ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1542/20 Справа № 204/6772/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку тримання під вартою

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2020 року в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічній період доби відмовлено. Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 21 травня 2020 включно. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у кримінальному провадженні у розмірі 160560 гривень (сто шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. У разі внесення застави, зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до двох місяців виконувати наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, при цьому вважав доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, та які на теперішній час залишаються актуальними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, будучи офіційно не працевлаштованим, раніше є неодноразово судимим.
Судом, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховувались й інші обставини, а саме вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність постійного офіційного місця роботи та його майновий стан, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризик повторення протиправної поведінки.
Суд звертав увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 290 КК України та відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив і знову обвинувачується у вчинення аналогічного умисного злочину проти власності, що свідчить про його негативну репутацію та схильність до злочинної діяльності, що жодним чином не свідчить про належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 на сьогодні та не спростовує відомості про його негативну репутацію.
Зазначені вище обставини, на думку суду, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії спрямовані на переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала районного суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду неодноразових клопотань слідчого про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою приймав незаконне та необґрунтоване рішення у вигляді арешту.

Вважає, що його знаходження під вартою є незаконним.

Вказує на те, що в матеріалах відсутні будь які докази щодо вчинення ним інкримінованого правопорушення та ризики, передбачені ст. 177 КПК в даному випадку відсутні.

На думку обвинуваченого ОСОБА_7 всі доводи суду та слідства щодо його тримання під вартою є тільки припущеннями стосовно зазначених ризиків.

Зазначає, що ніколи не переховувався від органів слідства та суду, не перебуває у розшуку.

Вказує на те, що позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки.

Захисник Торопчина ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду від 23.03.2020 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби і встановити для обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із смт Солоне, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (закордонного паспорту немає).
Визнати причини пропуску на апеляційне оскарження поважними та поновити строк на апеляційне оскарження.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зазначене судове рішення є незаконним та таким, яке підлягає скасуванню.
Зазначає, що більшість доказів, які зібрані стороною обвинувачення щодо цього правопорушення, є, відповідно до закону, явно недопустимими, оскільки зібрані з грубими порушеннями закону. Немає жодного належного доказу, прямих свідків того, що зазначене кримінальне правопорушення скоїв ОСОБА_7 . Тому ці докази відсутні у суду і суд повинен був перевірити це і, обґрунтовуючи свою ухвалу, вказати, у чому він бачить обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 , але суд не зробив цього.
Вказує на те, що в ухвалах суду про застосування щодо ОСОБА_7 тримання під вартою вже 7 місяців зазначаються одні й ті ж підстави для його тримання під вартою. Однак ситуація по справі весь час змінювалась і змінюється: досудове розслідування вже закінчилось і справа вже давно передана до суду першої інстанції для судового розгляду. При цьому в усіх ухвалах суду про застосування тримання під вартою зазначені як підстава, одні й ті ж доводи, скопійовані з першої ухвали суду в наступні ухвали: що ОСОБА_7 раніше судимий, вчинив тяжке правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватись від органу досудового розслідування і суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вважає, що судом не було вказано, у чому полягають конкретні ризики щодо нього, а отже ухвали суду щодо його тримання під вартою є свавільними та не відповідають вимозі «законності»;
ОСОБА_7 тримається під вартою на підставі припущень щодо можливого переховування від органу досудового розслідування і суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Реальні докази існування таких ризиків не надані.
Наявність попередніх судимостей не є обгрунтованим ризиком щодо того, що ОСОБА_7 не з`явиться до суду та буде вчиняти нові злочини. Це також не є фактом, а є припущенням.
Також зазначає, що суд проігнорував доводи клопотання захисту щодо відсутності у слідства фактів і наявності у слідства тільки припущень і також не взяв до уваги надані докази, які характеризують особу - позитивні характеристики на ОСОБА_7 з Солонянської школи № 1, Солонянського Аграрного ліцею, виконавчого комітету Солонянської селищної ради, з місця роботи.
Стосовно пропущеного строку апеляційного оскарження зазначає, що зазначена ухвала була оголошена судом 23.03.2020 року тільки з резолютивною частиною, а повний текст ухвали вона отримала лише 27.03.2020 року тобто, суд скоротив їй строк на оскарження на 4 дні. З 27.03.2020 року по 31.03.2020 року вона хворіла. У зв`язку з тим, а також у зв`язку з карантином в країні, пов`язаним з епідемією короновіруса, вона не мала можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділом Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001579, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України.
Прокурором у підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 29 листопада 2019 року, було подано письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК Україниметою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність заявлених прокурором ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаних ризиків, з урахуванням стадії судового розгляду та оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, заявлені ризики є реальними, продовжують існувати і для їх запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановлені оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4