Справа № 445/2327/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/428/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та представника приватного підприємства «Ромді Україна» - адвоката ОСОБА_8 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Млинок Заріченського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

їх представника ОСОБА_14 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням його права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ухвалено рахувати з дня проголошення вироку - 11 квітня 2019 року.

Запобіжний захід у вигляді застави, відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року, - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Після набрання вироком суду законної сили ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_15 внесену 18 жовтня 2018 року за ОСОБА_9 заставу в розмірі 70 480 грн.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Скасовано арешт, що накладений на автопоїзд в складі сідлового тягача «Renault-Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом «Samro», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2018 року.

Скасовано арешт, що накладений на автомобіль марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до приватного підприємства «РОМДІ Україна» про відшкодування моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства «РОМДІ Україна» на користь ОСОБА_12 суму моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), завданої внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Стягнуто з Приватного підприємства «РОМДІ Україна» на користь ОСОБА_13 суму моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), завданої внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 , 14 жовтня 2018 року приблизно о 21 год. 00 хв., керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа марки «SAMBO ST 39MHPA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись ним автодорогою Львів-Тернопіль у напрямку руху транспорту до м. Тернопіль, при проїзді її ділянки у с. Куровичі Золочівського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.10 відносно термінів: «безпечна дистанція», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Р.2 п.2.3 б), д), 2.9 а); Р.12 п. 12.3 та Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, які виразились в тому, що він керуючи зазначеним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (згідно з результатом токсикологічного дослідження №2207 від 16.10.2018 у крові ОСОБА_9 виявлено етанол в концентрації 1,12 проміле), під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_16 , який в цей момент рухався у попутному з ним напрямку по цій же смузі руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, що призвело до попутного зіткнення сідлового тягача марки «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із задньою частиною автомобіля марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , після якого зазначений автомобіль марки «МАЗ» виїхав із проїзної частини дороги у правий кювет та перекинувся, в результаті чого водій такого ОСОБА_17 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_9 , водій автомобіля марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_16 згідно з висновком судово-медичної експертизи №74/2018 від 16.11.2018 отримав тілесні ушкодження: тупа черепно-мозкова травма з переломами кісток нижньої щелепи, з крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку, з крововиливами в м`які тканини голови, рани, садна на голові; тупа травма грудей з масивною раною передньої поверхні грудей, з видавлюванням органів грудної клітки назовні, з чисельними, повними, поперечними, двобічними по кількох анатомічних лініях переломами ребер, з переломами грудини, з ушкодженням пристінкової плеври, міжреберних м`язів, з ушкодженням (розривами, розміщенням) легень, серцевої сорочки, серця, аорти, бронхів, стравоходу, з крововиливом в плевральні порожнини; тупа травма живота з ушкодженням передньої черевної стінки з частковим випадінням органів черевної порожнини назовні, з пошкодженням (тріщинами, розміщенням) печінки, сальника, брижі кишківника, селезінки, правої нирки, з крововиливами в черевну порожнину та заочеревний простір; перелом тазу (поперечні переломи лонної та сідничної кісток справа, розрив крижово-клубових з`єднань справа і зліва); переломи хребта на рівні 2/3 та 8/9 грудних хребців; переломи лопаток; перелом лівої ключиці; закритий перелом правої плечової кістки; садна, рани на голові, шиї, тулубі і кінцівках. Ці тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, стосовно живих осіб, відносяться до тяжких. Види, масивність та різноманітний характер ушкоджень (переломи кісток; розриви зчленувань; тріщини, розміщення внутрішніх органів; крововиливи; садна, рани), вказують на спричинення їх внаслідок значної за силою дії тупих предметів, та могли утворитися під час ДТП, при ударі до виступаючих частин в салоні автомобіля, під час зіткнення транспортних засобів, з послідуючим випадінням з салону та стисненням тіла між двома тупими предметами, якими могли бути підлягаюча поверхня землі та кузов автомобіля. Смерть громадянина ОСОБА_16 настала внаслідок масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету (ребер, грудини, хребта, лопаток, тазу, правого плеча) та ушкодженнями внутрішніх органів (серця, аорти, стравоходу, бронхів, легень, печінки, селезінки, брижі, кишківника, правої нирки), що призвело до зовнішньої та внутрішньої кровотечі та обумовило масивну крововтрату, котра і послужила безпосередньою причиною смерті.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та представник приватного підприємства «Ромді Україна» - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Як зазначає прокурор, незважаючи на те, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_16 , суд в оскаржуваному рішенні не обґрунтував застосування вимог ст.ст.75, 76 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Представник приватного підприємства «Ромді Україна» - адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року в частині задоволення цивільного позову скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до приватного підприємства «Ромді Україна» про відшкодування моральної шкоди.

Свої апеляційні вимоги представник цивільного відповідача мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що на момент вчинення ДТП відповідальною за відшкодування шкоди, заподіяної майну, життю та здоров`ю іншої особи була третя особа АТ «СГ «ТАС» в межах страхового відшкодування, не надав оцінки тій обставині, чи було отримано відмову у виплаті страхового відшкодування, чи відразу пред`явлено вимогу до цивільного відповідача, а відтак, на його переконання, порушив норми матеріального та процесуального права, принципи та мету інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, представника цивільного відповідача на підтримання поданої ним апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, думку потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга представника приватного підприємства «Ромді Україна» - до часткового задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та правильність кваліфікації його діяння за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що ніким не оспорюється.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустимелише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження, виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання застосував обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 без відбування покарання і про його звільнення на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку врахував необережну форму вини обвинуваченого, яка свідчить про те, що в будь-якому випадку, вчиняючи даний тяжкий злочин, не бажав настання тяжких наслідків, і за жодних обставин не хотів позбавляти когось життя. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_9 від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких, обставинам його вчинення, а саме вчинення такого у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого настала смерть особи, ступеню суспільної небезпеки скоєного, аналізу особи-винного, його поведінку після вчиненого злочину, зокрема у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_9 на час апеляційного розгляду не відшкодував їй заподіяну шкоду та просили призначити останньому покарання у виді реального позбавлення волі.

Наведені вище обставини дають колегії суддів апеляційного суду підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання з ізоляцією від суспільства.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи прокурора про необґрунтованість застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України, а отже таке звільнення пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, яке не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже є явно несправедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині застосування до ОСОБА_9 ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих, та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, яке за своїм видом та мірою буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та особи обвинуваченого, вважає за необхідне призначити його у виді трьох років.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Наведених вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілих у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 місцевим судом не дотримано.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, настала смерть ОСОБА_16 , з метою відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_12 та ОСОБА_13 звернулися до Приватного підприємства «Ромді Україна» з цивільним позовом в межах кримінального провадження.
Як встановлено судом, на момент вчинення злочину ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Ромді Україна». Відповідальність ОСОБА_9 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між власником транспортного засобуПриватним підприємством «Ромді Україна» та ПрАТ «Страхова група «ТАС». Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/7158542 (а.к.п.85) при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн за шкоду, заподіяну майну.
Відповідно до ст. 22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Всупереч викладеному, незважаючи на наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між Приватним підприємством «Ромді Україна» та ПрАТ «Страхова група «ТАС», суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної потерпілим шкоди виключно з Приватного підприємства «Ромді Україна».
Таким чином, вирішуючи цивільний позов та стягуючи з Приватного підприємства «Ромді Україна» моральну шкоду, місцевий суд не врахував вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», належним чином не перевірив і не надав оцінки щодо правильності визначення суб`єкта матеріальної відповідальності та прийняв рішення, яке суперечить вимогам закону, відтак колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок в частині задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Ромді Україна» - адвоката ОСОБА_8 задоволити частково, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 - задоволити.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання перебування під вартою з 17 жовтня 2018 року по 18 жовтня 2018 року.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4