У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_9 ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу та відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 .
Цією ж ухвалою продовжена дія застосованого до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , кожному, запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 09 лютого 2020 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, судом першої інстанції взято до уваги актуальність ризику переховування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 від суду; суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.
Не залишилось поза увагою суду наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації, однак, з урахуванням існуючої значної ймовірності, що обвинувачені з метою уникнення покарання за інкриміновані їм дії, які кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин, можуть вчинити спроби, спрямовані на ухилення від суду, суд вважає, що ці фактори не зменшують вищенаведених ризиків до такого ступеню, щоб повністю його виключити.
Також, судом зазначено, що до підстав, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою, серед іншого, віднесені наявність ризику, що обвинувачені не з`являться до суду; вчинять дії, які перешкодять правосуддю; скоять інше кримінальне правопорушення; стануть причиною громадських заворушень тощо.
Також судом було враховано при постановленні рішення, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, що призвело до загибелі людей, а тому, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити їх належної процесуальної поведінки.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду від 12 грудня 2019 року та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що не має наміру переховуватися від суду, а планує довести свою невинуватість в судовому засіданні.
Вважає, що судом належним чином не врахована його належна процесуальна поведінка, характеризуючі дані, а також значний час перебування під вартою.
Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі також просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, постановлену стосовно ОСОБА_5 , та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 захід забезпечення кримінального провадження у виді особистого зобов`язання.
На обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про продовження строків тримання під вартою, не було здійснено ні індивідуального по відношенню до кожного із обвинувачених оцінки обставин, передбачених ст. 178 КПК України, ні змістовного описання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Сторона захисту звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на необхідність забезпечення безпеки суспільства, тобто на публічний інтерес, як на одну із підстав прийняття рішення про продовження строків тримання під вартою, є також порушенням гарантій статті 5 Конвенції, про що вже зазначалось Європейським Судом, який наголосив, що посилання на «публічний інтерес», або на «захист публічного порядку», як на підставу для тримання під вартою, можливе лише у випадку, якщо така підстава прямо передбачена відповідним національним законодавством, чого в Україні немає.
Потерпілі у провадженні про час, дату та місце апеляційного розгляду завчасно повідомлені в передбачений процесуальний спосіб, неявка яких не перешкоджає розгляду апеляційного провадження.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які в повному обсязі підтримали доводи апеляційних скарг про скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про обґрунтованість доводів апеляційних скарг, думку прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , які вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою ґрунтується на матеріалах провадження, відповідає вимогам закону і з таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, при продовженні обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, були враховано такі обставини, як ризики переховування обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_12 від суду та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.
Хоча у обвинувачених наявні сімейні зв`язки та постійне місце реєстрації, однак, як зазначено в судовому рішенні, з урахуванням існуючої значної ймовірності, що обвинувачені з метою уникнення покарання за інкриміновані їм дії, які кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин, можуть вчинити спроби, спрямовані на ухилення від суду, суд вважає, що ці фактори не зменшують вищенаведених ризиків до такого ступеню, щоб повністю його виключити.
Також, судом взяті до уваги наявні ризики, що обвинувачені не з`являться до суду; вчинять дії, які перешкодять правосуддю; скоять інше кримінальне правопорушення; стануть причиною громадських заворушень тощо.
Було враховано і те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , якимінкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, вчиненого проти громадської безпеки, що призвело до загибелі людей, покарання за яке передбачає до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.

Як встановленого судом апеляційної інстанції, на даний час суд першої інстанції перебуває на стадії дослідження письмових доказів у провадженні, а тому, за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинуваченийОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини упровадженні під час судового розгляду, що, в свою чергу, свідчить про наявність ризику можливого впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, які до того ж ще не допитані судом.

Також, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 були враховані, зокрема, і ті дані про його особу, на які є посилання в апеляційних скаргах, проте вони не зменшують існуючого ризику, а тому не можуть бути підставою для зміни останньому запобіжного заходу.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши, окрім наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_5 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшились і, що інший, більш м`який запобіжний захід, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Всупереч доводам, викладених в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційних скарг про допущення судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, - колегія суддів вважає неспроможними.

Отже, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_5 перебувати на волі.

Додатково слід зауважити, що характер висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, на обставинах чого акцентував увагу захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого, з огляду на що судове рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість покарання, яке загрожує в т.ч. і обвинуваченому ОСОБА_5 в разі винесення обвинувального вироку, характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченим, а саме - вчинення вибуху під час протестної суспільної акції під будівлею Верховної Ради України, що потягло настання тяжких наслідків, а саме - смерть чотирьох осіб, у тому числі працівників правоохоронних органів, та отримання низкою осіб тяжких і середньої тяжкості тілесних ушкоджень, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим подані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задоволенню не надягають.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000613 від 19 листопада 2015 року, якою продовжена дія, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 09 лютого 2020 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3