УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження №0000751 від 11 травня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , строком на 60 діб.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказує, що 19 серпня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, шляхом вручення повідомлення про підозру його матері ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 04 вересня 2019 року ОСОБА_4 оголошено в розшук, в зв`язку з чим досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено.

07 лютого 2020 року підозрюваного ОСОБА_4 розшукано та ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 06 квітня 2020 року включно.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні №0000751 скеровано до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 25 лютого 2020 року.

Прокурор посилаючись на те, що на даний час у суді не допитаний жоден свідок, а строк тримання під вартою у обвинуваченого закінчується 06 квітня 2020 року, звернувся до суду з клопотанням щодо його продовження, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та беручи до уваги те, що ризики встановлені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились, а саме: перебуваючи на волі під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення можливе переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, він може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, оскільки має не погашену судимість за аналогічні злочини, крім того обвинувачений під час досудового розслідування переховувався від слідства, оголошувався у розшук, він не одружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, з метою запобігання незаконному впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не давали суду показань, у зв`язку з чим з плином часу інтереси слідства можуть втратили актуальність, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти вказаним ризикам, які раніше враховувались при обранні запобіжного заходу та не зменшилися і продовжують існувати.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням його свободи. Крім того, зазначив, що не має наміру впливати на потерпілих та свідків та в подальшому зобов`язався не ігнорувати судові виклики та не переховуватись від слідства та суду.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував щодо продовження стосовно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому вказав, що сторона обвинувачення не встановила всіх обставин, що можуть пом`якшувати відповідальність його підзахисного по справі.

Захисник також зазначив, що ОСОБА_4 під час розслідування справи їздив на роботу в іншу область. При цьому запобіжний захід йому на той час не обирався і підозра була повідомлена заочно в серпні 2019 року, після чого його було оголошено в розшук. Також відомості про належне повідомлення ОСОБА_4 про необхідність явки до слідчого в цей період відсутні. В зазначеній підозрі він розписався лише 07 лютого 2020 року, коли був розшуканий і затриманий працівниками поліції.

На думку захисника, ризики вказані прокурором надумані, адже жодних доказів, що ОСОБА_4 перебуваючи на свободі буде переховуватися від суду чи слідства прокурором не надано.

Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою також проживає його мати і сестра, має місце постійного працевлаштування - ПП «Електроімпульс плюс», де працює робітником. Викрадене майно по справі, вилучено і повернуто потерпілим, відтак фактично шкода відшкодована. Хоча раніше ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений, однак призначене покарання відбув. ОСОБА_4 дав вичерпні пояснення працівникам поліції та проведенню розслідування не перешкоджав. Надалі обвинувачений зобов`язується прибувати за першим викликом прокурора, або судді та не буде ухилятись від суду. Крім того захисник зауважив, що існування ризику, що обвинувачений перебуваючи на волі, буде вчиняти інші злочини жодним доказом не підтверджується.

Відтак, на підставі викладеного захисник вважає, що наведені ризики є формальними припущеннями, тому просив обрати його підзахисному більш м`який альтернативний запобіжний захід, без обмеження права на свободу особи у вигляді домашнього арешту.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 06 квітня 2020 року.

Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження вказані прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений буде переховуватися від органу досудового розслідування, враховані слідчим суддею при обранні ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з врахуванням обставин, що досудове розслідування зупинялось в зв`язку з оголошенням розшуку підозрюваного та надання ухвалою слідчого судді дозволу на його затримання для розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також того, що ОСОБА_4 будучи обізнаним про те, що відділом поліції здійснюється досудове розслідування відносно нього покинув місце постійного проживання.

В ході розгляду справи прокурором було зазначено, що в матеріалах досудового розслідування відсутні докази належного повідомлення підозрюваного про необхідність явки до слідчого, що спростовує ймовірність існування ризику, зокрема, ухилення його від органів досудового розслідування та суду.

Посилання прокурора на можливість існування ризику у вигляді вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим та вчинення ним тиску на потерпілих та свідків є безпідставним, оскільки це є лише припущенням, жодним чином не обґрунтованим та порушує презумпцію невинуватості особи. Так, відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд також звертає увагу, що тяжкість покарання жодним чином не доводить існування ризиків, на що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Підвищена суспільна небезпека для невизначеного кола осіб не є доказом існування вказаних ризиків, оскільки взагалі не стосується предмета доказування в даному випадку.

Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на співмірність можливого призначеного покарання, з врахуванням міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, що полягає в наявності місця його постійного проживання по АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не достатньо обґрунтованим та безпідставним, а тому з метою забезпечення не тільки високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів суспільства а й прав обвинуваченого, вважає за доцільне змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також є достатньою мірою необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, буде достатнім, і забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та належну його процесуальну поведінку, а також можливість його працевлаштування.

Окрім того, в разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, прокурор матиме змогу звернутися до суду з клопотанням про зміну останньому запобіжного заходу на більш тяжкий.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 183, 194, 372, 376 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практикою Європейського суду з прав людини, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час діє впродовж 2 - х місяців, тобто до 23 травня 2020 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1. не відлучатися з місця свого постійного проживання по АДРЕСА_1 в період часу з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин без дозволу прокурора або суду за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги;

2. не змінювати вказане місце проживання без повідомлення прокурора або суду;

3. прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

4. утриматися від спілкування із потерпілими та свідком.

5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Смілянському ВП ГУНП в Черкаській області.

Копії ухвали направити начальнику Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, та начальнику Черкаського СІЗО.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду Апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлено 26 березня 2020 року.

Головуючий: ОСОБА_1