Дата документу 16.12.2019 Справа № 337/4475/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4475/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1204/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

представників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт, у вигляді заборони розпоряджатися та відчужувати, без заборони користуватися, на майно, яке було вилучено в ході обшуку особи яка назвала себе як: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає АДРЕСА_1 , під час проведення обшуку в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , а саме:

-мобільний телефон ІМЕІ № НОМЕР_1 , з номером на SIM- карті НОМЕР_2 SF

-мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з SIM- картою НОМЕР_5

-предмет, який нагадує магнітний ключ.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 з погодженням прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна вказавши, що в провадженні СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001497 від 23.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в нежитловому приміщенні, яка має юридичну адресу: по АДРЕСА_3 , знаходяться гральні автомати, які функціонують.

Під час досудового розслідування, а саме 17.10.2019, відповідно до ухвали слідчого судді проведено обшук у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де вилучено наступні речі, які мають відношення до грального бізнесу, а саме:

-10 одиниць предметів, які схожі на гральні автомати, та мають таблички «автомат гральний»

-грошові кошти

-ключі, аркуші паперу з написами «не працює», «автомат занят», аркуш з рукописним текстом

-системний блок комп`ютера

При проведенні обшуку у приміщенні кв. АДРЕСА_2 було виявлено особу, яка назвалась як: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку було проведено обшук ОСОБА_11 , в результаті чого було виявлено та вилучено:

-мобільний телефон ІМЕІ № НОМЕР_1 , з номером на SIM- карті НОМЕР_2 SF

-мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з SIM- картою НОМЕР_5

-предмет, який нагадує магнітний ключ.

Слідчий вважав, що є достатні підстави вважати, що вилучені у ОСОБА_13 предмети, мають важливе значення для досудового розслідування і можуть бути в подальшому використані як докази, з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, проведення необхідних судових експертиз, та при цьому існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаних речей.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя у своїй ухвалі зазначив про те, що клопотання про накладення арешту на майно, відповідає вимогам ст.171 КПК України, матеріали клопотання містять достатньо підстав вважати, що необхідно накласти арешт на майно, яке є речовим доказом по кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та безпідставною. Слідчий суддя не навів жодного належного та достатнього аргументу, яким можливо обґрунтувати накладення арешту на майно, тимчасово вилучене саме в цьому кримінальному провадженні, а отже ухвала підлягає скасуванню. Власник майна не був повідомлений про розгляд клопотання судом, що на думку апелянта є грубим порушенням прав власника майна. Апелянт вважає, що слідчий суддя взагалі не надав оцінку заявленому слідчим клопотанню про арешт тимчасово вилученого майна та доказам, якими слідчий обґрунтував необхідність накладення такого арешту. Ухвала взагалі не містить обґрунтування щодо необхідності накладення арешту саме на це майно, а лише посилання про те, що слідчим визнано вказані речі речовими доказами. Також апелянт зазначає, що вилучене майно жодним чином не відноситься до даного кримінального провадження. Більш того, ухвалою слідчого судді від 10.10.2019 не надавався дозвіл на вилучення зазначених речей, а майно, яке вилучено слідчим було взагалі відсутнє в резолютивній частині ухвали серед списку знарядь злочину на відшукання яких надано дозвіл. Адвокат вважає, що органом досудового розслідування незаконно вилучено мобільні телефони та магнітний ключ. Вказані речі відносяться до тимчасово вилученого майна та не можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому арешт на це майно є безпідставним.

Разом з тим, в апеляційній скарзі вказує про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 25.10.2019, оскільки про існування цієї ухвали власнику майна стало відомо 20.11.2019 з Єдиного реєстру судових рішень, що унеможливило своєчасне подання скарги до апеляційного суду.

На підставі викладеного апелянт просить повити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді від 25.10.2019 скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Зобов`язати службових осіб СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області негайно повернути ОСОБА_8 вилучене майно.

В судовому засіданні апеляційної інстанції були досліджені надані ОСОБА_8 документи, які підтверджували її особу, а також документи, які свідчили, що майно, на яке було накладено слідчим суддею арешт (зокрема один з мобільних телефонів), належать саме їй. Крім цього було встановлено, що не ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 була присутня під час обшуку в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , і саме у неї були тимчасово вилучені вищевказані речі, адже прокурор, слідчий, ОСОБА_8 і її представник підтвердили цей факт. Слідчий і прокурор, допущену помилку у клопотанні (відповідно і в ухвалі слідчого судді) обґрунтували тим, що протокол обшуку було складено рукописним і нерозбірливим шрифтом.

Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_8 є особою, яка наділена правом на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року, тому апеляційна скарга її представника підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; власника майна і її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги; прокурора і слідчого, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить до наступних висновків.

В частині вимог щодо поновлення строків на апеляційне оскарження колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

ОСОБА_8 участі в судовому засіданні під час розгляду клопотання не брала. Відомостей коли саме нею була отримана копії оскаржуваної ухвали матеріали провадження не містять, тому доводи представника про те, що про існування ухвали власнику майна стало відомо лише 20.11.2019 можна визнати обґрунтованими, а оскільки апеляційна скарга подана 21.11.2019, строк на апеляційне оскарження пропущений не був, тому в цій частині вимоги адвоката не підлягають розгляду.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчим суддею зазначені вимоги закону в цілому дотримані.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, всупереч доводів апеляційної скарги, в клопотанні слідчого і в ухвалі слідчого судді зазначено мету (збереження речового доказу) та правові підстави для арешту майна.
Колегія суддів погоджується, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна передбаченого ст.98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у кримінальному проваджені, адже ОСОБА_8 (в ухвалі і клопотанні помилково вказана ОСОБА_11 ) перебувала в приміщенні де проводився обшук і виконувала у ньому функції адміністратора, відтак існували реальні підстави для накладення арешту майна, яке тимчасово було вилучено у останньої, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, і в подальшому було визнано речовими доказами. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів апелянта щодо відсутності мети для накладення арешту.

Доводи апелянта в сенсі того, що ОСОБА_8 не була повідомлена про час і місце розгляду клопотання колегія суддів вважає слушними, оскільки в матеріалах провадження не має відомостей про отримання останньою повідомлень суду, однак ці обставини не можуть бути визнані істотними порушеннями, які є підставами для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що у клопотанні не йшлося про спосіб накладення арешту, тому слідчим суддею враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, накладено арешт у вигляді заборони розпоряджатися та відчужувати, без заборони користуватися цим майном.

Пряме чи побічне значення вилучених речей до обставин кримінального правопорушення, також є предметом перевірки під час досудового розслідування.

Доводи апелянта про те, що тимчасово вилучене майно має бути повернуто ОСОБА_8 і посилання в цьому контексті на положення ст.220 КПК України, не відносяться до перемету розгляду провадження за клопотанням про арешт майна, а є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України, тому колегія суддів не дає оцінку зазначеним доводам в рамках розгляду апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Решта доводів апелянта в більшій мірі стосується належності і допустимості як доказів вказаних речей, однак це питання не є переметом розгляду на теперішній стадії процесу (арешт майна), і має досліджуватися при розгляді провадження судом по суті.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 304, 309, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт, у вигляді заборони розпоряджатися та відчужувати, без заборони користуватися, на майно, яке було вилучено в ході обшуку особи яка назвала себе як: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає АДРЕСА_1 , під час проведення обшуку в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон ІМЕІ № НОМЕР_1 , з номером на SIM - карті НОМЕР_6 ; мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з SIM - картою НОМЕР_5 ; предмет, який нагадує магнітний ключ, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4