Номер провадження: 11-кп/813/1593/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001979 від 26 вересня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровсьський Одеської області, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001979 від 26 вересня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України був повернути прокурору для усунення недоліків.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, а саме в обвинувальному акті зазначені прізвища, імена та по-батькові інших осіб: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими ОСОБА_8 , нібито, вчинив злочин за попередньою змовою. Разом з тим, з тексту обвинувального акту не видно, що названим іншим двом особам висунуте обвинувачення, або щодо них ухвалений обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили.

Крім того суд зазначив про те, що слідчий неправильно кваліфікував дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, оскільки крадіжка з автомобіля має кваліфікуватись як крадіжка із проникненням у інше сховище тому, що автомобіль підпадає під ознаки «сховища», у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та повернути обвинувальний акт на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на теперішній час обвинувальні акти направлені до суду та призначені до судового розгляду Київським районним судом м. Одеси у складі судді ОСОБА_1 , а тому твердження суду про порушення презумпції невинуватості відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є безпідставним.

Прокурор вважає, що після проведення підготовчого засідання обвинувальні акти відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 підлягали обов`язковому об`єднанню в одне провадження, відповідно до вимог ст.334 КПК України.

На думку прокурора, з ухвали про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , вбачається формальна невідповідність обвинувального акту вимогам закону.

Крім того, прокурор вважає необґрунтованими висновки суду щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.3 ст.185 КК України та вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих суду у підготовчому засіданні, оскільки встановив об`єктивні обставини та ідентифікував автомобіль «Hyundai Elantra», як сховище.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши зміст обвинувального акту, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акту відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5) ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому безпідставно зазначені прізвища, імена та по-батькові інших осіб: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими ОСОБА_8 , нібито, вчинив злочин за попередньою змовою. Разом з тим, з тексту обвинувального акту не видно, що названим іншим двом особам висунуте обвинувачення, або щодо них існує обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Більш того, у обвинувальному акті навіть не зазначено, що матеріали відносно вказаних осіб виділені в окреме провадження.

Таким чином прокурором була порушена загальна засада кримінального провадження презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (стаття 17 КПК України).

В свою чергу апеляційний суд визнає обґрунтованим доводи прокурора про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, надавши оцінку кваліфікації дій ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання.

Так, суд першої інстанції послався як на підставу для повернення обвинувального акту, те, що слідчий неправильно кваліфікував дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, оскільки згідно сталої практики, висновок ВС/ККС №653/3/18 від 17 травня 2020 року, крадіжка з автомобіля повинна кваліфікуватись як крадіжка із проникненням, оскільки автомобіль підпадає під ознаки «сховище», а тому дії ОСОБА_13 повинні кваліфікуватися за ч.3 ст.185 КК України.

Апеляційний суд наголошує, що лише під час розгляду кримінального провадження по суті, суд, згідно з п.2) ч.3 ст.374 КПК України, дає оцінку висунутому прокурором обвинуваченню і у разі визнання особи винуватою, повинен у мотивувальній частині вироку викласти, формулювання обвинувачення, яке було визнано судом доведеним на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів зібраних під час здійснення досудового розслідування, а також викласти статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що зазначена підстава для повернення обвинувального акту підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Згідно з п.2) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п.3) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини посилання про невідповідність сформульованого обвинувачення ОСОБА_8 кваліфікуючим ознакам злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Керуючись статтями 291, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 частково задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001979 від 26 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду першої інстанції, як на підставу для повернення обвинувального акту неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 .

В решті оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3