Ухвала
іменем України
24 січня 2020 року

м. Київ
справа № 336/2151/17
провадження № 51-5241 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 липня 2019 року щодо нього,

встановив:
Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Суду від 25 жовтня 2019 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також засудженому роз`яснено, що в разі невиконання цих вимог у встановлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала. У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції, однак не усунув недоліків зазначених в ухвалі.
Заперечуючи законність вироку й ухвали, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування або зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, у новій касаційній скарзі наведені законодавчі положення скаржник залишив поза увагою. Зокрема, ним вкотре не наведено обґрунтування незаконності оспорюваного вироку та необхідності його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 412, 413 КПК цього Кодексу в їх взаємозв`язку з урахуванням встановлених у вироку фактичних обставин кримінального провадження. Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, в повторній скарзі не викладено обґрунтування допущення апеляційним судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухвали на згаданих підставах, зважаючи на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 КПК.
Крім того, у скарзі ОСОБА_4 , не погоджуючись з судовими рішеннями, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження з підстав його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Разом з тим, засудженим не враховано, що така підстава для закриття кримінального провадження не передбачена положеннями ст. 284 КПК.
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
Зазначене рішення не позбавляє засудженого права на нове звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою, в порядку передбаченому КПК, зважаючи також на правила ст. 117 цього Кодексу (клопотання має містити обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 липня 2019 року щодо нього разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3