Ухвала
Іменем України
10 січня 2020 року
м. Київ

справа № 583/235/19
провадження № 51-97 ска 20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року,
встановив:
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.
Сумський апеляційний суд постановою від 17 липня 2019 року вищезазначену постанову суду першої інстанції залишив без змін.
Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області постановою від 11 грудня 2019 року відмовив у задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення останнього від адміністративної відповідальності та визнання постанови в частині накладення штрафу такою, що не підлягає виконанню, у відповідності до ст. 304 КУпАП.
Постановою Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року захиснику ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , повернуто його апеляційну скаргу на зазначену постанову судді місцевого судувід 11 грудня 2019 року як таку, що подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати постанову апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, та направити провадження для розгляду в суд апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу та надані захисником копії судових рішень, Суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Статтею 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати.
За змістом ч.2 ст. 19 Основного Закону України органи судової влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одними з основних засад судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (пункти 1, 2, 8 ч. 3 ст.129 Конституції України).
У КУпАП, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Визначальною для оскарження в інстанційному судовому порядку є ч. 2 ст. 287 цього Кодексу, в якій зазначено, що постанову районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Процедура перегляду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку регулюється положеннями ст. 294 глави 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення» розділу IV КУпАП. Цільовим призначенням цієї глави є встановлення порядку оскарження, зокрема, постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (ч. ч. 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац 6 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», п. 96 Рішення від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції»).
Таким чином, виходячи з основних засад судочинства згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що повністю відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.
Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також визначено в КУпАП. Так, відповідно до ст. 294 КУпАП постанову судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до апеляційного суду. Водночас постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Виключення передбачено в главі 24-1 КУпАП, де встановлений порядок перегляду з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї документів, зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не розглядалася і нею будь-яких рішень по цій справі не ухвалювалося, що виключає можливість перегляду Верховним Судом постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Крім того, статтею 424 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Оскаржувана постанова до цього переліку не входить, а тому Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду не наділений повноваженнями здійснювати її перевірку.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129 Конституції України, ст. ст. 294, 297-1 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3