ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участі сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000786 від 13.07.2018 року за апеляційними скаргами: обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 січня 2020 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, судимого: 27.01.2015 року вироком Апеляційного суду Чернівецької області за ч.2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, не одруженого і, раніше судимого: 20.12.2012 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці за ч. ч. 1, 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 14.07.2014 за Законом України «Про амністію» від 08.04.2014 року,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ЄУНСС:725/4149/18
НП:11-кп/822/160/20 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ч. 3 ст.185 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
КК України

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.01.2020 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і за його вчинення призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і за його вчинення призначено покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
До набрання вироку законної сили ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього окремих процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
До набрання вироку законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього окремих процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 обраховано з часу приведення вироку до виконання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день з 01.10.2018 року по 26.07.2019 р.
Вирішено долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.
На вказаний вирок обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та їх захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційній скарги.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати рішення районного суду, посилаючись на те, що судом першої інстанції не встановлено жодних фактів та доказів його вини та не прийнято до уваги те, що під час проведення слідчих дій було допущено суттєві порушення та тиск на нього.
Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 закрити на підставі ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що стороною обвинувачення не було надано жодного доказу причетності ОСОБА_12 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Зазначає, що ряд доказів було визнано судом першої інстанції неналежними, при цьому інші докази жодним чином не доводять винуватість його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_10 просить переглянути вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.01.2020 року, оскільки вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишились порушення, зокрема те, що окремі процесуальні дії відбувались без захисника, участь якого є обов`язкова, оскільки він перебуває на обліку в психіатричній лікарні.
Також, на думку апелянта, судом не взято до уваги показання обох обвинувачених та стан його здоров`я.
У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , також просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ним злочину.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема, показами свідків.
Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що під час оглядів земельних ділянок товариства «Локомотив», нежитлового приміщення, належного потерпілому, та транспортного засобу марки «Опель» нічого виявлено та вилучено не було.
Вказує на те, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджено наявність наміру у ОСОБА_6 проникати у приміщення з метою вчинення крадіжки.
Також зазначає те, що у протоколі проведення слідчого експерименту від 30.07. 2018 року за участю ОСОБА_6 не зафіксовано жодної інформації, речових доказів, що були одержані та стосуються обставин справи. Крім того, на думку апелянта, в порушення вимог ст. 105 КПК України, додаток до протоколу проведення слідчого експерименту диск, не був належним чином упакований та засвідчений підписами учасників слідчого експерименту.
Зазначає, що ОСОБА_6 були надані для ознайомлення матеріали досудового розслідування, у тому числі диски до протоколів проведення слідчого експерименту, проте відеозаписів йому відкрито не було.
Окрім зазначеного, захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі вказує і на те, що пояснення потерпілого ОСОБА_9 не підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, потерпілий був присутній лише на одному судовому засідання, увесь подальший розгляд кримінального провадження, зокрема і судові дебати, відбулись за його відсутності, при цьому про судові засідання його належним чином повідомлено не було, що, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор ОСОБА_5 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в якому просить залишити вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.01.2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно вироку суду першої інстанції, 12 липня 2018 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , перебуваючи в садовому товаристві «Локомотив» за адресою м. Чернівці, вул. Осипа Букшованого, 5, з метою заволодіння чужим майном, вступили в попередньо змову між собою, переслідуючи корисливий мотив, з метою викрадення чужого майна, діючи умисно, а обвинувачений ОСОБА_10 ще й повторно, шляхом пошкодження стіни, зробленої з фанери, незаконно проник в нежитлове приміщення, яке належить ОСОБА_9 , у той час, коли ОСОБА_6 знаходився в стороні та спостерігав за обстановкою, щоб сторонні особи не викрили їх протиправні дії, звідки викрали металеві вироби, а саме: швелер 1 шт., 7 труб, квадратну трубу 1 шт., кутики 10 шт., загальною вартістю 643 грн. 50 коп., чим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_6 зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги поданих апеляційних скарг, думку обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та діючих в інтересах кожного з них захисника адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані кожним із них апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав, у них зазначених, міркування прокурора, яка заперечила проти поданих апеляційних скарг та просила залишити вирок районного суду як законний та обґрунтований, без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченим і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав, зазначених в апеляційних скаргах, та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно ч. 1 п. 3, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були, а його висновки про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінальному правопорушенні не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочин не визнав та пояснив, що 12 липня 2018 року він з ОСОБА_6 здійснював купівлю металобрухту в районі садового товариства «Локомотив». На досудовому слідстві давав неправдиві свідчення, оскільки слідча обіцяла кваліфікувати дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції показав, що 12 липня 2018 р. він разом з ОСОБА_13 купували металобрухт в садовому товаристві «Дружба». В цей час під`їхав автомобіль під керуванням дільничного і перегородив їм дорогу. Через деякий час дільничний повів їх на ділянку № НОМЕР_1 садового товариства «Локомотив», де вказав на наявний в траві металолом і висловив свої претензії, що вони займаються крадіжками металобрухту з цієї ділянки. Між ними виникла суперечка, оскільки вони заперечували свою причетність до злочину. До дільничного підійшов потерпілий, і вони почали про щось розмовляти, а він з ОСОБА_13 попрямували до свого автомобіля, проте виїхати не змогли через те, що їх автомобіль був заблокований. На наступний день його викликали до відділення поліції і повідомили, що автомобіль знаходиться на штраф-майданчику і для того, щоб його повернули, необхідно дати визнавальні покази. Давав викривальні показання щодо себе, оскільки слідчий запевнив, що він буде звільнений від відбування покарання. На проведення слідчого експерименту його привезли о 09 годині 13 липня 2018р., проте зафіксований такий був лише о 17 годині того ж дня. Зранку і до 17 години слідчі проводили «репетиції» слідчої дії. Вилучений у нього транспортний засіб та металолом, який знаходився всередині автомобіля, йому повернули працівники поліції.

Пояснення обвинувачених не спростовуються жодними доказами у даному кримінальному провадженні та, більш того, підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді апеляційної інстанції показав, що вранці 12 липня 2018 року він перебував на території садового товариства «Локомотив» за адресою м. Чернівці, вул. Осипа Букшованого, 5. Неподалік ділянки №5 почув чоловічу суперечку. Вирішив підійти і поцікавитись, що трапилось. Коли він зайшов на ділянку №6, в садовому будинку побачив відкриті двері і всередині належний йому металобрухт. Пізніше виявив пошкодження стіни в будинку, який йому належить. Заяву про вчинення злочину він написав на вимогу працівників поліції. За його участю проводилось декілька слідчих дій. Металобрухт був йому повернутий. Хто саме викрав металобрухт, він не бачив і не знає. Будь-яких претензій до обвинувачених він не має.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаний в суді апеляційної інстанції, показав, що влітку 2018 року, більш точної дати не пам`ятає, він був на дачі по АДРЕСА_3 . Приблизно о 5 годині ранку почув, що за ручку вхідної двері хтось сіпнув. Він вийшов на вулицю, побачив автомобіль та якогось хлопця, який повідомив, що чекає сусіда. Чув, що хтось лазить на даху у сусіда. Бачив, як інший хлопець ніс металобрухт. Зазначених осіб він впізнав при проведенні впізнання за фотознімками.

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаний в суді першої інстанції, показав, що одного разу в 2018 року йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що обікрали його дачу. Він приїхав і сказав, щоб той написав заяву до поліції.

Показання вищевказаних свідків колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не були очевидцями вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Більш того, свідок ОСОБА_14 показав, що описані ним події відбувались на вул. Дружній, 20 в м. Чернівці в садовому товаристві «Дружба» о 5 годині ранку, при цьому згідно обвинувального акту, обвинуваченим ставиться у провину вчинення злочину на території садового товариства «Локомотив», що за адресою: Осипа Букшованого, 5 в м. Чернівці о 08 годині ранку 12 липня 2018 р.

Показання ж свідка ОСОБА_15 є ніщо іншим як показаннями з чужих слів, при цьому такі показання підтверджують лише факт крадіжки у потерпілого, а тому не можуть бути визнані допустимим доказом.

Свідок ОСОБА_16 , який був допитаний у суді першої інстанції, показав, що приблизно в серпні 2018 року його запросили в якості понятого на слідчий експеримент в ТОВ «Локомотив». Під час слідчого експерименту обвинувачені показували, як вони крали металобрухт, тиск ні на кого не чинили, він підписав протокол. ОСОБА_13 подавав металобрухт, а ОСОБА_17 складав біля приміщення.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаною в суді першої інстанції, надала такі ж самі показання, при цьому зазначила, що зйомка слідчого експерименту здійснювалась на телефон.

Разом з тим такі показання свідків колегія суддів не може визнати належними та допустими доказами для доведення винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 6 ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Таким чином, закон зобов`язує слідчого за результатами проведеної слідчої дії відобразити у протоколі всі дії, виконані її учасниками при підготовці і відтворенні дій, обстановки, обставин події, що перевіряється.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції при дослідженні протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 року (а.к.п.127-128, т.1), проведеного за участі потерпілого ОСОБА_9 , в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , протокол не містить жодних даних про умови і результати проведеного слідчого експерименту, як того вимагає ст. 240 КПК України.

Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Між тим, зі змісту вищевказаного протоколу слідчого експерименту від 30.07.2018 року вбачається, що в ньому не зазначено ні про застосування слідчим технічних засобів фіксації і яких саме, ні про долучення до протоколу відеозапису чи інших даних, отриманих під час слідчого експерименту.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах кримінального провадження (а.к.п.126, т.1) міститься диск з проведеною слідчою дією, проте такий, в порушення вимог ч.3 ст. 105 КПК України, належними чином не упакований та не засвідчений підписами учасників слідчого експерименту.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що в ході проведеного слідчого експерименту ОСОБА_6 не вказував на місце, де було знайдено металобрухт згідно протоколу огляду місця події від 16.07.2018 року (а.к.п.55-57, т.1), що ставить під сумнів вказані докази.

Відтак протокол слідчого експерименту від 30.07.2018 року за участю ОСОБА_6 , а також диск не можна визнати належним доказом у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 є недопустимими доказами, оскільки є похідними від вищевказаного протоколу.

Як вбачається з вироку, місцевим судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_6 також було покладено наступні письмові докази: - протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.07.2018 року (а.к.п.8, т.1); - протокол огляду місця події від 12.07.2018 року (а.к.п.10-21, т.1), - протокол огляду місця події від 16.07.2018 року(а.к.п.55-57, т.1); - протокол добровільної видачі та огляду від 16.07.2018 року (а.к.п.58-61, т.1).

Разом з тим, у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.07.2018 року потерпілим зазначено, що крадіжка відбулась в період часу з 17 год. 00 хв. 09.07.2018 року по 13 год. 00 хв. 12.07.2018 року, а, згідно обвинувального акту, датою та часом вчинення злочину зазначено 08 год. 00 хв. 12 липня 2018 року (а.к.п.8, т.1).

Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що потерпілим заявлено про вчинення крадіжки з території земельної ділянки № НОМЕР_1 садового товариства «Локомотив», проте згідно його показань, наданих суду апеляційної інстанції під присягою, встановлено, що дана ділянка йому взагалі не належить.

Згідно протоколу огляду місця події від 16.07.2018 року, потерпілий знайшов викрадений у нього металобрухт - 16.07.2018 р. (а.к.п.55-57), а згідно його показань, наданих суду апеляційної інстанції, вказаною датою є 12.07.2018 р.

Із даних, які містяться в рапорті слідчого СВ Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 12.07.2018 року та протоколу огляду місця події від 12.07.2018 р., вбачається, що об`єктом огляду місця події являлась ділянка № НОМЕР_2 садового товариства «Локомотив» (а.к.п.7, т.1).

Разом з тим, згідно до протоколу огляду місця події від 16.07.2018 р., об`єктом огляду являлась земельна ділянка № НОМЕР_1 садового товариства «Локомотив», де потерпілий ОСОБА_9 вказав місце, де він знайшов викрадене майно, проте при пред`явленні фотоілюстрацій до проведеної слідчої дії в суді апеляційної інстанції потерпілий показав, що зображені події відбувались на території належної йому ділянки № НОМЕР_2 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на той факт, що потерпілий показав, що свій металобрухт він знайшов в будиночку на ділянці АДРЕСА_4 , згідно фотоілюстрацій до вищевказаного протоколу від 16.07.2018 р., ОСОБА_9 вказує на відкриту земельну ділянку №6.

Із даних, які містяться в протоколі добровільної видачі від 16.07.2018 року, вбачається, що ОСОБА_9 , перебуваючи на земельній ділянці АДРЕСА_5 , добровільно видав майно, яке викрали 12 липня 2018 року, що суперечить протоколу огляду від 16.07.2018 року (а.к.п.55-57).

Вищевказані докази є суперечливими, не узгоджуються в хронологічній послідовності між собою та протирічать показанням потерпілого ОСОБА_9 , а тому не можуть бути визнані судом належними та допустимими.

Інші письмові докази, покладені в основу обвинувального вироку, зокрема, заява потерпілого ОСОБА_9 від 12.07.2018 року про надання дозволу на огляд житлового будинку; витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.07.2018 року; довідка ПП «Дасор», підтверджують лише факт крадіжки у потерпілого, або ж носять інформаційний характер, проте жодним чином не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_19 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Одночасно апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції про визнання протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису слідчого експерименту від 30.07.2018 року за участю ОСОБА_10 недопустимим доказом, оскільки обвинувачений, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 299 ( а. к.п. 136-137, т.1), виявляє ознаки психічного розладу у формі розладів особистості та поведінки внаслідок епілепсії, отже є особою, яка за станом психічного здоров`я не може самостійно захистити свої права, а тому участь захисника при проведенні такого експерименту є обов`язковою.

Колегія суддів позбавлена дати оцінку наступним доказам: заяві зізнання ОСОБА_10 , його поясненням щодо вчинення злочину, протоколу роз`яснення права на захист, протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_10 , оскільки такі не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що отриманих доказів недостатньо для доведення винуватості поза розумним сумнівом та постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а тому не може взяти до уваги показання обвинувачених, які були ними надані під час судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки було порушено їх право на захист, про що зазначено в ухвалі Апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2018 р. (.к.п.56-57, т.2).

За роз`ясненнями у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя, визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості є одним з основних принципів сучасного кримінального провадження. Крім того, це положення закріплено в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним доти, доки його вина не буде встановлена в законному порядку.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, вирок районного суду підлягає скасуванню, з закриттям кримінального провадження на підставі ст. 417 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають задоволенню, а обвинувальний вирок Першотравневого районного суду Чернівецької області від 09 січня 2020 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_10 та ОСОБА_6 слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 100, 284, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги: обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 січня 2020 року задовольнити.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.01.2020 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України скасувати і закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000786 від 13.07.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_10 та ОСОБА_6 скасувати.

Речові докази, а саме: швелер 1 шт., 7 труб, квадратну трубу 1 шт., кутики 10 шт. залишити у потерпілого ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3