Номер провадження: 11-кп/813/1151/20
Номер справи місцевого суду: 494/1299/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 05.02.2020 р. про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України в кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 р. відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березівка Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, працюючого заступником директора ПП «Заваїр», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції, клопотання сторони захисту було задоволено, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повернутий прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України,

Окрім того, зазначеним судовим рішенням було частково задоволено клопотання прокурора та до обвинуваченого ОСОБА_7 , застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20 год. до 8 год. за місцем його проживання строком на два місяці, тобто з 05.02.2020 року по 04.03.2020 року включно, з покладанням відповідних обов`язків.
Мотивуючи своє рішення суд 1-ої інстанції зазначив, що формулювання обвинувачення не містить мотивів та мету вчинення кримінального правопорушення. Описуючи події, які відбувались 28.07.2019 року, прокурор зазначив про те, що спочатку знаходився за кермом ОСОБА_7 та не вказує про наявність пасажирів БМВ Х5. Проте, після зіткнення з автомобілем ОСОБА_13 , прокурор зазначає, що в наслідок ДТП було смертельно травмовано пасажира БМВ Х5 ОСОБА_14 , натомість не зазначено про наявність інших пасажирів та не вказано, чи була у обвинуваченого мета завдати шкоду саме ОСОБА_14 та його мотиви вчинення такого.
Зазначені обставини, на думку суду першої інстанції, перешкоджають призначенню судового розгляду вказаного обвинувального акту.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 зазначила, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 р. відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, складається із відповідних розділів, містить у собі всю необхідну, передбачену вимогами закону, інформацію;

- посилання суду 1-ої інстанції на відсутність в зазначеному обвинувальному акті мотиву та мети злочину не можуть бути підставою для його повернення, оскільки суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визначається складністю його об`єктивної сторони, тому він визнається необережним і для його кваліфікації мотив та мета не мають значення; якби в ході досудового розслідування було встановлено, що спричинення смерті потерпілим охоплювалось умислом водія, то вчинене кваліфікувалося б як умисний злочин проти життя та здоров`я особи;

- вказаним кримінальним правопорушенням не були спричинені іншим особам середньої або тяжкі тілесні ушкодження, чи смерть потерпілого, окрім ОСОБА_14 , тому такі дії в обвинувачення ОСОБА_7 не інкримінуються та відсутні підстави для їх зазначення в обвинувальному акті;

Посилаючись на наведені доводи, прокурор ОСОБА_11 , просить ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та підлягає зміні з огляду на наступні обставини:

- обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_7 надійшов супровідним листом із прокуратури Одеської області без підпису прокурора;
- вказаний обвинувальний акт складений слідчим та прокурором, натомість, в порушення вимог Інструкції з діловодства в органах прокуратури, не скріплений гербовою печаткою;
- цивільний позов ОСОБА_15 викладений на 3 аркушах, хоча він подав 5 аркушів; також, у цивільному позові він визначає себе потерпілим, однак такі відомості в матеріалах досудового розслідування відсутні:
- в реєстрі матеріалів досудового розслідування в розділі заходи забезпечення кримінального провадження зазначено, що 28.07.2019 р. у кримінальному провадженні затримано в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_16 , що свідчить про не відповідність реєстру самим матеріалам досудового розслідування.
Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду змінити, доповнити її мотивувальну частину посиланнями на інші порушення вимог КПК України під час складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

- посилання суду 1-ої інстанції на відсутність в зазначеному обвинувальному акті мотиву та мети злочину не можуть бути підставою для його повернення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені необережного злочину, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною формою вини щодо наслідків, тому про мотив і мету злочину можливо говорити лише у разі вчинення умисного злочину;

- посилання суду про відсутність в обвинувальному акті зазначення пасажирів у автомобілі є хибним, оскільки в ньому зазначено, що пасажир ОСОБА_14 внаслідок порушення правил ПДД ОСОБА_7 отримав смертельну травму;

- не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору незазначення про отримання автомобілем, яким керував ОСОБА_15 , механічних ушкоджень, та не визнання його потерпілим, оскільки санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає відповідальність за заподіяння матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, а тому ОСОБА_15 і не мав бути визнаний потерпілим;

- вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, разом із тим з оскаржуваної ухвали не зрозуміло строк запобіжного заходу, визначеного обвинуваченому, оскільки він визначений з 05.02.2020 р. по 04.03.2020 р., що складає не два місяці, а один.

Посилаючись на наведені доводи, потерпіла ОСОБА_12 просить ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді 1-ої інстанції.

В письмових заперечення на апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що їх доводи є не обґрунтованими, наполягав на своїй позиції та просив ухвалу суду змінити, доповнити її мотивувальну частину посиланнями на інші порушення вимог КПК України під час складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_9 та представник цивільного позивача ОСОБА_10 підтримали апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 , при цьому, заперечували проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , натомість обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 частково підтримали свою апеляційну скаргу, заперечуючи проти апеляційних скарг прокурора ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Із аналізу змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 р. відносно ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 4-9) встановлено, що він містить анкетні відомості обвинуваченого,виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Обвинувальний акт, у відповідності до ч. 3 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затверджував (а.с. 9).

Окрім того, до обвинувального акту, як це передбачено ч. 4 ст. 291 КПК України, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 10-22), цивільний позов (а.с. 23-25) та розписки сторони захисту про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 26-27).

Апеляційний суд також вважає, що підстави для повернення обвинувального акту, наведені судом 1- ої інстанції в ухвалі є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Із аналізу вищевказаних положень кримінального процесуального закону вбачається, що при складенні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначена обставина, відповідно до положень ст. 291 КПК України, не може бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.
Натомість, апеляційним розглядом встановлено, що суд 1-ої інстанції під час підготовчого судового засідання фактично вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, що на даній стадії кримінального процесу є неприпустимим.

Так, апеляційний суд критично відноситься до висновку суду 1-ої інстанції про те, що орган обвинувачення при формулюванні обвинувачення не зазначив мотивів та мети вчинення кримінального правопорушення з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту в вищезазначеному кримінальному провадженні №0000747, ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, з огляду на вищевикладену диспозицію інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його суб`єктивною стороною є необережна форма вини щодо наслідків вчиненого у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, тобто в даному випадку неможливо однозначно стверджувати про наявність в діях останнього певного мотиву та мети завдання шкоди саме загиблому ОСОБА_14 , оскільки в протилежному випадку, у разі встановлення в ході проведення досудового розслідування умислу водія на спричинення смерті або іншої шкоди здоров`ю потерпілому, такі дії ОСОБА_7 повинні були б кваліфікуватись за відповідною статтею або частиною статті Розділу II Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи.

Що стосується долученої стороною захисту до заперечень на апеляційну скаргу прокурора та потерпілої постанови Великої Палати Верховного суду від 21.08.2019 р. у справі №682/956/17, колегія суддів зазначає, що згадана постанова не можу слугувати прикладом правозастосування в даному випадку повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 прокурору для усунення недоліків, оскільки стосується розгляду справи по суті та наявності в провадженні обвинувального вироку суду, а також висвітлює конкретну виключну правову проблему: чи є вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в стані алкогольного сп`яніння об`єктивною стороною вчиненого злочину або обставиною, що обтяжує покарання.

Водночас, апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження та їх відповідність або невідповідність викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам здійснюється в процесі проведення судового розгляду кримінального провадження, відповідно до Глави 28 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження судом та надання належної оцінки доказам, зібраним під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Окрім того, положення ч. 2 ст. 337 КПК України надають можливість прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
При цьому, з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, колегія суддів також не приймає до уваги посилання суду на те, що в обвинувальному акті не зазначено про наявність інших пасажирів, а також не визнано потерпілим ОСОБА_15 , автомобіль якого в результаті ДТП отримав механічні пошкодження, оскільки прокурор має право викласти в обвинувальному акті ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, а диспозиція ст. 286 КК України передбачає в якості обов`язкових наслідків злочину не заподіяння транспортним засобам механічних ушкоджень, а спричинення потерпілим особам тілесних ушкоджень середньої тяжкості або тяжких або смерті.
Що стосується посилань сторони захисту на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України з підстави того, що він не скріплений гербовою печаткою органів прокуратури, колегія суддів оцінює такі твердження критично, вважає їх вочевидь помилковими з огляду на наступні обставини.
Частини 1-3 ст. 291 КПК України містить вичерпний перелік відомостей та реквізитів, які повинен містити обвинувальний акт для того, щоб він вважався таким, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Проте, зазначений перелік не містить вимоги щодо скріплення підпису слідчого та прокурора печаткою, а посилання суду на підзаконний нормативно-правовий акт, зокрема, Тимчасову інструкцію з діловодства в органах прокуратури України, затверджену наказом Генпрокурора України №27 від 12.02.2019 р. не є доречним, оскільки в цьому випадку норми закону мають вищу юридичну силу, ніж норми Інструкції, тому саме вимогам ст. 291 КПК України в цьому випадку необхідно надавати перевагу.
Твердження захисника про невідповідність реєстру самим матеріалами досудового розслідування колегія суддів вважає помилковими та наголошує на тому, що положення ст. 291 КПК України не передбачають можливості повернення обвинувального акту прокурору з підстав наявності недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме описки в прізвищі підозрюваного.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 надійшов супровідним листом без підпису заступника прокурора Одеської обл. ОСОБА_17 (а.с. 1), проте зазначає, що супровідний лист не є процесуальним документом та складається лише для направлення обвинувального акту до суду, тому, згідно вимог ст. 291 КПК України, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Посилання захисника на те, що цивільний позов ОСОБА_15 викладений на 3 аркушах, хоча він подав позов на 5 аркушах не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до матеріалів провадження, цивільний позов викладений на 5 аркушах з обох сторін (сторінках) та поданий на 3 аркушах (а.с. 23-25), при цьому, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали (а.с. 155), цивільний позивач ОСОБА_15 підтвердив подання позову саме на трьох аркушах.

Враховуючи викладені обставини у всій сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що заслуговують на увагу доводи потерпілої про те, що з оскаржуваної ухвали не можна однозначно дійти висновку щодо строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Частина 4 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця.
Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 156), відносно обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на два місяці, тобто з 05.02.2020 р. по 04.03.2020 р.
Тобто, в ухвалі суду містяться протиріччя, зокрема, строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 05.02.2020 р. по 04.03.2020 р. фактично складає 1 місяць та 1 день, а не 2 місяці, як про це зазначено в самій ухвалі.
Зазначені допущені судом суперечності свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, вищевикладених ч. 6 ст. 181 КПК України та ч. 4 ст. 115 КПК України, які перешкодили суду ухвалити в цій частині законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню, апеляційна захисника залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору підлягає скасуванню.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої знайшли своє підтвердження, тому вони підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до суду 1-ої інстанції на новий розгляд, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 181, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 05.02.2020 р. про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 р. відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту по кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в Березівському районному суді Одеської області, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3