Справа № 758/7486/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/564/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , строком на 60 днів до 05 лютого 2020 року включно.
Таке рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою підлягає продовженню, беручи до уваги конкретні обставини справи, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_7 , перебуваючи на волі переховуватись від суду, а також можливість його впливу на позицію свідків та потерпілого. Також, на думку суду, утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою буде запобігати перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та звільнити його з-під варти в залі судового засідання. Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із можливістю відлучатись до медичних установ, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування або зміни судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України, та матеріалами справи, а деякі взагалі їм протирічать, крім того їм не надана правильна та належна правова оцінка. Також суд не забезпечив додержання вимог ст.2 КПК України, а саме повного та неупередженого судового розгляду та допустився істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.
Апелянт звертає увагу на те, що відсутні підстави для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, також прокурор не довів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам.
Захисник зазначає, що ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, навпаки, вчинені усі можливі дії для забезпечення фактичного проживання в м. Києві. Так, в матеріалах кримінального провадження №0004821 від 19.12.2018 міститься довгомір оренди приміщення №20 за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між сином ОСОБА_7 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Окрім того, ОСОБА_7 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта так як під час досудового розслідування зазначених осіб було допитано.
Також, захисник звертає увагу на те, що судом не був визначений розмір застави, що є порушенням ч.3 ст.183 КПК України та ч.4 ст.199 КПК України.
На думку захисника, суд не надав оцінки обґрунтованості підозри обвинувачення ОСОБА_7 у скоєні інкримінованих йому злочинів.
Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що судом порушено вимоги ст.32,34 КПК України, оскільки відомості про скоєння кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 , внесені Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області за ст.114, п.6 ч.2 ст. 115 КК України. Ухала суду апеляційної інстанції щодо здійснення кримінального провадження саме Подільським районним судом міста Києва не виносилась. Таким чином, судом порушено вимоги територіальної підслідності, яка встановлена ст.ст. 32,34 КПК України.
Також, апелянт звертає увагу на необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , наявність процесуальних порушень під час затримання особи та повідомлення про підозру не уповноваженим органом.

Належним чином повідомлений захисник про дату, час і місце апеляційного розгляду, що стверджується матеріалами провадження, до суду апеляційної інстанції не з`явився та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, тому колегія суддів вирішила за можливе проводити апеляційний розгляд кримінального провадження за відсутності захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, та у разу визнання його судом винуватим, передбачено покарання у виді реального позбавлення волі, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, може перешкоджати іншим чином судовому провадженню; враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи захисника про відсутність підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, також прокурор не довів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, є недостатніми, не обґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч.1 ст.178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Окрім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Щодо доводів захисника про те, що суд не надав оцінки обґрунтованості підозри обвинуваченому ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.
Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.
Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати ОСОБА_7 із вчиненням кримінальних правопорушень (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).
На противагу доводам апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, навпаки, вчинені усі можливі дії для забезпечення фактичного проживання в м. Києві та про те, що ОСОБА_7 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта так як під час досудового розслідування зазначених осіб було допитано, колегія суддів вважає, що на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника про те, що судом не був визначений розмір застави, що є порушенням ч.3 ст.183 КПК України та ч.4 ст.199 КПК України, колегія суддів зазначає, що визначення розміру застави при обранні/продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правом судді та конкретно в даному кримінальному провадженні суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , з даними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про те, що судом порушено вимоги територіальної підслідності, яка встановлена ст.ст. 32,34 КПК України, є необґрунтованими.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч.1 ст.178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі захисник, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.
Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника та обвинуваченого, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4