Номер провадження: 11-сс/813/780/20
Номер справи місцевого суду: 504/1145/20 1-кс/504/469/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.04.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, українця за національністю, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, має неповнолітню дитину, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про судимість відсутні,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, у кримінальному провадженні №0000409, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2020 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком до 24.06.2020 року із забороною залишати житло за адресою АДРЕСА_1 - цілодобово.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні не було доведено, що заявлені в клопотанні ризики виправдовують тримання особи під вартою, що є винятковим запобіжним заходом.
Зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В своїй апеляційній скарзі прокурор місцевої прокуратури зазначає, що ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_7 є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що слідчим суддею взагалі не враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину відносно малолітньої особи, стійких соціальних зв`язків не має, будь-яких міцних зв`язків з державою не має, а враховуючи скоєне підозрюваним та наявність в його мобільному телефоні знімків оголених малолітніх дівчин - вказує на підвищену ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та низькі моральні якості підозрюваного.

Крім того прокурор зазначає, що існують ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування або суду та перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином, на що слідчим суддею належної уваги приділено не було.

На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи, з урахуванням особи підозрюваної, не забезпечать її належної поведінки та дадуть змогу ухилитися від органів слідства та суду.

Також прокурор вказує, що слідчий суддя, покладаючи контроль за виконанням ухвали на прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури, порушив вимоги КПК України та Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду, оскільки перекладання контролю на конкретну посадову особу органу прокуратури суперечить вказаній інструкції та виходить за межі повноважень судді.

На підставі цього, прокурор місцевої прокуратури просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 28.04.2020 о 15:00 год., ОСОБА_7 на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 прибув до с. Кусірове, Лиманського району, Одеської області де на розі вулиць Садової та Івана Франка помітив малолітню ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилась на вулиці, після чого у нього виник злочинний намір, направлений на викрадення малолітньої дитини.

На виконання своїх злочинних намірів ОСОБА_7 зупинив автомобіль на перехресті вулиць Садової та Івана Франка с. Кусірове, Лиманського району, Одеської області, поруч з ОСОБА_10 , відкрив передні пасажирські двері в зазначеному автомобілі та шляхом обману надання подарунку покликав останню до автомобілю. Після того як малолітня ОСОБА_10 підійшла до відкритих дверей, ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на викрадення малолітньої людини, діючи умисно, нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, упевнившись, що поряд відсутні сторонні особи і за нею ніхто не спостерігає схопив за ліву руку малолітню ОСОБА_10 та використовуючи фізичну силу, всупереч її волі затягнув до салону вказаного автомобілю, і як тільки остання опинилась у салоні автомобілю, закрив передні пасажирські двері та зник з місця вчинення злочину.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії" зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінально-процесуального закону виконав у повному обсязі.
Так, органами досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення учасниками провадження не заперечується, оскільки апеляційні скарги стороною захисту не подавались, та підтверджується матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання.
Слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 є особою, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має офіційну реєстрацію, місце постійного проживання та сім`ю, що підтверджено документально.
При вирішенні клопотання слідчий суддя також враховував, що ризики впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, можливого переховування від органу досудового слідства та суду з боку підозрюваного існують.
Доводи прокурора про те, що сама тяжкість обвинувачення, яке висунуте підозрюваному є підставою для обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, є недостатньою та належним чином не обґрунтованою.
Апеляційний суд звертає особливу увагу прокурора, що клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні взагалі не могло бути ініційоване органом досудового розслідування та погоджене прокурором, оскільки до підозрюваного ОСОБА_7 такий запобіжний захід не може бути застосований з урахуванням вимог п.п.3,4 ч.2 ст.183 КПК України, з огляду на таке.
Матеріали клопотання не містять доказів про те, що підозрюваний у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.146 КК України ОСОБА_7 , будучи раніше несудимою особою, переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню, або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, за що передбачене покарання у вигляді до 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Твердження прокурора про наявність суспільного резонансу у зазначеному кримінальному провадженні, як на підстави застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки кримінальний процесуальний закон не передбачає таких підстав.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності в мобільному телефоні підозрюваного ОСОБА_7 фотознімків неповнолітніх оголених дівчин, колегія суддів не може врахувати, оскільки відповідно до пред`явленої підозри, ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України ( незаконне позбавлення волі або викрадення людини), а не за ст.156 КК України (розбещення неповнолітніх).
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суперечать вимогам КПК України та є необґрунтованими.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.04.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, у кримінальному провадженні №0000409, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4