Дата документу 19.02.2020 Справа № 335/6214/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/387/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/6214/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги (зі змінами) потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 березня 2016 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку №22-а по бул.Центральному в м.Запоріжжі, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , маючи умисел на нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_11 , від якого останній впав на асфальт, після чого стоячи над ОСОБА_11 наніс останньому 5 прямих ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя та 6 ударів правою ногою в область ребер з правої сторони. Після чого ОСОБА_9 не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, скориставшись безпорадним станом потерпілого, ставши на бордюр 2 рази стрибнув ОСОБА_11 на грудну клітину, чим спричинив потерпілому ушкодження в області обличчя і голови дві забиті рани в тім`яній області справа, забиту рану в тім`яно-потиличної ділянки зліва, синець з осадненням в лобно-скроневій області справа, садно в скроневій області справа, синець і поверхневі забиті рани в області лівої вушної раковини, синець і садно в проекції правого скулового бугра, синець в правій щічній області, синець підборіддя справа, синець і садно в області носа, забійну рану на верхній губі праворуч, забійну рану на нижній губі справа, синці на верхньому віці лівого ока і в лівій щічній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також спричинив закриту тупу травму тулуба з ушкодженнями внутрішніх органів: множинні переломи ребер зліва: переломи 5-го ребра - локальний перелом по передній пахвовій і конструкційний перелом по окологрудинній лініях, переломи 7-го ребра локальні переломи по передній і задній пахвовій лініях, конструкційний перелом по окологрудинній лінії, локальні переломи 8-го ребра по передній і задній пахвовій лініях, конструкційний перелом по окологрудинній лінії, локальні переломи 6-го ребра по середньоключичній і передній пахвовій лініях, локальні переломи 9-го і 10-го ребер по передній пахвовій і лопатковій лініях, локальні переломи 11-го ребра по лопаточній і 12-го ребра по околопозвоночній лініях, розриви пристінкової плеври в області переломів 5-го і 6-го ребер зліва по передній пахвовій лінії з пошкодженням верхньої частки лівої легені, крововиливи в ліву плевральну порожнину (близько 300 мл рідкої темно-червоної крові), в м`які тканини в місцях переломів; локальні переломи ребер справа з крововиливами в навколишні м`які тканини: 6-го по передній пахвовій і 7-го по середній пахвовій лініях; розрив тканини селезінки з крововиливом в черевну порожнину (близько 1500 мл рідкої крові і пухких згортків в черевній порожнині), крововилив в шлунково-селезінкову зв`язку, що в сукупності ускладнилося розвитком шоку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, від яких ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03 годині 37 хвилин у приміщенні приймального покою КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя» помер.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі потерпіла просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивувала тим, що зазначений судом мотив вчинення злочину «на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин» спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, оскільки потерпілий та обвинувачений не були знайомі та між ними не було будь-яких розмов. Натомість невмотивоване спричинення тілесних ушкоджень свідчить про наявність в діях обвинуваченого хуліганського мотиву, а тому його дії потребують кваліфікації за ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК та призначення покарання в іншому порядку, ніж це було зроблено судом. Крім того, обвинувачений раніше судимий вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2016 року за ч.2 ст.263 КК до штрафу в розмірі 850 грн. Даних про відбуття даного покарання матеріали провадження не містять. Злочин у даній справі обвинуваченим вчинено 13.03.2016 року, проте суд в порушення вимог кримінального закону не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. Крім того, обвинувачений безпричинно, суто із хуліганських мотивів позбавив життя людину, свою вину у скоєному не визнав, жодних дій, спрямованих на пом`якшення наслідків вчиненого ним злочину не вчиняв. А тому призначене обвинуваченому мінімальне покарання за санкцією ч.2 ст.121 КК не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В змінах до апеляційної скарги потерпіла просила вирок суду скасувати через невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворе покарання ніж призначив суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким його за ч.2 ст.121 КК виправдати, оскільки потерпілого бив свідок ОСОБА_12 , який звик нехтувати громадським порядком та доводити оточуючим свою фізичну перевагу. Більш того, перед побиттям потерпілого, ОСОБА_12 побив одного невідомого чоловіка та намагався побити другого. Проте суд безпідставно не прийняв до уваги його покази про причетність ОСОБА_12 до скоєного злочину. Під час досудового розслідування не було проведено освідування ні ОСОБА_12 , ні його, не була проведена судово-медична експертиза із виявлення наявності будь-яких слідів від побиття на його руках і на руках ОСОБА_12 . В обґрунтування правдивості показів свідка ОСОБА_12 суд послався на висновок судової психологічної експертизи, який є недопустимим доказом, оскільки експерт взагалі не був попереджений про кримінальну відповідальність та висновок не скріплений печаткою експертної установи.

Крім того, обвинувачений зазначав, що протоколи огляду місця події від 13.03.2016 року, протокол огляду трупа від 14.03.2016 року, протокол огляду предмету від 16.03.2016 року, протокол огляду речей від 15.03.2016 року є недопустимими доказами, оскільки вони складені з грубими порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Висновки проведених у справі експертиз також є недопустимими доказами, оскільки при їх призначенні слідчим було порушено його право на захист, яке полягає у незабезпеченні його участі під час призначення експертиз, не роз`ясненні його прав, передбачених КПК та положень Закону України «Про судову експертизу». Також матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що слідчий перед призначенням експертиз з`ясовував відповідність залучених ним експертів визначеним законом критеріям, а також відсутні протоколи про роз`яснення експертам їх прав та попередження їх про кримінальну відповідальність. Ні він, ні його захисник не були сповіщені слідчим ані про факт призначення судових експертиз, ані про можливість ознайомлюватися із цими висновками після їх виготовлення. Стороною обвинувачення долучено до матеріалів кримінального провадження процесуальні документи з явними ознаками фальсифікації, зокрема про повідомлення його про призначення судових експертиз та про їх виготовлення і роз`яснення права на ознайомлення з ними. Адже відповідно до інформації, наданої слідчим ізолятором за час його (обвинуваченого) перебування в СІЗО зазначені повідомлення йому не надходили. При цьому повідомлення про призначення експертизи датоване 14.03.2016 року є сфальсифікованим, оскільки він перебував у слідчому ізоляторі лише з 25.03.2016 року. Протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 також є недопустимим доказом, оскільки під час оформлення даної слідчої дії слідчим були порушені вимоги ст.ст.104, 237 КПК.

Також обвинувачений вважав, що за встановлених судом фактичних обставин дії дійсно винуватої особи повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК та ч.2 ст.296 КК, оскільки в діях винної особи наявний саме хуліганський мотив вчинення злочину, а зазначений судом мотив «на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків» суперечить встановленим фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти апеляційної скарги потерпілої; прокурора, просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок у даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, та пояснив, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 були спричинені іншою особою.

Разом з тим, в порушення вимог ст.ст.370, 374 КПК суд першої інстанції даним показам обвинуваченого жодної оцінки не надав, у вироку не навів будь-яких мотивів на спростування заперечень обвинуваченого ОСОБА_9 , наведених ним на свій захист, а також не зазначив підстав не прийняття цих показів обвинуваченого.

Крім того, мотивування, обґрунтування висновків суду передбачає не простий виклад (і тим більше перерахування) доказів, а й їх аналіз. Аналізовані докази необхідно викладати таким чином, щоб був ясний їх логічний зв`язок з фактом злочину.

Проте суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону формально послався у вироку на докази, не провівши при цьому їх ґрунтовний аналіз.

Крім того, деякі докази, на які послався суд саме в обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , взагалі не містять у собі фактичних даних, що стосуються доказуваних обставин. Але при цьому суд не зазначив, яким чином ці докази доводять винуватість обвинуваченого та в якій частині.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що експерт імунолог в зведеній таблиці до висновку експерта №926 (т.1 а.п.150) зазначила про наявність в зразку крові ОСОБА_9 антигену Н. Такий же антиген Н також було виявлено в зразку крові потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.п.136).

Проте, при встановленні групи крові ОСОБА_9 за результатами експертного дослідження №946 (т.1 а.п.157) антиген Н у обвинуваченого не виявлено.

Разом з тим, при проведенні дослідження одягу ОСОБА_9 було встановлено наявність крові людини та виявлені антигени А і Н, та дана кров відповідно до висновку експерта №926 могла належати ОСОБА_9 .

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції не усунув протиріччя між можливістю приналежності даної крові з антигеном Н обвинуваченому ОСОБА_9 і не встановленням даного антигену в його крові попереднім експертним дослідженням.

Між тим, дана обставина може мати істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки у випадку відсутності антигену Н в зразку крові ОСОБА_9 і наявністю такого антигену на зразку крові, вилученого з його одягу, за умови наявності такого ж антигену у потерпілого, може свідчити про причетність ОСОБА_9 до нанесення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2016 року за ч.2 ст.263 КК до штрафу в розмірі 850 грн.

Злочин у даній справі вчинено 13.03.2016 року, тобто після постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2016 року. Між тим, вирок суду не містить будь-яких мотивів суду щодо непризначення обвинуваченому покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

За таких обставин вирок районного суду не можна визнати законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим, він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить допитати експерта імунолога для усунення зазначених вище протиріч. Шляхом ретельного допиту обвинуваченого ОСОБА_9 встановити джерело походження плям крові на його одязі з огляду на його повне заперечення своєї причетності до побиття потерпілого. Крім того, перевірити доводи сторони захисту, надати ґрунтовний аналіз наявним у справі доказам та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

При цьому колегія суддів зазначає, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_9 і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, призначення обвинуваченому мінімально можливого покарання слід вважати необґрунтованим. Адже за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, наявності обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, невідшкодування завданої шкоди, у сукупності з наслідками злочину та даними про особу обвинуваченого, який є особою, раніше судимою, призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 (зі змінами), обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4