Номер провадження: 11-кп/813/364/20
Номер справи місцевого суду: 493/1047/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 21.08.2018 у кримінальному провадженні №0000217, внесеному до ЄРДР 25.04.2018, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Теплодар Одеської області, українця, громадянина України, зі спеціальною освітою, не працює, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не має судимості,

визнано винуватим та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк в три роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвали слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 11.05.2018, 14.05.2018, 04.06.2018 про накладення арешту на майно скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн.
Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,-

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що 20.04.2018 біля 13:00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-маркет», розташованого по вул. Любомирська, 246, в м. Балта Одеської області, з корисливих мотивів, підійшов до стелажу, де були розміщені алкогольні напої, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав дві пляшки слабоалкогольного напою «REVO», вартістю 28 грн. за одну одиницю, які сховав до своєї сумки чорного кольору, що висіла у нього на плечі, після чого з викраденим майном покинув приміщення вказаного магазину.
Через декілька хвилин, ОСОБА_7 повернувся до приміщення магазину ТОВ «АТБ-маркет», де шляхом вільного доступу, аналогічним чином, таємно викрав ще три пляшки слабоалкогольного напою «REVO», після чого з викраденим майном покинув приміщення вказаного магазину. Таким чином, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 ще три рази повертався до приміщення магазину ТОВ «АТБ-маркет», в ході яких викрав ще дев`ять пляшок слабоалкогольного напою «REVO».
Таким чином, ОСОБА_7 викрав у загальній кількості 14 пляшок слабоалкогольного напою «REVO», якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АТБ-маркет» матеріальний збиток на загальну суму 389 грн.
21.04.2018 о 01:00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись приміщенні магазину ТОВ «АТБ-маркет», розташованого по вул. Любомирська, 246, в м. Балта Одеської області, з корисливих мотивів, підійшов до стелажу, де були розміщені алкогольні напої, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав пляшку коньяку марки «Louis du Conte», ємністю 0,5 л. VSOP 5 років витримки, вартістю 149 грн., після чого разом з викраденим майном намагався покинути приміщення вказаного магазину, однак його дії були виявлені охоронцем ТОВ «АТБ-маркет». Продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, ОСОБА_7 із пляшкою викраденого коньяку марки «Louis du Conte», ємністю 0,5 л. VSOP 5 років витримки, прямував до виходу з магазину ТОВ «АТБ-маркет», де його зупинив охоронець та наголосив, що за товар необхідно сплатити або повернути до магазину. Незважаючи на усне зауваження охоронця, та скориставшись відсутністю його уваги, ОСОБА_7 з викраденим майном покинув місце злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальний збиток на суму 149 грн.
15.05.2018 біля 01:00 години ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, повторно, викруткою, принесеною із собою, відкрив вікно та проник до будівельного магазину «Піраміда», розташованого по вул. Любомирська, 330, в м. Балта Одеської області, звідки таємно викрав гроші у розмірі 4000 грн. та ноутбук «LENOVO», вартістю 2185 грн., після чого разом з викраденим майном покинув місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 6185 грн.
23.05.2018 близько 01:00 години ОСОБА_7 , знаходячись біля недобудови приміщення синагоги, розташованої по вул. Вишнева, 4, в м. Балта Одеської області, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, за допомогою викрутки, яку приніс із собою, відкрив вікно та проник до приміщення вказаної недобудови, звідки умисно, повторно, таємно викрав електричну дриль чорного кольору з рукояткою червоного кольору, бухту кабелю чорного кольору 50 м, металевий стиплер срібного кольору, металевий стиплер синього кольору, музичну колонку білого кольору з кахлевим шнуром чорного кольору, які сховав до свого мішка, який приніс із собою, після чого, разом з викраденим майном, покинув приміщення недобудови синагоги, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 2800 грн.
Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із вироком суду перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначений вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за:

-ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

-ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при ухвалені вироку не повністю враховано характеризуючі обвинуваченого дані, а саме те, що ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою, яка не стала на шлях виправлення не судимий в порядку ст. 89 КК України, раніше відбував реально покарання у виді позбавлення волі, повторно скоїв тяжкий злочин, за обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не працює, добровільно не відшкодував спричинений злочином збиток, що разом з визнанням вини лише під тиском здобутих в судовому засіданні доказів, свідчить про відсутність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття.

Крім цього, прокурор зазначає, що районним судом не повністю прийнято до уваги досудову доповідь Балтського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області МЮУ, згідно якої відбування покарання обвинуваченим без позбавлення волі або обмеження волі створює небезпеку для суспільства, її окремих членів та високу ймовірність скоєння повторного правопорушення.

Позиції учасників кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок районного суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд справи судом першої інстанції проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, будь-яких процесуальних порушень застосування судом вказаних вимог закону апеляційним судом не встановлено (т. 1 а. с. 173-177).

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність їх кваліфікації не оспорюється, а тому в апеляційного суду відсутні підстави досліджувати докази в справі, які досліджені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, грабіж, вчинений повторно, є правильним та ніким не оскаржується.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом дотримано вимоги кримінального процесуального Закону та Конвенції, спрямованих на встановлення в даному кримінальному провадженні об`єктивної істини.

Разом з тим, апеляційний суд, вважає, що доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є слушними, та безумовними підставами для скасування вироку суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує усі передбачені ст. 65 КК України обставини, а саме: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, розмір заподіяної шкоди, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (т. 1 а. с. 175).
В силу ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, районний суд визнав сприяння розкриттю злочину, щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків (т. 1 а. с. 175).
В силу ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, районний суд визнав вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, що стосується кримінальних правопорушень, які мали місце 20.01.2018 та 21.01.2018 (т. 1 а. с. 175).
На підставі досліджених обставин справи, даних про особу обвинуваченого, думки прокурора, який вважав за можливе застосувати до обвинуваченого умовний термін покарання,суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, тому призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку (т. 1 а. с. 175-176).

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає характеру та ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо. Ці вимоги закону суд першої інстанції не виконав, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, судом першої інстанції не виконані вимоги і щодо співрозмірності призначеного обвинуваченому покарання.

Суд першої інстанції не навів у вироку достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

За наведених обставин, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, та вважає, що призначене судом покарання не може в повній мірі забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні злочини, в тому числі проти власності, відповідно до вимог ст. 89 КК України, вважається не судимим (т. 1 а. с. 138-139).

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 на сторону виправлення не став, висновків для себе не зробив та вчинив повторно тяжкі умисні злочини, направлені на заволодіння чужим майном.

Вищевикладені обставини свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, що не повністю було враховано судом першої інстанції.

З вироку районного суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах, сприяв розкриттю злочину, щире розкаявся, частково відшкодував завдані збитки.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із такими висновками районного суду.

Згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку. Поряд з цим, у вироку районного суду відсутні мотивовані висновки на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно, щиро розкаюється у вчиненому злочині.

Щире каяття це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що визнання вини обвинуваченим є недобровільним, а лише пов`язане з тим, що його протиправні дії були встановлені та припинені працівниками поліції під час розслідування кримінального провадження, а тому каяття ОСОБА_7 пояснюється тиском беззаперечних доказів, здобутих під час досудового розслідування та розгляду провадження в суді.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутнє щире каяття у вчиненому, а часткове відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди, не пов`язане з добровільними діями обвинуваченого.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину.

При призначенні покарання районним судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він не працевлаштований, що свідчить про відсутність законних джерел доходу, окрім доходів, отриманих від вчинення кримінальних правопорушень (т. 1 а. с. 140).

Також, судом першої інстанції не повністю прийнято до уваги висновок органу пробації відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якого відбування покарання обвинуваченим без позбавлення або обмеження волі створює небезпеку для суспільства та окремих її членів та високу ймовірність вчинення повторного правопорушення (т. 1 а. с. 80-84).

Апеляційний суд вважає доцільним зазначити, що під час апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.12.2018 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2019 до обвинуваченого застосовувався привід, з метою забезпечення його явки в судові засідання.

03.10.2019 ухвалою Одеського апеляційного суду ОСОБА_7 оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання, з метою приводу для розгляду клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, в зв`язку з чим провадження за апеляційною скаргою прокурора зупинено.

20.11.2019 відновлено апеляційне провадження та до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Викладене свідчить про намагання обвинуваченого переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, яке йому загрожує, у разі її задоволення.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому районним судом покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком не в повній мірі відповідає меті, встановленій у ст. 50 КК України, оскільки не може в повній мірі забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим вирок районного суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Переглядаючи вирок у межах апеляційних вимог прокурора та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує вищезазначені обставини, в тому числі ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та їх характер, особу обвинуваченого, його поведінку під час апеляційного розгляду, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинуваченим ОСОБА_7 повторно вчинено умисні корисливі злочини, передбачені ч. ч. 1, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за які санкцією даних норм передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох та шести років.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав.

Пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною, апеляційний суд визнає визнання вини, обтяжуючою покарання обставиною визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини як щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, зазначені у вироку районного суду, відсутні, оскільки апеляційним судом встановлено, що обвинувачений після ухвалення щодо нього вироку не здійснив жодних спроб відшкодувати потерпілому ОСОБА_10 завдану шкоду.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує умисне ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, відсутність в обвинуваченого бажання стати на шлях виправлення та, відповідно, відсутність можливості виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. ч. 1, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням вимог ст. 70 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі. Підстав для застосування вимог ст. ст. 75, 76 КК України апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.11.2019 по 25.02.2020 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Пунктом 4 частини 1, частиною 2 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 21.08.2018 в кримінальному провадженні №0000217, внесеному до ЄРДР 25.04.2018,щодо ОСОБА_7 за ч. ч. 1, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за:

-ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

-ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.11.2019 по 25.02.2020 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбуття покарання вираховувати з 25.02.2020.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили і підлягає виконанню негайно після його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4