11-сс/804/261/20
263/4666/20

Категорія: ст. 194 КПК України Слідчий суддя: Соловйов О.Л.
Доповідач: Преснякова А.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Сєдих А.В., Куракової В.В.

за участю секретаря Костоманової А.Є.

прокурора Луценка О.В.

захисника Канікаєва Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Ю.О. на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецька Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного 13.02.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в кінці жовтня 2014 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_1 , перебуваючи на території м. Донецька Донецької області України, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, добровільно вступив до складу терористичної організації «ДНР», а саме підрозділу її силового блоку «батальона ОСОБА_2 «Область ОСОБА_3 », основним місцем дислокації якого є: АДРЕСА_3 Донецька АДРЕСА_4 м АДРЕСА_5 , з метою безпосередньої участі в злочинній діяльності терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України.

При цьому в період з жовтня 2014 року по березень 2015 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_1 , перебуваючи у складі «батальйону Шум» Казачего Союза «Область Войска Донского» терористичної організації «ДНР», зобов`язавшись дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції, діючи умисно, приймав участь у збройному протистоянні підрозділам ЗС України та інших правоохоронних органів задіяних до проведення Антитерористичної операції на території Донецької області.

В подальшому, в квітні 2015 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), після розформування «батальона ОСОБА_2 « ОСОБА_4 », ОСОБА_1 продовжуючи свою злочину діяльність вступив до непередбаченого законом збройного формування «1-а слов`янська бригада 1 армійського корпусу міністерства оборони ДНР», де продовжив свою протиправну діяльність до червня 2015 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено). Основним місцем дислокації вказаного підрозділу було с. Староласпа Бойківського району Донецької області України.

Перебуваючи протягом вказаного часу у складі терористичної організації «ДНР», ОСОБА_1 отримав позивний « ОСОБА_5 », був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, приймав участь у збройному протистоянні підрозділам ЗС України та інших правоохоронних органів задіяних до проведення Антитерористичної операції на території Донецької області в районі населених пунктів: м. Донецьк, с. Староласпа Бойківського району Донецької області, м. Вуглегірськ, м. Дебальцеве, населених пунктів Пески, Спартак, Логвіново Донецької області України.

Таким чином, в період з жовтня 2014 року по червень 2015 року ОСОБА_1 , перебуваючи на території Донецької області України та її населених пунктів м. Донецьк, м. Вуглегірськ, м. Дебальцеве, населених пунктів Пески, Спартак, Логвіново,с. Староласпа Бойківського району Донецької області (більш точної дати, часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено), приймав участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію цілей та завдань, покладених на структурні підрозділи вказаної терористичної організації.

16.04.2020 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

За вказаним кримінальним провадженням 17.04.2020 року на розгляд слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 576 300 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2020 року частково задоволено вказане клопотання слідчого, застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» на 60 днів по 14.06.2020 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 210 200 грн. та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України у разі сплати застави терміном до 14.06.2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник Канікаєв Ю.О. просить скасувати оскаржуване судове рішення і відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі, обрати стосовно його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, особисте зобов`язання або домашній арешт у нічний час, з носінням електронного засобу контролю або без такого.

Вважає, що сторона обвинувачення не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ст. 258-3 КК України, а експертний висновок від 14.04.2020 року щодо портретної експертизи, протокол допиту ОСОБА_6 , якій раніше судимий за ч.2 ст.260 КК України; протокол допиту такого ж свідка, раніше судимого за ч.2 ст.260 КК України - ОСОБА_7 ; рапорти, в яких вказано явно недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 , яка суперечить наявним документам, а також ставить під сумнів інші документи слідчого; фотокартки, які було отримані у поза процесуальний спосіб, при проведенні слідчих дій, до реєстрації кримінального провадження і достовірність яких викликає сумніви, адже вони містять в собі явні ознаки монтажу, а також не є оригіналами, оскільки скопійовані із якогось невідомого облікового запису у соціальній мережі, якій був створений, імовірно, будь-яким представником сторони обвинувачення (слідчим або оперативними співробітниками).

Звертає увагу суду на той факт, що у тексті висновку експерта зазначається, що надані йому для проведення експертизи зразки мають умовну придатність для ідентифікаційного дослідження або взагалі не придатні, але не зважаючи на це, експерт якимось чином дійшов висновку про те, що наявні матеріали достатні для «категоричного висновку про те, що у файлах зображене обличчя однієї і тієї ж особи».

Свідки були, за їх словами, засуджені за участь у незаконних збройних формуваннях, вони могли якимось чином бути заінтересовані у результатах досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню.

Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вказали, що не знають ОСОБА_1 , але знають якогось бойовика « ОСОБА_5 », який схожий, як вказано в протоколі допиту ОСОБА_7 з фотографією ОСОБА_1 , але схожість це не ідентичність.

Вважає, що ці свідки оговорюють його підзахисного, оскільки вони були засуджені за ч.2 ст.260 КК України, а стосовно його підзахисного створюється штучне завищення кримінально-правової кваліфікації з боку сторони обвинувачення з метою обрання найсуворішого запобіжного заходу із міркувань можливого подальшого покарання, яке, нажаль, на даний час є основним мотивом обрання такого запобіжного заходу.

Зазначає, що ОСОБА_1 було затримано в м. Одесі і без ухвали слідчого судді його перевезли до м. Маріуполя.

Обрання стосовно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується не на фактах, які дійсно підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а на припущеннях, тому вважає, що слідчий суддя необґрунтовано задовольнив клопотання слідчого, оскільки, на його думку, санкція статті, яка передбачає покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, не може бути єдиним аргументом щодо застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, а слідчий суддя не навів у рішенні обставини, які б вказували на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і взагалі не мотивував недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що у ОСОБА_1 є дружина і донька 6 місяців, яких він утримує; він раніше не судимий; у нього не було ніколи закордонного паспорту, а в умовах карантину, він взагалі не зможе перетнути кордон; він постійно проживає у м. Одеса, де неофіційно працює; центр його життєвих інтересів знаходиться саме в Україні, в м. Одеса, переїхав він до цього міста саме тому, що опасався за своє життя у зв`язку з бойовими діями та не міг знайти в Донецькій області достойну роботу для себе.

Вважає, що слідчий суддя не обґрунтував належним чином ризик переховування підозрюваного від органів слідства та суду, впливу на свідків; не конкретизував в ухвалі, чому він дійшов висновку про ризик приховування доказів і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, скоїти інше кримінальне правопорушення, не обґрунтував строк дії запобіжного заходу.

Крім цього, процесуальний закон передбачає можливість застосування обов`язку носити електронний засіб контролю, який би міг оперативно сповіщати правоохоронні органи про намагання переховатися, однак слідчий суддя невмотивовано відхилив цей довід захисту.

На теперішній час, ОСОБА_1 розлучений з родиною, в умовах ув`язнення перебуває на відстані 700 кілометрів від родини і від свого захисника, перебуває під психологічним тиском, що суттєво позбавляє його можливостей по самозахисту, збору доказів, ініціювання та підтримання питань притягнення до відповідальності осіб, які причетні до незаконних дій щодо нього.

Вважає, що слідчий суддя невірно оцінив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, належним чином не обґрунтував свій висновок щодо цих ризиків.

На думку апелянта, помірний розмір застави без тримання під вартою у межах 30 тисяч гривень, домашній арешт у нічний час або особисте зобов`язання з носінням електронного засобу контролю, могло б уникнути будь-яких ризиків і було б більш співмірним і пропорційним, за стандартами ЄСПЛ.

Зазначає, що слідчий суддя призначив його підзахисному завідомо непомірний для нього розмір застави - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що склало 210200 грн., який майже в 20 разів більше середньої зарплати, а ОСОБА_1 не працює на високооплачуваній роботі, не має особливо цінних речей, його мобільний телефон, вилучений у нього при затриманні і ноутбук його дружини, вилучений у нього підчас обшуку - найкоштовніші речі його родини, він має малолітню дитину, тому не зовсім зрозуміло, як слідчий суддя врахував майновий стан підозрюваного, та чому вирішив, що сума застави саме у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не, наприклад, 80 розмірів того ж мінімуму, не буде непомірною для ОСОБА_8 .

Вважає, що його підзахисний був незаконно затриманий співробітниками СБУ, оскільки у протоколі затримання зазначено, що особу застали під час вчинення злочину, що є незрозумілим, на момент затримання ОСОБА_1 повідомлення про підозру в порядку, передбаченому КПК України, не було вручено, тому він не мав статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, повідомлення про підозру йому вручили через 8 годин після затримання і обшуку.

Вважає, що це було спробою обмежити ОСОБА_1 у праві на захист та обізнаність підстав підозри. Це окреме порушення, яке так і не знайшло свого відображення в оскаржуваній ухвалі.

Повідомлення про підозру було підписано 16.04.2020 року у м. Маріуполі, але на момент затримання не було вручено ОСОБА_1 , він був не обізнаний про існування кримінального провадження, в рамках якого його затримали, тому вважає, що співробітниками СБУ не були дотримані вимоги, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, ОСОБА_1 був затриманий незаконно.

Зазначає, що судом першої інстанції при проведенні судового розгляду був порушений принцип рівності сторін, оскільки він і його підзахисний перед самим початком судового розгляду отримали клопотання слідчого і не змогли належним чином підготуватися до захисту.

ОСОБА_1 був виснажений, як і його захисник, оскільки після обшуку, без сну, вони вимушені були вирушити майже через всю країну з м. Одеси до м. Маріуполя, після чого саме тільки там адвокат отримав можливість у швидкому темпі, поверхово ознайомитися з деякими матеріалами, що стали підставою для складання стороною обвинувачення клопотання про обрання запобіжного заходу, що є порушенням принципу рівності сторін та справедливого суду.

Судове засідання було розпочато через 3 години з моменту вручення його підзахисному клопотання слідчого, що хоча і є мінімально-гарантованим часом на підготовку, але в цих обставинах, цього часу було завідомо недостатньо.

Враховуючи наявність у ОСОБА_1 дружини і дитини-немовля в м. Одесі, які з об`єктивних причин не можуть бути у м. Маріуполі Донецької області, а також те, що в умовах карантину, вони у всякому разі не могли би потрапити до ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор», рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою веде в цьому випадку до порушення ст. 8 Конвенції.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підозрюваного підтримав апеляційну скаргу та показав, що підозра за ч. 1 ст. 258-3 КК України не обґрунтована, ОСОБА_9 ніколи не приймав участь у будь-яких формуваннях, жодного з заявлених ризиків не доведено стороною обвинувачення, його підзахисний ніколи не мав закордонного паспорту, який його зобов`язали здати і ніколи не перетинав державний кордон України.

Зазначив, що фотокартки, які стали підставою для того, щоб ОСОБА_1 помістити до в`язниці та показання раніше засуджених за ст.260 КК України осіб, які на його думку знаходяться під контролем працівників СБУ, оскільки кримінальні провадження стосовно цих осіб відкривали за їх обвинуваченням за ст.258-3 КК України, цих свідків змусили надати показання стосовно його підзахисного, вони його оговорили.

ОСОБА_1 інкримінуються злочині діяння у невстановлений час у невстановленому місці у період з 2014 по 2015 рік, але з протоколу його затримання вбачається, що затримали ОСОБА_1 незаконно за адресою його постійного проживання у м. Одеса, де він офіційно зареєстрований як переселенець, нібито в момент скоєння злочину, незаконно перевезли до м. Маріуполя, не оформили його до ізолятору тимчасового тримання, а відразу повезли до суду, надали три години для підготовки до судового засідання, що позбавило його і його підзахисного надати у судове засідання документи, які долучені до апеляційної скарги, а саме, довідку переселенця, свідоцтва про народження дитини, укладення шлюбу.

Стосовно ризику переховування зазначив, що на теперішній час у державі тривають карантині заходи, тому взагалі неможливо будь-куди поїхати, оскільки відсутній транспортний зв`язок, і якщо б ОСОБА_1 бажав би кудись поїхати, то не зміг би це зробити.

Зазначив, що знаходячись в умовах слідчого ізолятору, його підзахисний наражає себе на небезпеку зараження коронавірусом, звернув увагу суддів, що Європейський суд з прав людини рекомендував суддям ще у березні 2020 року обирати будь-які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою.

Вважає, що стосовно ОСОБА_1 можливо обрати запобіжний захід з носінням електронного браслету, оскільки у нього є довготривалий договір оренди квартири у м. Одеса, окрім того, у нього тільки народилась дитина, матері цієї дитини важко опікуватися нею самостійно, їй необхідна допомога, його підзахисний був єдиним джерелом доходу у родині, просить врахувати цей факт.

На його думку, фотокартки, які знаходяться в матеріалах справи підверглися монтажу, було просто підставлено обличчя його підзахисного у фотографії, які були зроблені невідомого коли і невідомо ким.

Зазначає, що слідство позбавляє його підзахисного захисту, хоче його зламати, щоб він підписав угоду і вийшов на свободу.

Просить надати ОСОБА_1 можливість ефективно себе захищати і утримувати свою родину, а це він може зробити, знаходячись за місцем свого проживання у м. Одеса.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду, що визначений судом першої інстанції розмір застави занадто великий і непомірний для ОСОБА_1 .

Прокурор не визнав апеляційних доводів, вважав підозру обґрунтованою, зазначив, що під час розгляду клопотання слідчого в суді доведено існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу і зазначених у клопотанні слідчого, обраний судом запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_1 саме у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам, тоді як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити вимоги у повному обсязі, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити ухвалу слідчого судді без змін, ознайомившись з витребуваними матеріалами і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви Суду

В апеляційній скарзі захисник оскаржує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків для застосування саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, розмір застави.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити правопорушення, про що свідчать додані до клопотання матеріали кримінального провадження та доведено прокурором.

Колегія суддів, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші), вважає, що в ході досудового розслідування, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення, мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження. Така інформація щодо ОСОБА_1 в матеріалах справи існує, доведена прокурором, проаналізована слідчим суддею, тому обґрунтованість підозри у колегії суддів не викликає сумнівів.

З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні доводи захисту щодо відсутності розумної підозри необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Стосовно існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, слідчий суддя з урахуванням діючого законодавства, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 , а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину, в участі у терористичній організації, злочину проти громадської безпеки, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі, санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, з конфіскацією майна або без такої, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вказав на існування ризиків, які дають підстави вважати, що існують ризики, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, приховувати докази та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, для уникнення відповідальності за скоєний ним злочин може змінити місце свого проживання, в тому числі шляхом виїзду на окуповану терористичною організацією «ДНР» територію або до Російської Федерації, шляхом перетину кордону України в місцях, які не підконтрольні Україні, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам.

Згідно частини 1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, так і існування зазначених ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, а також обставини, передбачені статтею 178 КПК України.

Викладене, в свою чергу, унеможливлює задоволення апеляційних вимог захисника про обрання щодо його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту у нічний час, з носінням електронного засобу контролю або без такого, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у скоєні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які знайшли своє підтвердження як під час розгляду клопотання слідчого, так і в ході апеляційного розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання за договором оренди, є переселенцем, знаходиться у зареєстрованому шлюбі, на його утриманні знаходяться дружина і немовля, він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності і не піддавався заходам адміністративного впливу, не зменшують наявних ризиків щодо обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів також враховувала, що ОСОБА_1 взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа 09.10.2019 року, а зареєстрований та проживав до жовтня 2019 року на непідконтрольній Україні території, що також підтверджує ризик переховування від суду.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею визначена застава у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 210 200 грн.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, враховав обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 09.10.2019 року № 5106- (а/с 151), фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , відсутність попередніх судимостей і майновий стан, встановлені в ході розгляду цього клопотання ризики, зважаючи на нормативну вимогу ч. 4 ст. 182, ст. 183 КПК України щодо пропорційності розміру застави обов`язку підозрюваного виконувати покладені на нього обов`язки, а також помірності для нього такого розміру та обґрунтовано визначив розмір застави майже у мінімальних межах, передбачених ст. 182 ч. 5 КПК України, а саме у 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 210 200грн., як альтернативного запобіжного заходу, що буде цілком достатнім для виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави у сумі 210 200 гривень буде сприяти належній процесуальній поведінці підозрюваного, застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зазначені стороною захисту доводи ретельно перевірялися слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді триманні під вартою, також перевірялись при проведенні апеляційного розгляду.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді за клопотанням про обрання стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним, апеляційні вимоги захисника не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Ю.О. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Преснякова А.А.

Судді: Куракова В.В.

Сєдих А.В.