Справа № 345/4175/19
Провадження № 11-кп/4808/463/19
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000977 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2019 року, згідно якого затверджено угоду про примирення, укладену 01.10.2019 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 , якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Калуш, зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2019 за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання та встановлено іспитовий строк 2 роки, який залишено без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.09.2019

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання штраф в розмірі 1700 грн.; на підставі ч. 1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2019 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна; відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки,

з участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині покарання, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 винуватим за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.; на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2019 року та за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна й штрафу в розмірі 1700 грн., кожне з яких виконувати самостійно. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що оскільки обвинувачений під час іспитового строку, призначеного попереднім вироком, вчинив новий злочин, то повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. На думку прокурора, суд повинен був відмовити у затвердженні угоди, оскільки вона суперечить вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжку). Злочини вчинено при наступних обставинах.

У третій декаді липня місяця 2019 ОСОБА_9 перебуваючи у м. Калуш, по вул. Чорновола, на території гаражного кооперативу, виявив незачинене гаражне приміщення № НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_8 . ОСОБА_9 відчинив двері гаражного приміщення та не заходячи всередину побачив шлакоблоки, які належали ОСОБА_8 та вирішив їх викрасти.

В подальшому, реалізуючи свій умисел, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, таємно, з корисливих мотивів, діючи єдиним злочинним умислом направленим на таємне викрадення шлакоблоків, 02.08.2019 близько 01.00 год. в ході розмови із ОСОБА_12 запропонував останньому придбати вказані шлакоблоки, повідомивши, що шлакоблоки нібито є його власністю, однак ОСОБА_12 повідомив, що шлакоблоки йому непотрібно, після чого повідомив, що може знайти покупців.

02.08.2019 близько 20.30 год. ОСОБА_12 разом із покупцем ОСОБА_13 зустрілись з ОСОБА_9 . В ході розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_13 узгодили умови купівлі-продажу вказаних шлакоблоків, які ОСОБА_9 видав як свої, повідомивши неправдиву інформацію, що шлакоблоки знаходяться в гаражному приміщенні АДРЕСА_2 , яке належить його знайомому, та де він зберігає свої власні шлакоблоки. В ході узгодження умов купівлі-продажу вказаних шлакоблоків, ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_13 може забрати шлакоблоки у зручний для нього час, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_13 узгодили, що шлакоблоки останній забере о 10.00 год. 03.08.2019.

03.08.2019 близько 10.00 год. підшуканий ОСОБА_9 покупець ОСОБА_13 спільно із ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , не усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з гаражного приміщення № НОМЕР_1 вивезли шлакоблоки у кількості 220 шт., загальною вартістю 2712,60грн., та розпорядився нами на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , який за допомогою введення ним в оману ОСОБА_12 та ОСОБА_13 викрав належні ОСОБА_8 шлакоблоки, потерпілому спричинено матеріальні збитки на суму 2712,60 грн.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

01.10.2019 між підозрюваним та потерпілим була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги в повному обсязі, вирок суду скасувати, та ухвалити новий;

- обвинувачений та його захисник не підтримали доводи апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, вирок суду - скасувати, з наступних підстав.

З затверджено між підозрюваним та потерпілим угоди про примирення вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України, визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення та відшкодування у повному обсязі збитків, а також з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, узгодили призначення покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2019 року, залишеного без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.09.2019 року за ч. 2 ст. 307 КК України із застосування ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та згідно ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбуття призначеного покарання та встановлено іспитовий строк 2 роки з покладенням відповідних обов`язків. Угодою вирішено відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання в частині стягнення штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. виконувати самостійно (а.п. 16-17).

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд дійшов висновку, проте, що зміст вказаної угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України та узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині правильності призначеного покарання, оскільки вирок суду першої інстанції в цій частині постановлений з порушенням вимог процесуального закону.

Діюче кримінальне законодавства, зокрема п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України зобов`язує суд перевірити угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону і відмовити в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

З матеріалів справи та затвердженої угоди про примирення вбачається, що попереднім вироком суду, ОСОБА_9 було визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 370 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна та відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки (а.п. 24-26).

Згідно вимог ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Вказана норма узгоджується і з приписами ч. 2 ст. 165 КВК України.

Статтею 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину належить розцінювати як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив новий злочин під час іспитового строку, визначеного йому вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2019 року.

Проте, судом першої інстанції не було враховане те, що саме вчинення ОСОБА_9 під час іспитового строку нового злочину, й свідчить про порушення ним умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання.

З тексту угоди про примирення між потерпіли та обвинуваченим вбачається, що сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Отже, при вказаних вище обставинах, на думку колегії суддів, посилання в угоді про примирення між потерпіли та обвинуваченим на застосування при призначенні покарання приписів ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України, з повторним звільнення від відбування покарання з випробуванням, у даному конкретному випадку, є неможливим.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що під час ухвалення вироку судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а саме п. 1 ч. 7 ст.474, ст. 475 КПК України, які ставляться перед судом під час перевірки угоди на відповідність їх вимогам кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду не відповідає положенням ст.ст. 469, 471 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Внаслідок істотного порушення вимог КПК України вирок суду не може вважатися законним, а тому, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора належить задовольнити частково, вирок суду скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2019 року по кримінальному провадженню №0000977 відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5