Справа №463/528/20
Провадження №1-кс/463/454/20
У Х В А Л А

31 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03.01.2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0002571 від 17 грудня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що постанова слідчого є незаконною та необґрунтованою, оскільки така прийнята без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, висновки слідчого не відповідають вимогам ч.2 ст.55 КПК України, Постанові Пленуму ВС №13 від 02.07.2004 року. Слідчий не вручив йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого; не допитав його у якості потерпілого, що є грубим порушенням п.6 ч.1 ст.56 КПК України; у поданій ним заяві про залучення у якості потерпілого вказав про завдання йому значної моральної шкоди, однак, слідчим дана обставина була проігнорована.

В судове засідання скаржник не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся у встановленому законом порядку. В скарзі просить слухати таку без його участі. З врахуванням вказаного клопотання та скорочених процесуальних строків для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника на підставі наявних доказів.

Суб`єкт оскарження за викликом не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений, подав до суду заперечення. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

У відповідності до вимог ч.4 ст.107 КПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається із скарги, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за №0002571 від 17 грудня 2019 року за ч.3 ст.382 КК України.

Як вбачається із долучених документів, відомості про вчинення злочину за ч.3 ст.382 КК України були внесенні Генеральною прокуратурою України на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року щодо бездіяльності на невнесення відомостей на підставі заяви ОСОБА_3 від 23.02.2019 року.

Поставною слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03.01.2020 року відмовлено ОСОБА_3 в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0002571 від 17 грудня 2019 року з мотивів належного обґрунтування спричинення шкоди.

Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як вбачається із заперечення, слідчий дійшов відповідного висновку оскільки скаржник у своїх заяві про кримінальне правопорушення не навів належного обґрунтування з приводу спричинення йому шкоди кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування даної скарги скаржник посилається на необґрунтованість та незаконність. Разом з тим, мотиви скаржника зводяться до того, що він не погоджується із діями слідчого в ході розслідування кримінального провадження щодо ненадання йому пам`ятки про процесуальні права та непроведенні допиту у якості потерпілого.

Слідчий суддя враховує, що скаржником жодних даних про заподіяння йому шкоди, форми їх вираження чи розміру такої шкоди в скарзі також не зазначено.

З врахуванням наведеного, оскільки дійсно жодних об`єктивних даних про заподіяння заявнику моральної шкоди внаслідок вчинення, на його думку, кримінального правопорушення сам скаржник не зазначає, приходжу до переконання, що доводи скаржника не доводять незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, а тому підстав для її скасування немає.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання про безпідставність вимог скаржника, у зв`язку із чим в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03.01.2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0002571 від 17 грудня 2019 року - відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 07 лютого 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1