Номер провадження: 11-кп/813/178/20
Номер справи місцевого суду: 520/5387/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 20 вересня 2019 року, у кримінальному провадженні №0004638 внесеному до ЄРДР 09.11.2017 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпетровська, громадянина України, українця, з вищою освітою, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ-ОДЕСА», волонтера, не одруженого, маючого на утриманні сина 2010 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси, від 20.09.2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 47 КК України у зв`язку із передачею його на поруки колективу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ - ОДЕСА», строком на 1 (один) рік за умови, якщо ОСОБА_8 протягом 1 (одного) року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не буде ухилятись від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Кримінальне провадження №0004638, внесене до ЄРДР 09.11.2017 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України було закрито.
З оскарженої ухвали вбачається, що 08.11.2017 року о 20 год. 30 хв., ОСОБА_8 перебуваючи разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 біля парадної №2 будинку №2 по вулиці Ак. Філатова в місті Одесі, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, в ході раптово виниклого конфлікту, наявним у нього пристроєм травматичної дії «Форт 17-Р» № НОМЕР_1 , умисно здійснив один постріл в область правої ноги потерпілого ОСОБА_9 , тим самим заподіяв останньому кульове поранення правої гомілки, що згідно висновку експерта №3062, від 21.12.2017 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Потерпілий ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин та віддав на поруки колективу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ - ОДЕСА», у зв`язку з чим просить скасувати оскаржену ухвалу та призначити обвинуваченому відповідну міру покарання за вчинений ним злочин. Крім того, потерпілий просить відшкодувати спричинену йому матеріальну та моральну шкоду.
Прокурор також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що колектив громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ - ОДЕСА», не може бути достатньою гарантією належної поведінки обвинуваченого, оскільки останній не перебуває в трудових відносинах з вказаним громадським формуванням та не знаходиться під її постійним контролем.
Крім того, прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 47 КК України, не встановив наявність необхідних підстав, а саме:
- щире каяття;
- відшкодування збитків потерпілому;
- виправлення наслідків вчиненого ним злочину та готовність нести покарання.
Враховуючи наведене, прокурор просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 20 вересня 2019 року та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 у суді першої інстанції.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог КПК України, що потягло за собою ухвалення необґрунтованого рішення.
Згідно з ч. 1 ст.47 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнена від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності регулюються розділом IX Кримінального кодексу України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України № 12, від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».
Відповідно до роз`яснень пункту 5 зазначеної постанови ВСУ звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки.
Апеляційний суд приймає до уваги висновки Верховного Суду, які викладені у постанові №761/21702/15-к, від 24.01.2019 року відповідно до яких розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення відносно того, що ОСОБА_8 вину визнав лише у останньому судовому засіданні, крім того, матеріальну і моральну шкоду потерпілому не відшкодував.
З матеріалів провадження також вбачається, що у заяві про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 вказує на те, що щиро кається, зобов`язується не порушувати громадський порядок, не ухилятися від заходів виховного впливу, між тим, жодним чином не виражає готовності відшкодувати потерпілому завдану шкоду.
Апеляційний суд також приймає до уваги доводи потерпілого, з яких вбачається, що ОСОБА_8 не відшкодував йому завдану шкоду, крім того погрожував потерпілому, а також той факт, що потерпілий заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_8 ..
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги такі обставини.
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» громадські формування - політичні партії, структурні утворення політичних партій, громадські об`єднання, місцеві осередки громадського об`єднання із статусом юридичної особи, професійні спілки, їх об`єднання, організації профспілки, передбачені статутом профспілки та їх об`єднання, творчі спілки, місцеві осередки творчих спілок, постійно діючі третейські суди, організації роботодавців, їх об`єднання, відокремлені підрозділи іноземних неурядових організацій, представництва, філії іноземних благодійних організацій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» громадяни України відповідно до Конституції України мають право створювати в установленому цим Законом порядку громадські об`єднання для участі в охороні громадського порядку і державного кордону, сприяння органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам, Державній прикордонній службі України та органам виконавчої влади, а також посадовим особам у запобіганні та припиненні адміністративних правопорушень і злочинів, захисті життя та здоров`я громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, а також у рятуванні людей і майна під час стихійного лиха та інших надзвичайних обставин (далі - громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону).
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора відносно того, що для визначення цілей і завдань, визначений у статутних документах, зареєстровані громадські формування користуються правами, визначеними законом України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону», до яких взяття на поруки осіб, які вчинили злочин, з метою звільнення від кримінальної відповідальності не передбачено.
Відповідно до ст. 253-1 КЗпП трудовий колектив підприємства утворюють усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.
Чинним законодавством не передбачено утворення зазначеного колективу членами громадських формувань. Вочевидь, що особа, яка вчинила вперше злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, повинна бути членом одного з трудових колективів підприємства, установи чи організації.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що колектив громадського формування не може бути достатньою гарантією належної поведінки ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів та систематичного застосування до нього заходів виховного характеру, оскільки останній не перебуваючи в трудових відносинах з громадською організацією не знаходиться під її постійним контролем протягом визначеного часу.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що членство ОСОБА_8 в громадському формуванні з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ - ОДЕСА», безпосередньою спрямованістю діяльності якого є саме охорона громадського порядку, не завадило ОСОБА_8 вчинити злочин.
За таких обставини апеляційний суд приходить до висновку про те, що громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ - ОДЕСА» не здатне забезпечити відповідного належного нагляду за поведінкою обвинуваченого.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у клопотанні про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності не зазначено, які саме заходи виховного впливу будуть до нього застосовані.
Викладені обставини свідчать про те, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, що є підставою для скасування оскарженого судового рішення, згідно з положеннями п.1) ч.1 ст.411 КПК України.
Що стосується вимоги потерпілого про відшкодування завданої шкоди, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити вказане питання, оскільки судом першої інстанції не приймалося рішення за цивільним позовом.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому вона підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Керуючись статтями 7, 9, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 20.09.2019 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 47 КК України у зв`язку із передачею його на поруки колективу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «ЛІВИЙ БЕРЕГ - ОДЕСА», строком на 1 (один) рік, скасувати.
Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження №0004638, внесеного до ЄРДР 09.11.2017, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4