Справа № 487/8886/19
Провадження № 1-кс/487/9298/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Миколаєві щодо невизнання потерпілим в кримінальному провадженні №0000243

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга від ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Миколаєві щодо невизнання потерпілим в кримінальному провадженні №0000243.
Вимоги ОСОБА_4 , мотивував тим, що 02.12.2019 року він одержав постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 27.11.2019 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000243 від 26.09.2019 року про визнання його потерпілим.
Вважає, що постанова є неконституційною, незаконною та невмотивованим, необґрунтованим рішенням, яке обмежило його конституційні права і охоронювані законом права громадянина України, учасника кримінального провадження, потерпілого.
Посилаючись на вищезазначене просив зобов`язати слідчого розглянути клопотання про визнання його потерпілим, вручити пам`ятку про права потерпілого та повідомити про результати у встановленій формі та строки.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 , вимоги щодо скарги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник ТУ ДБР розташованого в місті Миколаєві в судове засідання не з`явився, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали скарги дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування розташованого у місті Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000243 від 26.09.2019 року.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 27.11.2019, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення його до кримінального провадження № 0000243 в якості потерпілого, оскільки під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання будь-якої шкоди останньому, оскільки долучений до матеріалів справи цивільний позов ще розглядається у судді та судом не прийнято остаточного рішення про задоволення вказаного цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.21КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Положеннями частин 1 та 2 ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, діючий КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

У той же час, за змістом ч. 5 ст.55КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Так, слідчим суддею встановлено, що в постанові про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 від 27.11.2019 року, слідчим ОСОБА_5 зазначено, що під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання будь-якої шкоди останньому, оскільки долучений до матеріалів справи цивільний позов ще розглядається у судді та судом не прийнято остаточного рішення про задоволення вказаного цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_4 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

За такого, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 27.11.2019 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 передчасною та не вмотивованою, оскільки постанова не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підставу дійти висновку, що ОСОБА_4 не завдано кримінальним правопорушенням фізичної, майнової або моральної шкоди.

Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

За таких обставин скарга в частині зобов`язання слідчих провести належні та необхідні процесуальні дії щодо визначення статусу ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Що стосується інших вимог заявлених у скарзі, слідчий суддя відмовляє у їх задоволенні оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а тому слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати.
Керуючись статтями 55,92-94, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково .
Визнати бездіяльність слідчих Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Миколаєві щодо невизнання потерпілим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000243 та зобов`язати слідчих провести належні та необхідні процесуальні дії щодо визначення статусу ОСОБА_4 .

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений судом 27.12.2019року о 14 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1