Номер провадження: 11-сс/813/999/20
Номер справи місцевого суду: 947/1085/20 1-кс/947/6985/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26 травня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001097 від 05 грудня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.191; ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26 травня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме на:

- автомобіль Fiat Scudo (номер кузова НОМЕР_2 ), д/н НОМЕР_3 , 2008 року випуску;

- автобус Man 469 (номер кузова НОМЕР_4 ), д/н НОМЕР_5 , 1994 року випуску;

- вантажний автомобіль Зил 131 (номер шасі (рами) НОМЕР_6 ), д/н НОМЕР_7 , 1989 року випуску;

- автобус I-VAN (номер кузова НОМЕР_8 ), д/н НОМЕР_9 , 2007 року випуску, з забороною відчуження, зняття з обліку та вчинення будьяких інших реєстраційних (перереєстраційних) дій щодо вказаних транспортних засобів.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого не перевірив та не встановив наявність належних підстав для накладення арешту на транспортні засоби.

Майно на яке був накладений арешт належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_9 , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2019 року. Транспортні засоби біли придбані під час шлюбу за кошти дружини.

Ця обставина має суттєве значення, оскільки у даному випадку накладення арешту на транспортні засобами є вручанням у право власності третьої особи, яка не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження.

Крім того, арештовані автомобілі використовуються у господарській діяльності ТОВ «ТРАНСМОБАЙЛ» і накладення арешту перешкоджає діяльності вказаного підприємства.

В клопотанні слідчого заявлена припущена сума розміру шкоди завданої злочином, але відсутні жодні докази співмірності вказаної суми з вартістю майна на яке був накладений арешт. При цьому фабула злочину, викладена у витягу з ЄРДР взагалі не містить інформацію про суму матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину.

В судове засідання апеляційного суду призначене на 09 червня 2020 року не з`явився прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , який про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2020 року представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 був поновлений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26 травня 2020 року про арешт майна та призначений розгляд її апеляційної скарги на 16:00 годину 17 червня 2020 року.

Вказана ухвала разом з копією апеляційної скарги направлялась на електрону адресу прокуратури Одеської області, проте в судове засідання призначене на 17 червня 2020 року прокурор ОСОБА_10 повторно не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, з заявою про відкладення апеляційного розгляду не звертався.

Представник власника майна ОСОБА_7 17 червня 2020 року подала до апеляційного суду клопотання, в якому просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.1 ст.172 та ч.4 ст.405 КПК України, а також враховуючи скорочений триденний строк на розгляд апеляційних скарг на ували слідчих суддів, встановлений положеннями ч.2 ст.422 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без участі прокурора ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.4) ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч.6 ст.170 встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що 22 травня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.191; ч.1 ст.366 КК України, внаслідок яких державному бюджету завдано збиток на загальну суму 432 201,47 гривень.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України встановлено, що ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ) на праві власності належать наступні транспортні засоби: автомобіль FiatScudo (номер кузова НОМЕР_2 ), д/н НОМЕР_3 , 2008 року випуску; автобус Man 469 (номер кузова НОМЕР_4 ), д/н НОМЕР_5 , 1994 року випуску; вантажний автомобіль Зил 131 (номер шасі (рами) НОМЕР_6 ), д/н НОМЕР_7 , 1989 року випуску; автобус I-VAN (номер кузова НОМЕР_8 ), д/н НОМЕР_9 , 2007 року випуску.

Під час досудового розслідування прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 заявив та долучив до матеріалів провадження цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 432 201 грн. 47 коп. яка, на думку органу досудового розслідування, була заподіяна державі внаслідок вчинення протиправних дій ОСОБА_6 .

Подача прокурором цивільного позову, на думку слідчого судді, свідчить про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , з метою забезпечення виконання цивільного позову, оскільки останній підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яким завдано матеріальний збиток в розмірі 432 201, 47 грн.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками слідчого судді з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На підтвердження доводів своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 надала апеляційному суду оригінали звітів про оцінку вартості колісно-транспортних засобів, на які оскаржуваною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26 травня 2020 року був накладений арешт.

Згідно вказаних звітів середня ринкова вартість арештованих автомобілів складає:

?автомобіль Fiat Scudo д/н НОМЕР_3 , 2008 року випуску 232 165 грн;

?вантажний автомобіль Зил 131д/н НОМЕР_7 , 1989 року випуску 284 073 грн;

?автобус Man 469 д/н НОМЕР_5 , 1994 року випуску 249 484 грн;

?автобус I-VAN, д/н НОМЕР_9 , 2007 року випуску 242 100 грн.

Таким чином, оскарженою ухвалою слідчого судді було накладено арешт на автомобілі, які належать на праві власності підозрюваному ОСОБА_6 на загальну суму 1 007 822 грн (232165 НОМЕР_10 НОМЕР_11 ), а той час як цивільний позов у кримінальному провадженні було заявлено на значно меншу суму 432 201, 47 грн.

За таких обставини апеляційний суд дійшов висновку про те, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не була обґрунтована співрозмірність вартості майна, на яке накладено арешт, розміру заявленого прокурором цивільного позову, не надана оцінка необхідності такого ступеня втручання у право власності інших співвласників арештованого майна, в тому числі і дружини ОСОБА_6 .

Слід зазначити, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, слідчий суддя не надав належної оцінки встановленим апеляційним судом обставинам, чим допустив неповноту судового розгляду та не дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про наявність правових підстав для накладення арешту на транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_6 не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, а також слідчий суддя не дослідив обставини кримінального провадження та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що відповідно до положень статей 409, 410, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого суді та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26 травня 2020 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001097 накладено арешт на транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт на транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме на:

- автомобіль Fiat Scudo (номер кузова НОМЕР_2 ), д/н НОМЕР_3 , 2008 року випуску;

- автобус Man 469 (номер кузова НОМЕР_4 ), д/н НОМЕР_5 , 1994 року випуску;

- вантажний автомобіль Зил 131 (номер шасі (рами) НОМЕР_6 ), д/н НОМЕР_7 , 1989 року випуску;

- автобус I-VAN (номер кузова НОМЕР_8 ), д/н НОМЕР_9 , 2007 року випуску, з забороною відчуження, зняття з обліку та вчинення будьяких інших реєстраційних (перереєстраційних) дій щодо вказаних транспортних засобів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3