ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/328/20 Справа № 693/906/18 Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 16 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прудки

Красногорського району Брянської області Російської Федерації, росіянина,

громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, не одруженого, не

працюючого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого

24.12.2019 Жашківським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 164

КК України до покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено покарання

- за ч. 1 ст. 125 КК України ( по епізоду 11.05.2018 року) у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень на користь держави;

- за ч. 1 ст. 125 КК України (по епізоду 24.05.2018 року) у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Жашківського районного суду від 24.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яким призначено покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, та вирок від 16.01.2020 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави, необхідно виконувати самостійно.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу не обиралась.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази відсутні,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_8 11.05.2018 біля 22 год. 00 хв. в с. Охматів Жашківського району Черкаської області, знаходячись у веранді будинку АДРЕСА_1 вказаного населеного пункту, який належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт на ґрунті ревнощів, у ході якого діючи умисно та цілеспрямовано наніс руками невизначену кількість ударів по всьому тулубу ОСОБА_9 , після чого, продовжуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, схопив обома руками за волосся ОСОБА_9 та вдарив її головою об стіну, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді косого садна верхньої третини шиї справа по передньо бічній поверхні, блідо синюшній синець верхньої третини лівого плеча по передньо - внутрішній поверхні, садно мочки правого вуха, садно дистальної фаланги 5-го пальця правої кисті по долонній поверхні, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/672 від 05.09.2018 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Він же, продовжуючи свою злочинну діяльність, 24 травня 2018 року біля 22 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання у приміщенні спальної кімнати житлового будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході сварки умисно, цілеспрямовано, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс останній один удар кулаком правої руки по обличчю, коли вона знаходилась на ліжку, після цього перевернув її на живіт та наніс ще два удари по спині та плечах, а також викручував пальці потерпілій, чим спричинив їй згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/653 від 30.08.2018 тілесні ушкодження у вигляді синця дуги нижньої щелепи справа, синця правої лопатки, синця 2-го пальця лівої кисті, а також синця нижньої третини правого передпліччя по задній поверхні, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 ставиться питання про необхідність зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, необхідність виключення з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення покарання за ч. 1 ст. 125 КК України (по епізоду 11.05.2018) у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, та посилання на ч. 1 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнити від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 ..

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Жашківського районного суду від 24.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яким призначено покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт виконувати самостійно, а в решті вказаний вирок місцевого суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апелянт вважає, що даний вирок підлягає зміні через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Так, статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього кодексу, за кожен з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

При сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо злочини, які утворюють повторність відповідають одному і тому ж складу злочину (наприклад крадіжки, поєднані з проникненням в житло), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися в процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) покарання призначається у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції покарання не призначається.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 інкриміновано два кримінальних правопорушенню, кваліфікованих як спричинення легких тілесних ушкоджень, відповідальність за вчинення яких передбачена - 1 ст. 125 КК України, тобто нормою однієї і тієї ж частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Натомість суд, визнаючи винним ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, кваліфікованих за однією і тією ж нормою статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, всупереч вимог закону України про кримінальну відповідальність призначив покарання за кожний злочин (епізод), які кваліфіковані за однією й тією ж частиною ст. 125 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Виходячи з наведених обставин, вироком суду ОСОБА_8 помилково двічі призначено покарання за аналогічною частиною та статтею КК України, всупереч ст. 33 КК України та судової практики, оскільки в даному випадку відсутня сукупність злочинів, тому що обвинуваченому інкриміновано вчинення злочинів, передбачених однією і тією ж частиною статті КК України, а сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини кримінального кодексу України, за жоден з яких особу не було засуджено.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції від 16.01.2020 стосовно ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 та на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнити від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, ніхто з учасників судового процесу не оскаржує.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 заслуговують на увагу та підлягають до повного задоволення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього кодексу, за кожен з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

При сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо злочини, які утворюють повторність відповідають одному і тому ж складу злочину (наприклад крадіжки, поєднані з проникненням в житло), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися в процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) покарання призначається у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції покарання не призначається.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 інкриміновано два кримінальних правопорушення, кваліфікованих як спричинення легких тілесних ушкоджень, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.1 ст. 125 КК України, тобто нормою однієї і тієї ж частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Натомість суд, визнаючи винним ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, кваліфікованих за однією і тією ж нормою статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, всупереч вимог закону України про кримінальну відповідальність призначив покарання за кожний злочин (епізод), які кваліфіковані за однією й тією ж частиною ст. 125 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Виходячи з наведених обставин, вироком суду ОСОБА_8 помилково двічі призначено покарання за аналогічною частиною та статтею КК України, всупереч ст. 33 КК України та судової практики, оскільки в даному випадку відсутня сукупність злочинів, тому що обвинуваченому інкриміновано вчинення злочинів, передбачених однією і тією ж частиною статті КК України, а сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини кримінального кодексу України, за жоден з яких особу не було засуджено.

Таким чином, вирок суду першої інстанції від 16.01.2020 стосовно ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення (злочину) відбулась у травні 2018 року і до дня набрання вироком місцевого суду законної сили (24 червня 2020 року) минуло понад 2 роки, а, оскільки, дане кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, за яке передбачене покарання у виді штрафу або громадських робіт або виправних робіт, то колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, з матеріалів провадження не вбачається, щоб перебіг давності зупинявся або щоб обвинуваченим були вчинені нові злочини.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.49, ч.5 ст. 74 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 16 січня 2020 року, щодо ОСОБА_8 змінити через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення покарання за ч. 1 ст. 125 КК України (по епізоду 11.05.2018) у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, та посилання на ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнити від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Жашківського районного суду від 24.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яким призначено покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт виконувати самостійно.

В решті вказаний вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :