ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1835/20 Справа № 191/252/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000050 від 11.01.2020 року за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року та на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року про внесення виправлень у вирок стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 15.03.2018 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області 15.03.2018 р. та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище за наступних обставин.
27.12.2019 близько 20 годин 00 хвилин ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом «Мінськ» моделі ММВ3.31121, 1987 року випуску, який належить його знайомому ОСОБА_8 , достовірно знав, що вдома нікого не має, оскільки ОСОБА_8 , того дня був на роботі, та його незаконні дії будуть не помічені.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , 27.12.2019 о 20 годині 20 хвилин, прибувши до будинку АДРЕСА_3 , підійшов до хвіртки, розташованої на огорожі вищевказаного домоволодіння, де за допомогою фізичної сили рук відчинив запираючий пристрій засув, та переконавшись що колісний транспортний засіб мотоцикл марки «Мінськ» моделі ММВ3.31121, який належить ОСОБА_8 , перебуває на території домоволодіння, підійшов до вказаного колісного транспортного засобу за допомогою фізичної сили рук, штовхаючи його, покинув територію подвір`я.
Таким чином, незаконно заволодів транспортним засобом мотоциклом «Мінськ» моделі ММВ3.31121, вартість якого становить 8036 грн. 05 коп., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року виправлено описку у резолютивній частині вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України в частині призначеного покарання, а саме щодо конфіскації майна.
У цьому вироку суду при призначенні покарання не було вирішено питання щодо конфіскації майна ОСОБА_7 або без такої, яка передбачена санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, а ухвалою суду внесено виправлення в цей вирок та зазначено в резолютивній його частині ...призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст. 71 КК України... остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Зазначає, що питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного. Разом з тим суд не навів ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати покарання у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання - конфіскації майна.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд в порушення вимог ст. 379 КПК України виправив не описку, допущену при складанні вироку, а по суті змінив резолютивну частину вироку і заново призначив обвинуваченому покарання, допустивши істотні суперечності між самим вироком та формулюванням його резолютивної частини. Питання щодо неправильного застосування норм кримінального закону та призначення покарання, допущеного судом першої інстанції, віднесено до компетенції апеляційного суду і не є опискою, яку місцевий суд може виправити самостійно.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційні скарги прокурора та з підстав, які викладені в них, просив їх задовольнити, вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а ухвалу суду про внесення виправлень у вирок скасувати.
Обвинувачений та потерпілий в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, з огляду на положення ст. 349 КПК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то вони є достатньо обґрунтованими, законними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
При цьому санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про вид та міру покарання, належним чином врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Водночас суд першої інстанції взагалі не вирішив питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна або без такої, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України. Відповідне питання вирішується на розсуд суду з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, тому суд першої інстанції повинен належним чином вмотивовувати у вироку своє рішення щодо доцільності чи недоцільності призначення додаткового покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги прокурора є належними та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту (п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України).
Крім того, внесення виправлень у вирок суду ухвалою в порядку ст. 379 КПК України, якою суд вирішив питання в частині додаткового покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, вказавши в резолютивній частині вироку про призначення покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, оскільки це не є опискою чи арифметичною помилкою в розумінні ст. 379 КПК України, у зв`язку з чим така ухвала підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційних скарг прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок суду слід змінити в частині призначеного покарання без застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна, що в даному випадку не погіршує його становище.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2018 року та остаточно вважати засудженим ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року про внесення виправлень у вирок скасувати.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4