Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 531/385/20
Провадження № 1-кп/553/155/2020
В И Р О К
Іменем України

22.04.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борисовка, Борисовського району, Бєлгородської області, РФ, українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з громадянином на ім`я « ОСОБА_6 » (матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження), використовуючи засоби мобільного зв`язку, розподіливши між собою ролі, відповідно до яких « ОСОБА_6 » засобами телефонного зв`язку мав вводити в оману потерпілих, повідомляючи їм неправдиву інформацію, з метою отримання грошових коштів. Обвинувачений ОСОБА_4 , в свою чергу, мав отримувати грошові кошти, які в подальшому перерахувати на банківську картку, що належить « ОСОБА_6 » залишаючи для власних потреб певну суму коштів, таким чином вчинив злочини за наступних обставин.
Так, 14.01.2020 року, близько 08:03 години «Володимир», використовуючи засоби телефонного зв`язку, зателефонував з аб. № НОМЕР_1 на стаціонарний телефон НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , представившись лікарем ОСОБА_8 повідомив неправдиву інформацію, про те, що її син ОСОБА_9 , потрапив в ДТП та йому терміново необхідні гроші для лікування. ОСОБА_7 , будучи введена в оману, погодилась передати гроші для лікування свого сина. В цей же час, « ОСОБА_6 » повідомив ОСОБА_4 про розташування квартири ОСОБА_7 .
Після чого ОСОБА_4 , який 14.01.2020 року прибув до Карлівського району Полтавської області та виконуючи злочинну домовленість, близько 08:30 години, прийшов до квартири ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_2 , з метою отримання коштів на лікування сина, де вчинив закінчений замах на вчинення злочину реалізуючи спільний із « ОСОБА_6 » злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, зловживаючи довірою, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, передбачаючи настання негативних наслідків внаслідок своїх незаконних дій, не маючи наміру їх повернення, за попередньою змовою групою осіб, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, намагався заволодіти коштами у сумі 12 000 грн., що належать ОСОБА_9 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки до квартири зайшов ОСОБА_9 , який перешкодив обвинуваченому ОСОБА_4 отримати вказані кошти. Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 .
Своїми умисними діями, які виразилися у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненого за попередньою змовою групою осіб обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.
Окрім цього встановлено, що 14.01.2020 року о 09:44 годині «Володимир» використовуючи засоби телефонного зв`язку, зателефонував з аб. № НОМЕР_3 на стаціонарний телефон НОМЕР_4 , що належить потерпілій ОСОБА_10 , представившись лікарем, повідомив неправдиву інформацію про те, що її син ОСОБА_11 , потрапив в ДТП та йому терміново необхідні гроші для лікування. Потерпіла ОСОБА_10 , будучи введена в оману, погодилась передати гроші для лікування свого сина. В цей же час, « ОСОБА_6 », який представився для потерпілої лікарем повідомив обвинуваченого ОСОБА_4 про розташування квартири потерпілої ОСОБА_10 .
Після чого обвинувачений ОСОБА_4 , який 14.01.2020 року прибув до Карлівського району, Полтавської області та виконуючи злочинну домовленість із « ОСОБА_6 », близько 10:00 години, прийшов до квартири потерпілої ОСОБА_10 , що за адресою АДРЕСА_3 та потерпіла передала йому грошові кошти в сумі 35 000 грн, за вказівкою « ОСОБА_6 ». У той же час, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи спільний із « ОСОБА_6 » злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, зловживаючи довірою, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, передбачаючи настання негативних наслідків внаслідок своїх незаконних дій, не маючи наміру їх повернення, повторно, за попередньою змовою групою осіб заволодів грошовими коштами в сумі 35 000 гривень, які надала йому потерпіла ОСОБА_10 для нібито лікування свого сина ОСОБА_11 .
Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та розпорядившись чужим майном на власний розсуд, завдав своїми умисними, протиправними діями потерпілій ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на суму 35 000 грн.
Своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанні довірою, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Окрім цього встановлено, що 17.01.2020 року, о 12:57 годині «Володимир», використовуючи засоби телефонного зв`язку, зателефонував з аб. № 57 на стаціонарний телефон НОМЕР_5 , що належить потерпілій ОСОБА_12 , представившись завідувачем хірургії Карлівської ЦРЛ ОСОБА_13 , повідомив неправдиву інформацію, про те, що її син ОСОБА_14 потрапив в ДТП та йому терміново необхідні гроші в сумі 2000 доларів США для лікування. Потерпіла ОСОБА_12 , будучи введена в оману, погодилась передати всі свої наявні кошти у сумі 900 доларів США для лікування свого сина. В цей же час, « ОСОБА_6 » повідомив по телефону обвинуваченого ОСОБА_4 про розташування місця проживання потерпілої ОСОБА_12 .
Після чого, ОСОБА_4 , який 17.01.2020 року прибув до Карлівського району, Полтавської області та виконуючи злочинну домовленість із « ОСОБА_6 », близько 13:00 години, прийшов до місця проживання потерпілої ОСОБА_12 , що за адресою АДРЕСА_4 та потерпіла передала йому грошові кошти в сумі 900 доларів США, за вказівкою « ОСОБА_6 », який представився для неї як завідувач хірургії Карлівської ЦРЛ ОСОБА_13 . У той же час, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи спільний із « ОСОБА_6 » злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, зловживаючи довірою, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, передбачаючи настання негативних наслідків внаслідок своїх незаконних дій, не маючи наміру їх повернення, повторно, за попередньою змовою групою осіб, заволодів грошовими коштами в сумі 900 доларів США, вартістю 24,09 грн. за 1 долар США, загальною вартістю 21 681 грн, які надала йому потерпіла ОСОБА_12 для нібито лікування свого сина ОСОБА_14 .
Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а саме господарство за адресою: АДРЕСА_4 та розпорядившись чужим майном на власний розсуд, завдав своїми умисними, протиправними діями потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 21 681 грн.
Своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанні довірою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, підтвердивши факт їх скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати. Повідомив, що частково, а саме в сумі 1000 грн. відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_12 .
Потерпіла ОСОБА_12 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, щодо покарання просила не призначати суворе покарання, разом з тим зазначила, що збитки їй не відшкодовані.
Потерпіла ОСОБА_10 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, щодо покарання обвинуваченому просила призначати суворе покарання, разом з тим зазначила, що збитки їй не відшкодовані.
Потерпілий ОСОБА_9 подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, щодо покарання обвинуваченому просив призначати суворе покарання.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_12 , не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2 ст. 190 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів передбачених ст.15 ч.2 ст. 190 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені ним злочини.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів передбачених ст.15 ч. 2 ст. 190 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2 ст. 190 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 :

-за ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 190 КК України, як умисні дії, які виразилися у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненого за попередньою змовою групою осіб;
-за ч.2 ст.190 КК України, як умисні дії, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанні довірою, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо осіб похилого віку.
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочинів і щиро розкаявся у цьому, його характеристику, вік, проте, обвинувачений не займається суспільно-корисною працею, не відшкодував шкоду завдану потерпілим, проживає на окупованій території України, має паспорт невизнаної республіки, зважаючи на позицію потерпілих висловлених ними у своїх заявах, беручи до уваги як пом`якшуючі так і обтяжуючі обставини по справі, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді реального позбавлення волі передбаченого в межах санкції статтей обвинувачення та без застосування положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
По справі цивільні позови не заявлялись.
Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 23.01.2020 року тобто з моменту обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою по даному кримінальному провадженню.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази - телефон марки SAMSUNG, моделі GT-E1202, ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , синього кольору, з сім-карткою з аб. № НОМЕР_8 ; телефон марки Redmi 7А, чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 , з сім карткою з аб. № НОМЕР_11 , з чохлом марки PIXEL Xiaomi Redmi 7А Spigen, чорно-сірого кольору, монета номіналом «Рубль банк России» - звернути в дохід держави.
Речові докази - зубна щітка білого та рожевого кольору, станок для гоління з пластиковою рукояткою синього кольору, зубна паста Colget, гребінець для волосся чорного кольору, щітка для одягу, мале дзеркало, піна для гоління DOCK LAND, шампунь Schauma, засіб після гоління DOCK LAND, вологі серветки, одеколон AVON/VICTORY, флакон з рідиною зеленого кольору, ручка металево-сірого кольору та коричневого кольору, пластиковий контейнер з помаранчевого кришкою у якому виявлено: паспорт невизнаної республіки на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_12 ; пластикова основа до сім-картки Vodafone з аб. № НОМЕР_8 ; візитка «Житлові кімнати м. Полтава»; сім-картка НОМЕР_13 ; металева частина ножа, лезо з одного краю обмотане мотузкою;; шмат паперу вирваний із записника, на якому маються рукописні записи, дорожня сумка синього та чорного кольору з чоловічим зимовим та літнім одягом (штани, кофта, футболка, куртка), обкладинка для паспорта зеленого кольору у якій знаходиться документ «Миграционная картка Российская Федерация, Республика Беларусь на ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » - знищити; мобільний телефон Jinga F200n, чорного кольору, ІМЕI1: НОМЕР_14 , ІМЕІ2: НОМЕР_15 звернути в дохід держави.
Речові докази - аркуш паперу розміром 20*32 см з рукописними записами залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1