ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1917/20 Справа № 176/602/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про відмову в задоволенні клопотання про застосування Закону України Про амністію у 2016 році,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього положень Закону України Про амністію у 2016 році.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних речовин - за ст. 307 КК України, до якого, відповідно до статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не може бути застосована.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання про застосування Закону України Про амністію у 2016 році.

Вимоги скарги обґрунтовує незаконністю, необгрунтованістю та невмотивованістю судового рішення. Так, засуджений вказує, що суд посилаючись на ст. 9 Закону України Про амністію не врахував того, що злочин, за який його засуджено - за ч. 1, ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, відсутній в переліку злочинів, за скоєння який застосування амністії не допускається. На думку засудженого, судом не в повній мірі враховано тих обставин, що у нього є дружина та двоє дітей, один із який є малолітнім, а також хвора матір, яка потребує догляду. Разом з цим, засуджений вказує, що вирок суду Російської Федерації, за яким його засуджено, ухвалено із суттєвими порушеннями його прав, оскільки не було надано оцінки тому, що він хворіє на тяжкі захворювання, а саме: туберкульоз, гепатит С, хронічний гастрит.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи скарги засудженого про безпідставну відмову суду першої інстанції у застосуванні щодо нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Частиною 2 статті 611 КПК України передбачено, що виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для відбування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуджених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 611 КПК України, до особи, переданої в Україну для подальшого відбування покарання, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, амністію або здійснено помилування у порядку, передбаченому законом.

Статтею 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що питання про застосування амністії щодо осіб, яких засуджено судами іноземних держав і які відбувають покарання на території України, вирішують відповідні суди України з дотриманням вимог міжнародних договорів України.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Відповідно до п.п. в та є ст. 1 цього Закону звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, а, також, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Пунктом е ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», встановлено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, яких засуджено, зокрема, за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК України 2001 року; стаття 229-1 КК України 1960 року.)

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_5 засуджено за вироком Засвіяжського районного суду м. Ульяновська від 28.06.2017, зі змінами, внесеними ухвалою Ульяновського обласного суду від 30.08.2017, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації до покарання у виді 8 років позбавлення волі та додаткового покарання у виді штрафу у сумі 50 000 рублів.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року частково задоволено клопотання Міністерства юстиції України, та приведено вирок суду іноземної держави щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України, постановлено ОСОБА_5 вважати засудженим за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Дніпровським апеляційним судом ухвалу суду першої інстанції від 21 травня 2018 року про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_5 змінено та, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, зараховано у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період з 11 вересня 2016 року по 30 серпня 2017 року.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування щодо ОСОБА_5 положень закону про амністію, оскільки амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК України 2001 року; стаття 229-1 КК України 1960 року).

Колегія суддів звертає увагу й на те, що відповідно до ст. 16 КК України, кримінальна відповідальність за готування до кримінального правопорушення і замах на кримінальне правопорушення настає за статтею 14 або 15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин, тому доводи засудженого про те, що злочин, за який його засуджено, не підпадає під перелік злочинів, визначений у п. е ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки його засуджено саме за замах на незаконний збут наркотичних засобів, є необгрунтованими.

Також необгрунтованими є доводи апеляційної скарги засудженого щодо можливості застосування амністії через наявність у нього двох дітей, один із яких є малолітнім та хворої матері, через те, що наявність цих обставин, у цьому випадку, не може бути підставою для звільнення від відбування призначеного йому покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки існує пряма заборона на застосування амністії саме за дією закону про амністію.

Отже, суд вважає, що підстав, передбачених кримінальним та кримінальним процесуальним законом, для зміни або скасування оскаржуваної ухвали в ході апеляційного перегляду не встановлено, а судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування Закону України Про амністію у 2016 році щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4