Ухвала
Іменем України
13 січня 2020 року

м. Київ
справа № 750/4200/19
провадження № 51-6207 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грицівка Ічнянського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 771 грн 58 коп майнової шкоди та 5000 грн моральної шкоди.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 03 жовтня 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв., знаходячись біля будинку

АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_6 один удар дерев`яною палицею в область голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо

ОСОБА_5 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а провадження

по справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вважає, визнання судами обтяжуючої обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК. Така обставина визнається обтяжуючою тоді, коли під час вчинення злочину потерпілий не може чинити опір у зв`язку із своїми обмеженими фізичними можливості, а засуджений це чітко розуміє. Проте у даному випадку засуджений за віком є старшим за потерпілого. Також зазначає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду справи не доведено вину ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Разом із цим захисник посилається на те, що у разі визнання ОСОБА_5 винним, призначене йому покарання є занадто суворим, а сума цивільного позову підлягає зменшенню, оскільки факт заподіяння потерпілому моральних та фізичних страждань нічим не підтверджено. У зв`язку з цим судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою захисника та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається із наданих копій судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у нанесені легкого тілесного ушкодження,

що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності та є правильними.
Згідно з вироком суду зазначені обставини підтверджуються: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; рапортом оперативного чергового ЧВП ГУНП

в Чернігівській області від 03 жовтня 2017 року, згідно з яким на службу 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що його знайомий розбив йому голову; заявою ОСОБА_6 від 03 жовтня 2017 року про вчинене кримінальне правопорушення; висновком експерта № 871 від 06 жовтня 2017 року, згідно з яким у потерпілого виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які виникли 03 жовтня 2017 року як мінімум від однієї травмуючої дії тупим предметом; протоколом огляду місця події від 28 квітня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 28 квітня 2018 року; протоколами огляду речових доказів від 10 грудня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 27 березня 2019 року та іншим.
З огляду на положення ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Доводи захисника про неправильне застосування судами закону України

про кримінальну відповідальність у зв`язку із визнанням такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину щодо особи похилого віку відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК, є безпідставними.
Як встановлено в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент вчинення злочину йому було 66 років, а під особою похилого віку розуміється чоловік віком понад 60 років.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 17 вересня 2019 року, ретельно перевірив твердження захисника ОСОБА_4 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та суперечливість доказів, що, на її думку, не підтверджує причетність ОСОБА_13 до вказаного кримінального правопорушення і дав мотивовану відповідь на всі доводи апеляційної скарги, в тому числі й щодо стягнутої суми цивільного позову, зазначивши, з яких підстав їх визнано необґрунтованими. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті.
Касаційна скарга не містить доводів про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника

ОСОБА_4 .
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3