Номер провадження: 11-кп/813/680/20
Номер справи місцевого суду: 520/3008/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2018 року, яким

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянка України, з середньою освітою, не заміжня, не працююча, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,
визнана винуватою за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком п`ять років.
Також даним вироком вирішено питання цивільного позову та речових доказів,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Як вбачається з вироку, 05.11.2014 року, приблизно о 16 год. 45 хв., ОСОБА_7 допустила порушення вимог п.п. 2.1. (а,б), 2.9 (а), 2.3 (б), п.12.1 та п.13.3. «Правил дорожнього руху» України.

Порушення виразилося в тому, що в зазначений день та час, в світлу пору доби, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, згідно акту медичного огляду №002180 від 05.11.2014 встановлений результат 6,98%, не маючи водійського посвідчення на право керування транспортним засобом, не маючи свідоцтва на право спільної власності або тимчасовий реєстраційний талон, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Megane 1.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому здійснювала рух по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул.Космонавтів з боку вул.В.Терешкової у напрямку вул.Ак.Філатова у Київському районі м.Одеси.

Наближаючись до будинку №11 вул.Космонавтів, ОСОБА_7 , на проїзній частині здійснила повну зупинку керованого нею транспортного засобу. Перед початком руху, маючи реальну та об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для подальшого руху у вигляді пішохода, який знаходився на смузі зустрічного руху за подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, будучи неуважною, не переконалась в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху, проявляючи злочинну самовпевненість, відновила рух транспортного засобу та під впливом алкоголю не обрала безпечну швидкість руху, не впоралася з керуванням транспортного засобу, змінила напрямок руху вліво шляхом перетину подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який отримав тілесні ушкодження та був госпіталізоване до КУ «МКЛ №11» м.Одеси.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3372 від 29.12.2014 року, ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи доведеність своєї вини, фактичні обставини та кваліфікацію її дій встановлених у вироку суду, вказує на суворість призначеного їй покарання, мотивуючи апеляційну скаргу наступним:
- судом не враховано, що правопорушення обвинуваченою вчинене з необережності;
- під час події вона зазнала сильне психоемоційне потрясіння;
- за місцем проживання характеризується позитивно;
- шкодує про скоєне, намагається вжити заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому.
Крім того, обвинувачена зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди у розмірі 300000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості, враховуючи її незадовільний майновий стан.
На підставі цього, обвинувачена просить вирок відносно неї змінити в частині призначеного покарання та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. Цивільний позов потерпілого задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у якості моральної шкоди 50000 грн.

Потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляційний скарзі зазначає, що вважає вирок відносно ОСОБА_7 в частині призначення їй покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, з підстав м`якості покарання, посилаючись на наступне:
-протягом судового розгляду даного кримінального провадження, ОСОБА_7 винною себе не вважала, жодного разу не перепросила пробачення та не запропонувала будь-яку допомогу;
-характеристики, надані обвинуваченою в судовому засіданні місцевого суду є недостовірними;
-судом не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченої та під час призначення їй покарання незаконно враховані обставини, що пом`якшують покарання.
На підставі цього, потерпілий просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

В запереченнях:
Потерпілий ОСОБА_9 вказує, що вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченої надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Обвинувачена ОСОБА_7 в запереченнях не погоджується з апеляційною скаргою потерпілого та просить його апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу обвинуваченої задовольнити та заперечували проти апеляційної скарги потрпілого.
Потерпілий ОСОБА_9 просив його апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційних скарг обвинуваченої та потрпілого.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, доведена дослідженими судом 1-ої інстанції доказами, аналіз та правова оцінка яким наведена у вироку (т.2 а.п. 178-181) і ніким не заперечується.

Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесного ушкодження.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, що їй інкримінується, суд першої інстанції послався на покази обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не визнавала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також на показання потерпілого, свідків та досліджені під час судового розгляду докази.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо неврахування судом 1-ої інстанції, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила злочин з необережності, її щирого каяття; позитивної характеристики та часткового відшкодування завданої шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Натомість, апеляційний суд приймає до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні апеляційного суду показав, що ОСОБА_7 з моменту події вибачення за скоєне не просила, матеріальних збитків йому не відшкодовувала, надала до місцевого суду недостовірні відомості щодо місця роботи та характеризуючих її даних, а також притягувалась до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, потерпілий зазначив, що він дійсно отримував грошові кошти відразу після події, однак він їх отримав не від обвинуваченої, а від власника автотранспортного засобу, який є цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні - в якості відшкодування матеріальних збитків, а не моральної шкоди.

Вказані відомості повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо наявності пом`якшуючих покарання обставин, на підставі яких обвинувачена просить задовольнити її апеляційну скаргу та пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченій, суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує її особу і позитивну характеристику.

Натомість, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду видно, що обвинувачена не відшкодувала завдану злочином шкоду, тому формальне проголошення «щирого каяття» є недостатнім для визнання його обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки воно має бути дієвим.

Твердження обвинуваченої про те, що весь період після ДТП вона намагалася відшкодувати завдані матеріальні та моральні збитки потерпілому, натомість, у зв`язку із матеріальними проблемами, вона цього не могла зробити, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки з моменту ДТП до прийняття рішення по справі судом апеляційної інстанції пройшло майже п`ять років.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням наявності обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 , нею не здійснено жодної спроби поліпшити своє матеріальне становище, шляхом працевлаштування та хоча б частково відшкодувати потерпілому завдані злочином збитки та моральну шкоду.

Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Окрім того, апеляційний суд, вважає необґрунтованими доводи обвинуваченої про можливість призначення їй покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину та його наслідки (спричинення тяжких тілесних ушкоджень).

Також, апеляційний суд враховує думку потерпілого, який категорично заперечував проти пом`якшення призначеного покарання, оскільки ОСОБА_7 не вжила дієвих заходів щодо відшкодування завданих збитків, що свідчить про те, що вона щиро не розкаялась у вчиненому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, наведений у вироку, щодо неможливості виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, тому обвинуваченій правильно призначене покарання, яке належить відбувати реально в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченій обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Водночас, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 щодо м`якості призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання з огляду на те, що з урахуванням фактичних обставин справи, їй правильно визначено покарання, яке на думку апеляційного суду є співрозмірним скоєному злочину та його наслідків.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, а призначене покарання справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду залишенню без змін.

З урахуванням того, що обвинуваченій призначено покарання, що належить відбувати реально, а вирок суду набирає законної сили з моменту його постановлення, колегія суддів вважає за необхідне затримати її у залі суду та під вартою доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», при цьому строк відбування покарання обчислювати їй з 16 січня 2020 року.

Керуючись 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2018 року, відносно ОСОБА_7 , яка засуджена за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком п`ять років залишити без змін.
Взяти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під варту із зала суду негайно для виконання вироку.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, у той же строк із дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4