Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/201/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, у

м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001318 за апеляційною скаргою прокурора Світловодського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Москва, Російської Федерації, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, учень 11-го класу вечірньої школи м. Світловодська, не працює, спів мешкає, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований за адресою: по АДРЕСА_1 , тимчасово проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду 13701,32 грн., відшкодування моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн., а всього 113 701 грн. 32 коп.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин:

Неповнолітній ОСОБА_8 , проживаючи в будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_12 , у травні 2017 року запросив та став співмешкати у вказаному житлі з неповнолітньою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 липня 2017 року в обідній час, знаходячись разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_10 за місцем їх спільного проживання в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_12 з проханням надати йому гроші для придбання продуктів харчування.

ОСОБА_12 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, відмовив ОСОБА_8 у наданні грошей, тому між ними виникла сварка.

В ході сварки, яка супроводжувалася образами, ОСОБА_12 вдарив рукою в обличчя ОСОБА_8 .

Схопивши та тримаючи одне одного за одяг, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 впали на диван, та згодом на підлогу.

Під час обопільної боротьби, діючи у відповідь, внаслідок раптово виниклих неприязнених відносин ОСОБА_8 умисно, декілька разів ударив руками в область голови ОСОБА_12 .

Продовжуючи свої протиправні дії, та намагаючись звільнитися від ОСОБА_12 , який тримав його за футболку, ОСОБА_8 один раз ударив ногою в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_12 , який після цього залишився лежати на підлозі.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої тупої травми грудної клітини, синців грудної клітини, розриву селезінки, внутрішньої кровотечі, геморагічного шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення у живих осіб;

- крововилив в жирові капсули обох нирок, забиття нирок, крововилив у великий сальник, попереково-подвздошні м`язи, закритої тупої травми грудної клітини, крововиливи в легені, припухлості м`яких тканин обличчя, синці обличчя, верхніх і нижніх кінцівок, лівої сідниці, садна голови, обох колінних суглобів, садна лівої гомілки, садна чола справа і лівого колінного суглоба, які відносяться до категорії легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Від дії геморагічного шоку, що стався внаслідок внутрішньої кровотечі в результаті закритої тупої травми грудної клітини з пошкодженням селезінки, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, 15 липня 2017 року близько 19 години за місцем проживання настала смерть ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавленні волі на строк 7 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при призначенні покарання, суд врахував пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, інформації компетентних органів, що характеризують обвинуваченого.

Водночас судом не зазначено, які саме обставини суд враховує для застосування ч.1 ст. 69 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання неповнолітньому ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав вчинення злочину неповнолітнім вперше, вагітність співмешканки ОСОБА_13 , а також негативну неправильну поведінку потерпілого ОСОБА_12 .

Водночас призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції взагалі не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який за місцем проживання та навчання характеризується виключно негативно, судом не взято до уваги неодноразові звернення голови Власівської селищної ради до Світловодського ВП ГУНП та Світловодської служби у справах дітей про неналежну поведінку ОСОБА_8 .

Крім того, на обліку в Світловодському ВП ГУНП неповнолітній ОСОБА_8 перебуває з 19.07.2017 та під час цього 04.08.2018, у групі з іншими неповнолітніми особами, вчиняє ряд злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, що відносяться до категорії тяжких злочинів (кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді).

Призначаючи покарання ОСОБА_8 більш м`яке, ніж те, що передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України в якості обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції поряд з іншими визнав вагітність співмешканки ОСОБА_13 . Водночас факт родинних стосунків останніх не підтверджено доказами у кримінальному провадженні, тому вказана обставина не може розцінюватися такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

В даному випадку судом не зазначено та не мотивовано підстави застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 69 КК України, тим більше під час судового розгляду такі обставини справи або дані про особу підсудного, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливали на пом`якшення покарання встановлено не було.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок районного суду залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, підлягають задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України,у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України, як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильності застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, яка виразилась у застосуванні ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , який не підлягав застосуванню колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними з таких підстав.

Так, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України , який згідно з вимогами ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Санкція ч. 2 ст. 121 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно з приписами ст. 102 КК України особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку (до яких відноситься ОСОБА_8 ), за вчинення тяжкого злочину може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше семи років.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України призначення покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання зазначив про наявність не менш двох пом`якшуючих покарання обставин, проте повною мірою не врахував ці обставини в розумінні вимог ч. 1 ст. 69 КК України, внаслідок чого безпідставно призначивши ОСОБА_8 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції

ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, вірно врахував тяжкість вчиненого правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не має судимості, є учнем 11 класу Загальноосвітньої вечірньої школи ІІ-ІІІ ступенів виконавчого комітету Світловодської міської ради, не працює, проживає у матері ОСОБА_10 та періодично у інших рідних в с. Власівка м. Світловодськ, його мати також не працює, зловживає алкогольними напоями, вихованням сина не займається. За місцем навчання та проживання ОСОБА_8 характеризується негативно, до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення на обліку у службі у справах дітей не перебував, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює та не має власних доходів, за місцем проживання співмешкає з неповнолітньою ОСОБА_13 , яка перебуває на обліку в жіночій консультації в зв`язку з вагітністю, перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставини, які пом`якшують покарання - вчинення злочину неповнолітнім ОСОБА_8 вперше, вагітність співмешканки

ОСОБА_13 , а також негативну неправильну поведінку потерпілого ОСОБА_12 .

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість.

Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України , згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК, суд першої інстанції визнав пом`якшуючими покарання обставинами вчинення злочину неповнолітнім ОСОБА_8 вперше, вагітність співмешканки ОСОБА_13 та негативну неправильну поведінку потерпілого ОСОБА_12 , і саме ці обставини стали підставою для застосування судом положень ст. 69 КК України щодо нього.

Проте встановивши вказані обставини, як пом`якшуючі покарання, суд не мотивував яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину враховуючи встановлену вироком суду поведінку ОСОБА_8 при скоєнні злочину, котрий сам спровокував сварку з ОСОБА_12 , вступив з ним у бійку, під час якої завдав потерпілому численних ударів руками та ногою, а також з урахуванням даних про особу винного, який за місцем навчання та проживання характеризується негативно, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся.

А тому, на думку колегії суддів вчинення злочину неповнолітнім ОСОБА_8 вперше, вагітність співмешканки ОСОБА_13 жодним чином не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки ці обставини не знаходяться у причинному зв`язку з вчиненим злочином.

Також районним судом не враховано висновок представника служби у справах дітей виконкому Світловодської міської ради ОСОБА_14 яка в судовому засіданні районного суду зазначила, що поведінка ОСОБА_8 за місцем навчання та проживання є негативною, надходять на нього скарги. Він нікого не слухається, і впливу не піддається.

Разом з тим районним судом не враховано висновок представника уповноваженого органу Національної поліції ювенальної превенції, яка в судовому засіданні охарактеризувала ОСОБА_8 з негативної сторони.

Крім того суд не врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, та вказана кримінальна справа надійшла до суду.

Більш того районним судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину не визнав.

За таких обставин, висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_8 з призначенням покарання із застосуванням положень ст. 69 КК є безпідставним, що призвело до призначення йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, на думку колегії суддів, дане покарання є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції неналежно та не в повній мірі враховано особу ОСОБА_8 який становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки останній негативно характеризується за місцем навчання та проживання, він нікого не слухається, і впливу не піддається, обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, вину не визнав.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене

ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, те що він має на утриманні малолітню дитину, вперши притягується до кримінальн6ої відповідальності та відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_8 як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 скасувати, оскільки доводи прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню і постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому мінімальний розмір покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Світловодського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області - задовольнити.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4