ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/381/20 Номер провадження 11-кп/814/803/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Сумський слідчий ізолятор» провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місяці до 23 червня 2020 року включно.

Визначено заставу в розмірі 65 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136630 грн.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 суд послався на те, що судовий розгляд не завершено, а ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу, продовжують існувати, застосування більш м`яких запобіжних заходів, для запобігання цим ризикам та для виконання завдань кримінального судочинства, буде недостатнім.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Вважає, що при продовженні строку дії запобіжного заходу, судом не взято до уваги його стан здоров`я, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, мати пенсіонерки, його вік, перебування у цивільному шлюбі 7 років, позитивні характеристики.
Вказує, що одна з наявних у нього хвороб є онкологічною та несе небезпеку і загрозу його життю. В умовах СІЗО він позбавлений можливості отримати професійну допомогу в лікуванні або терапії.
Вказує, що жоден з наведених прокурором ризиків, не підтверджений доказами.
Так всі докази зібрані у справі, тиску на потерпілих він чинити наміру не має, оскільки бажає відшкодувати завдану шкоду.
Вважає розмір застави непомірним для нього.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 апеляційні вимоги підтримали просили задовольнити скаргу з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вказав на ту обставину, що на час апеляційного перегляду законності ухвали суду від 23.04.2020 термін її дії закінчився.

Мотиви суду.
Як вбачається з наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2020 року під час судового провадження обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Тому ухвалене судове рішення підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Так, судом враховано положення наведених вище норм процесуального закону та правильно встановлено, що обставини, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не змінилися, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він раніше судимий, постійного місця роботи та регулярних доходів не має, може незаконно впливати на потерпілу, яка є людиною похилого віку.

Рішення суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та неможливості застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів вважає правильним, оскільки останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, в даному провадженні судовий розгляд не завершено, а враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у вчиненні злочину, який йому інкримінується, та існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, інший більш м`який запобіжний захід не буде відповідати меті його застосування та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо доводів апелянта про залишення поза увагою районним судом його стану здоров`я, наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, мати пенсіонерки, перебування у цивільному шлюбі 7 років, позитивних характеристик, колегія суддів звертає увагу, що надані апеляційному суду матеріали провадження не містять документів та підтвердження таких доводів. ОСОБА_7 апеляційному суду також не надано жодного підтверджуючого документу, зокрема про наявність у нього будь-яких захворювань, в тому числі і тих, які б перешкоджали у подальшому триманні під вартою.
Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, а отже визначений розмір застави в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, є правильним та таким, що забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків, з огляду на існуючи ризики та дані про особу обвинуваченого.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду щодо ОСОБА_7 є правильним, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою у вигляді застави може запобігти існуючим у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, буде відповідати суспільному інтересу, а тому апеляційні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4