Справа № 442/3414/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/638/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_9 , -

з участю прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 296 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою та постановлено строк відбуття покарання останньому рахувати з часу його затримання 26 грудня 2018 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 20 000 грн. моральної шкоди.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , 02 березня 2018 року приблизно о 16 год. 40 хв., групою осіб із невстановленою слідством особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, загальноприйнятих норм моралі, діючи із особливою зухвалістю, нахабно виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві правил поведінки, безпричинно, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, зокрема, металевого прута (арматури) довжиною 65 см, умисно намагався нанести ОСОБА_8 удар в область голови, який був ним відвернений, та наніс по одному удару в ділянку правого та лівого стегна, заподіявши при цьому тілесні ушкодження у вигляді синців на зовнішньо-бічній поверхні середньої третини правого стегна, на зовнішньо-бічній поверхні лівого стегна в середній третині з переходом на задню поверхню, на внутрішньо-бічній поверхні верхньої третини лівої гомілки та на внутрішньо-бічній поверхні нижньої третини правого стегна, інтрафасціальної гематоми латеральної головки чотирьохголового м`язу справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №197 від 04 травня 2018 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також ушкодження підфасціальної гематоми середньої-нижньої третини правого стегна, яке згідно вищевказаного висновку судово-медичної експертизи по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликало короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що оскаржуваний вирок суду є незаконний, такий, що суперечить матеріалам справи, винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не здобуто жодних доказів про порушення громадського порядку, неповаги до суспільства, винятковий цинізм, чи безпричинне, хуліганське нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а ті докази, на які покликається суд, не доводять вини ОСОБА_9 у вчиненні ним злочину та є неналежними і недопустимими.

Окрім цього вважає, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_9 20 000 грн. моральної шкоди, оскільки ОСОБА_8 не обґрунтовано в чому саме полягає моральна шкода, не надано доказів та не аргументовано розмір суми.

Просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_9 та винести щодо останнього виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду в частині призначеного покарання є занадто м`яким, а часткове задоволення цивільного позову безпідставним та необґрунтованим.

Наголошує, що в ході спланованих хуліганських дій та нападу на нього, ОСОБА_9 , в групі з невстановленою досудовим розслідуванням особою, нанесли йому тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я і завдали значних фізичних, душевних, моральних страждань та матеріальних витрат на лікування.

Звертає увагу на те, що протягом 27 днів перебував на стаціонарному лікуванні, яке в період з 02 по 20 березня 2018 року проходив у травматологічному відділенні Дрогобицької міської лікарні, де доба перебування обходилась йому в 550 грн. і загалом за 18 днів сума становила 9 900 грн. Вказані витрати були зумовлені покупкою додаткових медичних препаратів, якими не була забезпечена лікарня. В подальшому, 20 березня 2018 року його було переведено до Львівського обласного госпіталю ветеранів війни та реабілітованих, де він продовжив стаціонарне лікування в період з 21 по 29 березня 2018 року, де доба стаціонарного лікування, з врахуванням витрат на ліки, процедури та інше, складала 800 грн., а в загальному лікування становило 7 200 грн. Крім цього зазначає, що поніс додаткові витрати в розмірі 1 500 грн. у зв`язку з вимушеним переведенням з Дрогобицької міської лікарні до Львівського обласного госпіталю.

Акцентує, що перевезення та транспортування відбувалось виключно за його рахунок, а відтак, він поніс витрати на стаціонарне лікування в розмірі 18 600 грн. Витрати на амбулаторне лікування протягом двох тижнів додатково становлять 2 200 грн. Вищевказаний вимушений період лікування включав комплекс прийому медичних препаратів, різних медичних процедур, інших витрат на ліки, загальна сума яких складає 20 800 грн.

Крім цього, покликається на те, що злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_9 йому завдано істотну моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 25 000 грн.

Просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо вирішення його позовних вимог і винести новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді семи років позбавлення волі. Цивільний позов задоволити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 покликається на те, що вирок суду є незаконним та суперечить матеріалам справи і винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що нікого не бив і зброї при собі не мав.

Просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року та винести щодо нього виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 неоспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кримінально-правової кваліфікації дій, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині залишення без розгляду позову прокурора про відшкодування шкоди завданої злочином.

Просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України і призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Крім цього, просить повністю задоволити позовну заяву прокурора в порядку ст. 127-130 КПК України про відшкодування шкоди завданої злочином та стягнути з ОСОБА_9 на користь Дрогобицької міської ради кошти в розмірі 4 942 грн., які витрачені КНЛ «Дрогобицька міська лікарня №1» на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про підтримання своїх апеляційних скарг та заперечення апеляційних скарг потерпілого і прокурора, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , виступ його представника адвоката ОСОБА_12 та думку прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги і заперечили апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в цілому від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_9 були дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , з чим погоджується і колегія суддів.
Крім цього, вина ОСОБА_9 у інкримінованому злочині підтверджується рядом письмових доказів, а саме даними рапортів і протоколів слідчих та процесуальних дій, постановами про визнання речових доказів та про передачу таких на зберігання (том 2 а.с. 169-171, 173-177, 182-228, 236-238, том 3 а.с.30-34, 42-51), а також даними висновків хімічної експертизи №3/257 від 02 квітня 2018 року (том 3 а.с. 2-10); балістичної експертизи (продуктів вибуху та пострілу, судово-балістичної) №5-99 від 11 квітня 2018 року (том 3 а.с. 11-22); висновками експерта Дрогобицького районного відділення судово-медичної експертизи КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_25 №179 від 19 квітня 2018 року (том 3 а.с. 26-27), №132 від 16 березня 2018 року та №197 від 04 травня 2018 року (том 2 а.с. 178-179, том 3 а.с. 28-29); даними висновку судово-медичної експертизи №96/2018-мк від 17 травня 2018 року (том 3 а.с. 75-80); довідкою №533 від 23 квітня 2018 року про те, що ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП "Дрогобицька міська лікарня №1" Дрогобицької міської ради з 02 по 20 березня 2018 року, вартість лікування 4942 грн. (том 3 а.с. 23), яким суд першої інстанції дав правову оцінку, належно мотивувавши це у вироку.

Показання потерпілого ОСОБА_8 та зазначених вище свідків послідовні, логічно пов`язані між собою, об`єктивно узгоджуються з висновками вищеперерахованих експертиз та іншими доказами, які були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження, а відтак, на думку колегії суддів, правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і такі відповідають фактичним обставинам.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються вищезазначеними доказами, які визнані судом достовірними і належними, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявність в діях ОСОБА_9 ознак хуліганства, передбаченого ст. 296 КК України підтверджується тим, що обвинувачений, разом із невстановленою слідством особою, вчиняв протиправні дії у денну пору доби, біля державної установи та багатоквартирних будинків, тобто у людному місці, що привернуло увагу сторонніх осіб і, як вбачається з рапортів оперативного чергового, не залишилось поза увагою мешканців навколишніх будинків, які неодноразово викликали поліцію з цього приводу. Наведене, як вірно встановлено місцевим судом, призвело до порушення громадського спокою і порядку, під яким слід розуміти стан суспільних відносин, що виник під впливом дії правових норм, моральних засад, звичаїв, правил та знаходить свій вияв у їх безпечності, охороні здоров`я, честі, гідності людини, її прав та свобод.

Під особливою зухвалістю необхідно розуміти нахабне поводження, буйство, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, тощо.
З огляду на те, що дії обвинуваченого супроводжувались насильством із заподіянням тілесних ушкоджень потерпілому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що стороною обвинувачення доведено як ознаку хуліганства особливу зухвалість.

Крім цього, положеннями ч.4 ст. 296 КК України встановлено, що дії, передбачені частинами першою, другою або третьою ст. 296 КК України, кваліфікуються за даною частиною, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, однією із обов`язкових умов наявності застосування зброї чи інших предметів, як ознаки цього виду хуліганства є спрямованість їх використання на спричинення шкоди здоров`ю людей.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року, застосування заздалегідь заготовленого предмету може мати місце лише коли ним заподіяні тілесні ушкодження або коли за допомогою такого предмету була створена реальна загроза для життя та здоров`я громадян.

Судом першої інстанції встановлено і з цим погоджується і колегія суддів, що обвинувачений ОСОБА_9 , здійснюючи напад на потерпілого ОСОБА_8 , мав при собі під курткою металевий прут, яким наніс потерпілому тілесні ушкодження, механізм утворення та локалізація яких, обґрунтовано підтверджені висновками експерта Дрогобицького районного відділення судово-медичної експертизи КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_25 №179 від 19 квітня 2018 року (том 3 а.с.26-27), №132 від 16 березня 2018 року (том 2 а.с. 178-179) та №197 від 04 травня 2018 року (том 3 а.с.28-29) та відповідають обставинам справи і не спростовані обвинуваченим та його захисником, як під час судового розгляду місцевим судом, так і в апеляційній інстанції.

Відтак, виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зміст і спрямованість протиправного діяння ОСОБА_9 з врахуванням часу, місця, обстановки його вчинення, характеру та динаміки дій обвинуваченого, а також особливостей використаного ним знаряддя посягання, за наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_9 та їх наслідками, з огляду на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року, беззаперечно утворюють склад злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а саме хуліганства, вчиненого групою осіб, із невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім цього, на думку колегії суддів, такі протиправні дії ОСОБА_9 вказують на бажання обвинуваченого протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що показання ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, про що зазначено у вироку, та під час розгляду в суді апеляційної інстанції про заперечення вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, слід розцінити, як спосіб уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покликання захисника ОСОБА_7 про те, що слідчий не вправі був складати, а прокурор затверджувати, обвинувальний акт до моменту відкриття стороні захисту та обвинуваченому матеріалів кримінального провадження, є надуманими, оскільки, як вірно деталізовано у вироку суду, приписи ст.ст. 290, 291 КПК України не містять заборони і не встановлюють послідовності складення та затвердження обвинувального акту до чи після відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, а лише зазначають, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Крім цього, як вірно зазначено у вироку, не заслуговують на увагу посилання сторони захисту і на те, що слідчим безпідставно не було вилучено рукавиць у ОСОБА_9 при проведенні вилучення його одягу, на яких могли би бути сліди від металевої арматури, так як під час проведення цієї слідчої дії обвинувачений не висловлював жодних зауважень і видав одяг, в якому 02 березня 2018 року він був одягнений, не було про це заявлено захистом і при відкритті матеріалів кримінального провадження.
Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого, щодо вирішення цивільного позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями постанов Пленуму ВСУ.

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про його часткове задоволення в частині моральної шкоди і відмову в задоволенні матеріальної шкоди, колегія суддів вважає законним і належно обґрунтованим у вироку суду, з покликанням на відповідні норми КПК, ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами).
Що стосується цивільного позову прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури про відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_9 шкоди, завданої злочином, то колегія суддів вважає, що оскільки такий не був предметом судового розгляду в місцевому суді, а тому не може бути розглянутий в даному кримінальному провадженні, разом з тим, це не позбавляє прокурора, як вірно зазначено у вироку, звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.
Щодо доводів в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання внаслідок його м`якості, колегія суддів приходить до наступного.

Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, особу обвинуваченого, думку потерпілого та конкретні обставини справи, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив таке в межах санкції ч.4 ст. 296 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4