Справа № 348/2559/17
Провадження № 11-кп/4808/35/20
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000526 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання, обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, пенсіонера, розлученого, що на утриманні немає нікого, не судимого, українця, громадянина України,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрито кримінальне провадження № 0000526 відносно ОСОБА_8 про обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування 10000 грн моральної шкоди залишено без розгляду.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в цьому суді.

Мотивує свої вимоги тим, що не погоджується з ухвалою суду, вважає її незаконною та необґрунтованою. Наголошує, що за змістом норм Кримінального кодексу України звільненню від кримінальної відповідальності підлягають особи, які вчинили злочин, відповідно, в мотивувальній частині рішення суд повинен констатувати доведеність вини особи у вчиненні злочину, яку звільняють від кримінальної відповідальності. Стверджує, що, як вбачається з ухвали, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину відносно неї судом не встановлено, а тільки зазначено відомості з обвинувального акту, тобто в чому він обвинувачується. Зауважує, що ОСОБА_8 своєї вини не визнав. Вважає, що оскільки в ході судового розгляду ОСОБА_8 заперечував свою винуватість у вчиненні злочину, наполягав на ухваленні виправдувального вироку, суд повинен був розглянути справу у повному обсязі, визнати його винуватим, призначити покарання і на підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнити від його відбування у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, одночасно вирішити поданий нею цивільний позов. Зазначає, що клопотання обвинуваченим подано на стадії судових дебатів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 за таких обставин.

05 серпня 2017 року приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебував на земельній ділянці перед будинком своєї матері, ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , із якою у обвинуваченого виник конфлікт.

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 підійшов до потерпілої, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, наніс один удар рукою в область голови та один удар ногою в область правої руки ОСОБА_7 .

В результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лобової ділянки у вигляді синця та набряку, забою м`яких тканин правої кисті у вигляді синця та набряку, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 128 від 17 серпня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином.

Після роз`яснення прав, обвинувачений ОСОБА_8 просив розглядати апеляційну скаргу без участі захисника ОСОБА_11 , пояснив, що буде захищати себе самостійно, відмовився від залучення захисника з числа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області.

Представник ОСОБА_10 також вказав на можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність потерпілої ОСОБА_7 .

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності захисника та потерпілої.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що вину не визнавав і не визнає, у нього є алібі, на час вчинення злочину він перебував в іншому місці, просив прийняти рішення відповідно до закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до приписів ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року по справі № 350/1218/16-к зазначив, що відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Таким чином, передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного злочину, тобто, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише у випадку, якщо є підстава такої відповідальності.

При цьому, за приписами ст. 372 КПК України суд в мотивувальній частині ухвали зазначає: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається ; встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів ; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно, при прийнятті рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, мотивувальна його частина повинна містити формулювання обвинувачення, встановленого судом, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, інші встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.

Щоб констатувати факт закінчення строків давності як підставу для звільнення від кримінальної відповідальності необхідно встановити обставини кримінального правопорушення, наявність у діях винного його складу та вирішити питання правильності кваліфікації дій.

Без встановлення обставин вчинення особою кримінального правопорушення, його правової кваліфікації, в першу чергу неможливо визначити початковий момент перебігу строку давності, тривалість строків, які повинні сплинути залежно від тяжкості вчиненого.

В той час, ухвала суду першої інстанції не містить встановлених обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій обвинуваченого, в ній зазначено, що обвинуваченому ОСОБА_8 ставиться у вину згідно з обвинувальним актом.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Таким чином для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності при розгляді провадження в суді є наявність згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження за цією підставою.

Мотивувальна частина оскарженого рішення не містить висновків про те, що місцевий суд переконався у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 після роз`яснення суті обвинувачення, розуміючи особливості та наслідки закриття кримінального провадження за такою підставою, не мав заперечень з цього приводу, надав свою згоду, з огляду на заперечення ним своєї вини та те, що ця підстава для закриття є нереабілітуючою.

Згідно з звукозаписом судових засідань обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні 03 грудня 2019 року оголосив зміст відповідного клопотання, з цього приводу йому суд не здійснював роз`яснень, не з`ясовував у нього будь-яких даних.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження в даному випадку порушує принцип правової визначеності, що є складовим принципу верховенства права, звужує права як обвинуваченого, так і потерпілої, зокрема на реабілітацію, відшкодування шкоди, заподіяної злочином, відповідно.

Суд апеляційної інстанції вважає такі порушення істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини не визнав суд апеляційної інстанції не вважає слушними, та керується при цьому викладеним у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 462/7282/14-к про те, що «Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.»

Стосовно доводів потерпілої ОСОБА_7 про те, на якій стадії судового розгляду подано відповідне клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання, незалежно від того, коли його подано під час судового провадження.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. ст. 7, 370 КПК України, ст. 372 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом постанови Верховного Суду від 12 листопада 2019 року по справі № 566/554/16-к «Відповідно до частини 5 статті 74 КК особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та частини 5 статті 74 вказаного Кодексу».

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження № 0000526 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5