ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді суддів з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про

застосування примусових заходів медичного

характеру ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження №0007296 від 22.10.2018 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 липня 2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

примусових заходів медичного характеру за ознаками скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а :

Органами досудового розслідування до Придніпровського районного суду м. Черкаси направлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 за ознаками скоєння суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.2 ст.121 КК України. За змістом даного клопотання, ОСОБА_9 перебуваючи у стані неосудності, в період з 20.10.2018 по 21.10.2018 в невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту пов`язаного з особистими неприязними відносинами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно наніс потерпілій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється його матір`ю, декілька цілеспрямованих ударів руками в область голови, внаслідок чого спричинив наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді численних синців на голові, крововиливу у м`які покрови черепу, крововиливу під оболонки головного мозку та забою останнього, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01/921/114 від 28.11.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; синців на шиї, синців в ділянці грудино-ключичних з`єднань; синців та саден на кінцівках, які згідно даного висновку експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого, 21.10.2018 потерпіла була доставлена в КЗ «Третю Черкаську міську лікарню швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Смерть ОСОБА_13 перебуває у прямому причинному зв`язку із тілесними ушкодженнями: черепно-мозковою травмою у вигляді численних синців на голові, крововиливу у м`які покрови черепу, крововиливу під оболонки головного мозку та забою останнього.

05.07.2019 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, посилаючись на положення ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та практику ЄСПЛ, відмовлено в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ч. 3 ст. 513 КПК України, через недоведеність причетності до його скоєння, а провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру закрито. Цією ж ухвалою запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключає суспільно небезпечну поведінку змінено, а останнього передано на піклування законному представнику ОСОБА_11 з обов`язковим лікарським наглядом, до набрання рішення законної сили.

Ухвала вмотивована тим, що жоден із досліджених судом доказів не доводять поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зокрема, судом зазначено, що факт спільного проживання ОСОБА_9 із ОСОБА_13 не вказує на те, що саме ним могли бути завдані тілесні ушкодження. При цьому, причетність інших осіб до вчинення кримінального правопорушення органом досудового розслідування не перевірялась, а свідки сторони обвинувачення не були очевидцями події та лише зі слів потерпілої припускають можливість вчинення злочину ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.07.2019 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити в провадженні ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим типом нагляду.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення ст. 374 КПК України та постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», побудував свій висновок на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, яким не дав належної правової оцінки. Стверджує, що прямих свідків та доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину не має, однак докази сібрані в провадженні у своїй сукупності вказують на його вчинення останнім.

На думку прокурора, матеріали кримінального провадження містять докази, які були предметом дослідження судом першої інстанції, які є належними і допустимими це, зокрема: показання потерпілої ОСОБА_14 ; протокол огляду місця події від 21.10.2018; висновки експерта № 03-01/921/114 від 28.11.2018 та № 05-5-06/221 від 12.12.2018.

Вказує, що оцінюючи наведені докази в їх сукупності можна прийти до переконання, що вина ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена згідно з критеріями доведеності «поза розумним сумнівом».

Звертає увагу на те, що факт отримання померлою тілесних ушкоджень від неодноразової дії предмету, що володіє ознаками твердого тупого, в наслідок яких настала смерть, є встановленим відповідною експертизою. Також, експертизою встановлено, що виникнення черепно-мозкової травми у ОСОБА_13 від самовільного падіння або падіння з прискоренням з положення стоячи або наближеного до такого з наступним ударом об тверді тупі предмети виключається. При цьому, факт наявності доступу до житла ОСОБА_13 та безпосереднього контакту з нею лише у потерпілої ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , встановлений в ході судового розгляду. Більш того, за змістом показань потерпілої, вона виявила ОСОБА_13 з наявними ознаками тілесних ушкоджень, після чого одразу повідомила сусідку та викликала поліцію і карету швидкої допомоги, тому її причетність до вчинення злочину виключається. Також, зазначає, що обстановка в домоволодінні ОСОБА_13 була не порушена, що свідчить про відсутність в домоволодінні сторонніх осіб, які б могли вчинити незаконні дії по відношенню до неї. Крім того, вказує на те, що ОСОБА_9 з моменту виявлення ОСОБА_13 і подальшої її госпіталізації аж до її смерті, жодного разу до неї не навідався, про стан здоров`я не дізнавався, а лише вчинив спроби передати через потерпілу пакунок з фруктами та запискою, в якій просив вибачення.

В ході апеляційного перегляду просить допитати потерпілу, свідків та дослідити наступні письмові матеріали: протокол огляду місця події від 21.10.2018; висновок експерта № 03-01/921/114 від 28.11.2018; висновок експерта № 05-5-06/221 від 12.12.2018; висновок судово-психіатричної експертизи № 410 від 21.11.2018.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 та законного представника ОСОБА_11 про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог прокурора, потерпілої ОСОБА_12 про залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази в межах задоволеного клопотання та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 до задоволення не належить

З огляду на положення ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За змістом п. ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд, зокрема, з`ясовує чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою.

Частиною 3 даної статті передбачено, що встановивши, що суспільно небезпечне діяння не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином виконав наведені вимоги закону, вчинив заходи для повного, об`єктивного і неупередженого розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру шляхом ретельного допиту потерпілої, свідків та дослідження письмових доказів, а також відібрання пояснень від особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, та обґрунтовано прийшов до висновку, що органом досудового розслідування не доведена причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, поза розумним сумнівом.

Наведене цілком узгоджується з позицією ЄСПЛ у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Так, під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 , в присутності його законного представник та захисника, надав пояснення про те, що проживав разом з матір`ю ОСОБА_13 , яка після інсульту не рухалась і була лежачою. Він та ОСОБА_12 доглядали за нею. В період з 19.10.2018 по 21.10.2018 між ним та ОСОБА_13 конфліктів не було. ОСОБА_13 знаходилась в тяжкому стані, кричала, неодноразово падала з ліжка, внаслідок чого завдавала собі ушкодження. 20.10.2018, коли він зайшов до мами в кімнату, побачив її на підлозі. У подальшому в цей день вона неодноразово подала з ліжка, а він її підіймав. 21.10.2018 зранку він пішов з дому, а коли повернувся, то ОСОБА_13 не було, побачив, що лежать ліки і зрозумів, що її забрала швидка допомога. Також зазначав, що маму любив, ніколи її не кривдив та не бив.

Потерпіла ОСОБА_12 суду першої інстанції показала, що вона є сестрою ОСОБА_13 , яку доглядала 14 років, у лютому 2018 році в останньої був інсульт, після чого та зовсім не могла пересуватися. Вона приходила до неї кожного дня приблизно о 10 годині, в цей час її племінник ОСОБА_9 йшов на роботу, тілесних ушкоджень на ній вона не бачила. 20 числа, коли прийшла до сестри, побачила у неї гематому на щоці і синець на руці. Після чого пішла до сусідки та викликала швидку допомогу, там їй сказали щоб викликала і поліцію. По приїзду швидкої допомоги стан ОСОБА_13 залишався дуже тяжким, тому її забрали до реанімаційного відділення лікарні, а у подальшому перевели до палати. В лікарні ОСОБА_13 перебувала 14 днів. Додала, що ключі від квартири були у неї і ОСОБА_9 . Коли вона прийшла до сестри в той день, замок вхідних дверей не був зламаний. Зазначила, що сестра часто падала з ліжка, тому вони підставляли крісло, але вона його відсовувала. Напередодні вона також падала з ліжка і вдарилася коліном. До лікарні племінник не приходив, він думав що вона забрала ОСОБА_13 до себе додому. ОСОБА_9 приходив лише один раз, приніс пакет з фруктами та запискою в якій просив вибачення, що він її не доглядає. Повідомила, що ОСОБА_9 хвора людина і йому потрібно було лікуватися, був запальним. ОСОБА_9 доглядав за ОСОБА_13 як міг, сестра не жалілася на сина, він її не бив. Зауважила, що у ОСОБА_13 не було гематоми на голові, був синець на щоці, який перейшов на шию.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_16 , які вона надала суду першої інстанції, вона була залучена в якості понятої в ході огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_13 . В її присутності вилучали постіль, нічну сорочку, халат і наволочку, які були в крові. Про обставини події їй нічого не відомо, вона лише знала, що в квартирі проживала ОСОБА_13 та її син ОСОБА_9 , до яких приходила тітка, яка приносила продукти. До квартири ОСОБА_9 не пускав нікого і вона не бачила щоб він бив матір.

За змістом показань допитаної судом в якості свідка ОСОБА_17 , вона є сусідкою ОСОБА_9 . Зі слів ОСОБА_18 їй відомо, що ОСОБА_9 побив свою матір. Дану інформацію ОСОБА_18 повідомила ОСОБА_19 . Додала, що ніколи не чула сварок та криків з квартири ОСОБА_9 , не бачила щоб він був в стані алкогольного сп`яніння або приводив когось до себе додому. Вона знала, що ОСОБА_13 не може ходити, тому за нею доглядала сестра.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що їй нічого не відомо про обставини події. Про те, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_13 їй відомо від сусідки ОСОБА_19 . Також додала, що ОСОБА_9 ніколи нікому двері не відчиняв.

Допитана судом свідок ОСОБА_19 показала, що у листопаді місяці після 10 години до неї прийшла ОСОБА_12 , яка повідомила, що ОСОБА_13 вся побита. Вона викликала поліцію та швидку допомогу. Про обставини події їй нічого не відомо і в той день вона не чула ніяких криків. ОСОБА_12 їй розповідала, що ОСОБА_13 падала з ліжка, часто було чути, як вона кричала, кликала сина. Зі слів сусідів їй відомо, що ОСОБА_13 побили, що її постіль була в крові.

Свідом ОСОБА_20 суду показав, що приїжджав на виклик, як лікар швидкої допомоги, за адресою: АДРЕСА_3 . Він бачив жінку 70 років, на її обличчі були гематоми фіолетового кольору, також гематоми були на верхній частині грудної клітки. Він не звернув уваги, чи були сліди взлому, в квартирі був безпорядок. Додав, що точно не пам`ятає, чи була жінка в свідомості чи без, але вона точно не могла розмовляти. Жінку було госпіталізовано до лікарні.

Згідно показань свідка ОСОБА_21 , 21.10.2018 каретою швидкої медичної допомоги була доставлена ОСОБА_13 . Зі слів працівників вона була знайдена вдома та зі слів сестри - вона мала підозри що її побив син. Пацієнтка була в тяжкому стані, вона не могла адекватно казати що з нею сталося, тому вся інформація була повідомлена працівниками швидкої та сестрою, яка її супроводжувала. За час лікування пацієнтці була установлена черепно-мозкова травма. Контакту ясної свідомості з пацієнткою не було. У пацієнтки були численні множинні забої м`яких тканин голови та тулубу, а 05.11.2018 вона померла.

Судом першої інстанції досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення в обґрунтування клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , які також частково досліджені судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, зокрема, дані:

- протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується від 21.10.2018, згідно якого ОСОБА_12 повідомила про те, що прийшовши близько 09 год. 30 хв. додому до сестри ОСОБА_13 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , вона виявила її із тілесними пошкодженнями котрі, ймовірно, завдав її син ОСОБА_9 ;

- протоколу огляду місця події від 21.10.2018, складеного слідчим СВ ЧВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_22 , з фототаблицями до нього, згідно якого, в присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 оглянуто приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду на ліжку виявлено жінку за словами заявниці - сестру ОСОБА_13 з ознаками тілесних ушкоджень на обличчі та тілі. За словами заявниці загальної обстановки кімнати не порушено (Том 1, а.п. 160-166);

- протоколу огляду місця події від 05.11.2018, складеного слідчим Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_25 , з фототаблицями до нього, згідно якого, в присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 оглянуто приміщення моргу третьої Черкаської міської лікарні, розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Самійла Кішки, 210. В ході огляду виявлено труп жінки ОСОБА_13 з ознаками тілесних ушкоджень на голові, тулубі та кінцівках;

- протоколу огляду місця події від 05.11.2018, складеного слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_25 , згідно якого, в присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю спеціаліста ОСОБА_30 , оглянуто труп ОСОБА_13 . В ході огляду, при зовнішньому дослідженні, виявлені численні синці на голові та шиї, а також синці та садна на кінцівках. При дослідженні виявлені ознаки черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу у м`які покрови черепу, крововиливу під оболонки головного мозку та забою останнього. При внутрішньому дослідженні виявлено двобічні переломи ребер з ознаками зрощення. Причиною смерті є черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під оболонки головного мозку та забою останнього. Під час огляду вилучено експертні зразки, які поміщено до паперових конвертів;

- протоколу огляду місця події від 06.11.2018, складеного старшим слідчим-криміналістом СУ ГУНП ОСОБА_31 , з фототаблицями до нього, згідно якого, в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_32 , за участі спеціаліста ОСОБА_33 , та ОСОБА_9 , оглянуто квартиру АДРЕСА_4 . В ході огляду вилучено речі, які запаковано у спецпакети;

- протоколу відібрання зразків для експертного дослідження від 06.11.2018, згідно якого, за участі понятих та спеціаліста у ОСОБА_9 відібрали біологічні зразки для експертизи, а саме зрізи нігтьових пластин із піднігтьовим вмістом;

- лікарського свідоцтва про смерть № 921 від 05.11.2018 ОСОБА_13 , де вказана причина смерті - використання тупого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень, що призвело до забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми;

- висновку експерта № 03-01/921/114 від 28.11.2018 за фактом смерті ОСОБА_13 , згідно якого причиною смерті є черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, крововиливу під його оболонки, крововиливу в м`які покрови черепу та численних синців на голові. У ОСОБА_13 виявлені наступні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді численних синців на голові, крововиливу у м`які покрови черепу, крововиливу під оболонки головного мозку та забою останнього, яка виникла від неодноразової дії предмету, що володіє ознаками твердого тупого та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; синці на шиї, синці в ділянці грудино-ключичних з`єднань; синці та садна на кінцівках, які виникли від дії предметів, що володіють ознаками твердих тупих та носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Характер та властивості виявлених ушкоджень вказують на те, що вони найбільш ймовірно, могли виникнути в межах 1- 2 діб до поступлення в лікарню, або в строк наближений до вказаного. Між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок. Ушкодження на руках могли виникнути при боротьбі або при самозахисті. Найбільш ймовірне взаєморозташування потерпілої та нападника це - обличчям один до одного, або в положеннях наближених до вказаного. Визначити одним чи декількома предметами були спричинені ушкодження неможливо. Виникнення черепно-мозкової травми від самовільного падіння, або падіння з прискоренням з положення стоячи, або наближеного до такого з наступним ударом об тверді тупі предмети виключається. Окрім вищезазначених ушкоджень при дослідженні трупа виявлені переломи ребер з обох боків з ознаками зрощення. Такі переломи могли виникнути від дії предметів, що володіють ознаками твердих тупих не менш ніж за 3 тижні до смерті (Том 1, а.п. 204-205);

- акту судово-медичного дослідження № 03-01/921 аналогічного за змістом до висновку експерта № 03-01/921/114 від 28.11.2018;

- висновку експерта ОСОБА_34 № 03-01/921/113 від 12.12.2018 за фактом смерті ОСОБА_13 про те, що не виключається можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 у вигляді: черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, крововиливу під його оболонки, крововиливу в м`які покрови черепу та численних синців на голові від неоднарозових цілеспрямованих ударів руками в область голови (Том 1, а.п. 250);

- висновку експерта № 05-5-06/223 від 29.11.2018 про те, що антигени А і Н, виявлені в слідах крові піднігтьового вмісту зі зрізів нігтів рук потерпілої ОСОБА_13 можуть походити від особи (осіб) з групою крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО з супутнім антигеном Н, або за рахунок змішання крові осіб з групами А(ІІ) та О (І). Походження крові від потерпілої ОСОБА_13 не виключається. Походження крові від ОСОБА_9 не виключається у вигляді домішки, якщо на момент скоєння злочину в нього була зовнішня кровотеча;

- висновку № 05-5-06/221 від 29.11.2018 про те, що при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту з рук ОСОБА_9 кров та ядровмісні епітеліальні клітини не виявлено;

- висновку судово-психіатричного експерта № 410 від 21.11.2018 про те, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих дій та на теперішній час, ОСОБА_9 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизотипового розладу з прогресуючим перебігом, психопатоподібного варіанту з маячноподібними ідеями власної величі, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає здатності правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому засіданні. Оскільки ОСОБА_9 виявляє активний тип суспільної небезпеки, відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим типом нагляду (Том 1, а.п. 212-214).

Підстав для повторного допиту потерпілої та свідків в кримінальному провадженні, як того просить прокурор в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає, з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Наведене цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019.

Переглянувши судове рішення в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені докази, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції та часткового дослідження судом апеляційної інстанції, вказують лише на припущення органу досудового розслідування про причетність ОСОБА_9 до скоєння суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Разом з цим на основі припущень, за відсутності належних та допустимих доказів, які б прямо або опосередковано вказували б на скоєння ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, суд позбавлений можливості постановити рішення, яке б відповідало критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України.

Встановлення вчинення особою суспільно небезпечного діяння може мати місце лише за умови доведення обставин, які підлягають доказуванню, а застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з вчиненням особою суспільно небезпечного діяння може грунтуватися виключно на переконливих та безспірних доказах.

У ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Визнання обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є у справі. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України Законом від 17 липня 1997 року №457/97/ВР, при визначенні кримінального обвинувачення кожному гарантовано право на справедливий розгляд справи щодо нього незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону, та застосування презумпції невинуватості. Тобто відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, кожна людина, обвинувачена у вчиненні кримінального злочину, вважається невинуватою доти, доки її вину не буде доведено згідно з законом. Аналогічні гарантії містить і Міжнародний пакт про громадянські і політичні права 1966 року, ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року.

Зазначені конституційні положення та положення чинних міжнародних договорів відображені в кримінально процесуальному законодавстві України і передбачені ст.ст. 7, 8, 17 КПК України.

Зокрема ст. 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996.

Дійсно, з досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що ОСОБА_9 проживав спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , яка внаслідок хвороби була лежачою. Факт отримання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень від неодноразової дії предмету, що володіє ознаками твердого тупого, в наслідок яких настала смерть останньої, є встановленим висновком експерта № 03-01/921/114 від 28.11.2018 і будь-яких сумнівів не викликає. Висновком цієї ж експертизи виключена можливість виникнення у ОСОБА_13 черепно-мозкової травми від самовільного падіння, або падіння з прискоренням з положення стоячи, або наближеного до такого з наступним ударом об тверді тупі предмети. Разом з цим факт спільного проживання ОСОБА_9 із ОСОБА_13 , її безпосередній контак лише з потерпілою ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , які здійснювали за нею догляд, обмеженість доступу до квартири та відсутність порушень обстановки в ній, а також наявність у останньої тілесних ушкоджень, що стали причиною її смерті, не свідчать про їх заподіяння саме ОСОБА_9 та його причетність до суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України. Причетність інших можливих осіб до заподіяння ОСОБА_35 тілесних ушкоджень, органом досудового розслідування не встановлювалася.

Пояснення потерпілої ОСОБА_12 , викладені у протоколі прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується від 21.10.2018, яка не була очевидцем вчиненого, про те, що тілесні пошкодження ОСОБА_13 , ймовірно, завдав ОСОБА_9 , з огляду на надані нею показання суду першої інстанції, є лише припущеннями.

Крім того висловили припущення про можливу причетність ОСОБА_9 до побиття ОСОБА_13 і допитані судом свідки ОСОБА_36 , ОСОБА_19 , ОСОБА_32 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. Разом з цим вказані свідки не являються очевидцями події і про таку можливу причетність зробили висновок зі слів потерпілої ОСОБА_12 .

Інші докази сторони обвинувачення прямо не вказують на нанесення саме ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 і не обґрунтовують вчинення останнім суспільно небезпечного діяння.

Посилання прокурора, в обгрунтуваненя клопотання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, на те, що останній не відвідував матері в період госпіталізації аж до настання її смерті, не свідчать про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Більш того, як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_9 не приходив в лікарню до матері, оскільки вважав, що вона її забрала до себе.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що ухвала районного суду щодо ОСОБА_9 є законною і обґрунтованою, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі даних, для її скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 512, 513 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 липня 2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру за ознаками скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :