УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року

м. Київ
справа № 320/653/19
провадження № 51-1489ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, яка постановлена в межах кримінального провадження, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2018 року і остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 16 грудня 2019 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі захисник посилаючись, на її думку, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити рішення апеляційного суду та зарахувати засудженій у строк покарання строк тримання її під вартою за попередньою кримінальною справою з 09 січня 2018року до 09 серпня 2018 року.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на свою незгоду з висновками суду апеляційної інстанції в цій частині.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_4 , порушуючи питання про зміну ухвали апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не зазначила, яких саме порушень допустився апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку в частині зарахування засудженій у строк покарання строк тримання її під вартою за попередньою кримінальною справою. Зокрема, захисник не обґрунтувала, у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для зміни касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, посилаючись у касаційній скарзі виключно на неправильне зарахування у строк покарання період тримання засудженої ОСОБА_5 під вартою за попереднім кримінальним провадженням, захисник обмежилась загальними фразами щодо такого неправомірного зарахування. При цьому вона не наводить доводів на обґрунтування того, чому це питання не може бути вирішене в порядку передбаченому статтями 537, 539 КПК України.
Також касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити їй строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3