Справа № 466/1613/19
У Х В А Л А
судового засідання

«13» квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених .2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці, оскільки такий закінчується 16 квітня 2020 року та завершити судовий розгляд кримінального провадження до цієї дати є неможливим, а ризики, які обгрунтовують обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив та просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, як зазначено у п. 219 рішення Європейського суду з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року закріплено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Клопотання прокурора подано в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, відтак жодних порушень при внесенні клопотання прокурором немає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 є особою, яка вчиняє злочини проти власності повторно, яка ніде не працює, у якого не встановлено тяжких хвороб та інвалідності, які б перешкоджали утриманню його під вартою.

Зокрема, незважаючи на те, що ОСОБА_4 вже засуджений 19.06.2019 Галицьким районним судом м. Львова (вирок набрав законної сили) за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на строк 1 рік, вже 28.07.2019, 29.07.2019 та 03.08.2019 вчинив нові три кримінальні правопорушення крадіжки продуктів харчування з супермаркетів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Окрім того, слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 19.07.2019 у кримінальному провадженні №0001822 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вже обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який, останній, неодноразово порушував, не з`являвся на виклики до суду, що унеможливлює належний судовий розгляд кримінального провадження в суді.

20 листопада 2019 року Колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18.10.2019 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Крім того, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2019 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк три місяці.

В ході досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою та відповідно до ухвали суду від 10 лютого 2020 року такий строк закінчується 16 квітня 2020 року.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає, що раніше заявлені ризики, які обгрунтовують обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою строком на 60 днів з 17 квітня 2020 року до 15 червня 2020 року включно.

Відтак вважаю, що у відповідності до положень ст. ст. 182, 183 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід також визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч. 2 ст.185 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 15 червня 2020 року включно із попередньо визначеним розміром застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення.

Скерувати копію ухвали для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення їй ухвали.

Суддя ОСОБА_1