пр. № 1-кс/759/1704/20
ун. № 759/4850/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання Слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту у досудовому розслідуванні, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 внесене 27.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною її відчуження, продажу та перереєстрації на час досудового розслідування.
Слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000124, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи квартиру АДРЕСА_1 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 дала наступні показання, що вона з ОСОБА_5 , 1942 року народження, яка являється власником та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , знайома з 1989 року так, як вона проживала по сусідству в квартирі АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 повідомила, що з ОСОБА_5 вони підтримувала дружні відносини.

З 1991 року ОСОБА_5 проживала самостійно і родичів на території України в останньої не було.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 останніх п`ять років, а саме з 2012 року, проживала разом з ОСОБА_5 за адресою: : АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 повідомила, що оформить право власності на квартиру АДРЕСА_4 на неї.

В 2010 року ОСОБА_5 зробила заповіт, який завірили в приватному нотаріусі м. Києва (Коновал), згідно якого остання заповіла їй у власність після смерті наступне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

В 2017 році, коли ОСОБА_4 почала займатися оформленням квартири АДРЕСА_1 , то встановила, що ОСОБА_5 скасувала заповіт.

В подальшому вона звернулася до Святошинського районного суду м. Києва про визнання права власності в порядку спадщини за законом у зв`язку з тим, що вона доглядала та проживала з померлою більше 5 років. На сьогоднішній день pішення не прийнято.

Їй не було відомо про причину скасування заповіту і про даний факт ОСОБА_5 її не повідомляла.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 дала наступні показання, що остання разом з донькою орендує квартиру АДРЕСА_1 , за усною домовленістю з ОСОБА_4 . Зі слів ОСОБА_4 , що дана квартира належить їй.

Згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 являється власником квартири та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження, підставами у зв`язку з якими потрібно здійснити накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , досудове розслідування вважає, що незастосування цього заходу зумовить труднощі та неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини по провадженню внаслідок того, що таке майно може бути незаконно відчужене іншими особам, що завдасть матеріальної шкоди третім особам.

Слідчий СВ Святошинського УП ГУНП в м.Києві в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання в його відсутність.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення прокурора, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст.170 КПК України, арештом є тимчасове позбавлення права підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої було вилучено. Оскілки вилученні речі та предмети мають істотне значення у кримінальному провадження, значення речових доказів, виникла необхідність у накладенні на них арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої було вилучено. Оскілки вилученні речі та предмети мають істотне значення у кримінальному провадження, значення речових доказів, виникла необхідність у накладенні на них арешту.

Так, у зв`язку з вищевикладеним слідчий суддя вважає наявними підстави для накладення арешту даного майна, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики приховування, відчуження цього майна.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,

УХВАЛИВ :

Клопотання Слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту у досудовому розслідуванні, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 внесене 27.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною її відчуження, продажу та перереєстрації на час досудового розслідування.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1