Справа № 461/4413/20
Провадження №1-кп/461/510/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.06.2020 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові об`єднане кримінальне провадження №0000892 від 24.02.2020 року та кримінальне провадження №0001614 від 04.06.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, із середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, зокрема востаннє 12.03.2020 року вироком Галицького районного суду м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до 1 року і 7 місяців позбавлення волі (вирок не вступив у законну силу)

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України

в с т а н о в и в:
02.02.2020 року, близько 23:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу кафе «Фабрика їжі», що знаходиться на вулиці Шпитальна, 1 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, діючи повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних нею дій, передбачаючи шкідливі наслідки і бажаючи настання таких наслідків, викрала із кишені штанів ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 8000 грн., після чого ОСОБА_4 розпорядилася вказаними грошовими коштами на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Окрім того, 20.05.2020 року, близько 21:30 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в сквері неподалік ресторану «Maestro», що знаходиться на вулиці Лазнева, 3А у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, діючи повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних нею дій, передбачаючи шкідливі наслідки і бажаючи настання таких наслідків, викрала у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «HuaweiY5» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 2000 грн., в якому була сім-карта оператора «Київстар», яка матеріальної цінності не становить та на якій грошових коштів не було, сім-карта оператора «Київстар», яка матеріальної цінності не становить та на рахунку якої було 23 грн., карта памяті на 16 Гб, вартістю 270 грн., який був у чохлі, вартістю 240 грн. та мав захисне скло, вартістю 100 грн., золоту обручку вартістю 2000 грн., та банківські картки у кількості 5 шт., чим завдала потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 4633 грн., після чого ОСОБА_4 розпорядилася вказаним майном на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнала у повному обсязі та пояснила, що 02.02.2020 року, перебуваючи поблизу кафе «Фабрика їжі», що знаходиться на вулиці Шпитальна, 1 у м.Львові, викрала із кишені штанів ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 8000 грн. Окрім того, 20.05.2020 року, перебуваючи в сквері неподалік ресторану «Maestro», що знаходиться на вулиці Лазнева, 3А у м.Львові викрала у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «HuaweiY5», золоту обручку та банківські картки у кількості 5 шт.У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

У судове засідання потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`явилися, однак подали заяви про проведення розгляду справи без їх участі.
Враховуючи те, що обвинувачена не заперечувала фактичні обставини та судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які їй інкриміновані, доведена повністю.
Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України є правильною, оскільки остання вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У відповідності до ст.12 КК України злочини, скоєні обвинуваченою ОСОБА_4 є злочинами середньої тяжкості.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченої. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаялася у вчиненому, раніше неодноразово судима за умисні злочини проти власності, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, має середню освіту, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченій буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, оскільки її виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченій обрано у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 28.05.2020 року, а відтак такий до вступу вироку в законну силу необхідно залишити без змін.
Окрім того, вироком Личаківського районного суду м.Львова від 10.12.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням 2 років іспитового строку, вироком Галицького районного суду м.Львова від 27.12.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням 1 року іспитового строку, а також вироком Галицького районного суду м.Львова від 12.03.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ст.198 КК України до 1 року і 7 місяців позбавлення волі. Однак, при вирішенні питання призначення покарання ОСОБА_4 попередні вироки не враховуються, оскільки вирок Галицького районного суду м.Львова від 12.03.2020 року оскаржено до Львівського апеляційного суду.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід, обраний ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.05.2020 року обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати змоменту фактичного затримання, а саме з 28.05.2020 року.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

диск типу «DVD-R», на якому міститься копія відеозапису із камер відеоспостереження магазину «Чарка до свята», що по вул. Торгова у м.Львові залишити при матеріалах кримінального провадження №0001614;

диск типу «DVD-R», на якому міститься копія відеозапису із камер відеоспостереження закладу «Фабрика їжі», що по вул. Шпитальна у м.Львові залишити при матеріалах кримінального провадження №0000982.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1