Справа № 308/1279/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000031, погоджене з прокурором, про застосування відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих матеріалів вбачається, що 06 лютого 2020 року, близько 19 години, водій ОСОБА_5 , в нічний час доби, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 Польської Республіки, та рухаючись по головній вулиці Вайди в с. Дулово,Тячівського району у напрямку с. Теребля, Тячівського району, проїжджаючи лівостороннє заокруглення дороги, неподалік будинку №93, діючи в супереч вимогам п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руку України, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, а також не вибрав безпечну швидкість руху, що призвело до заносу автомобіля і втрати ним керованості, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухались по узбіччю назустріч вказаному транспортному засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , згідно висновків судово-медичної експертизи № 26 від 06.03.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді прямих переломів 2-3-4-5-6-7 ребер справа; перелому грудного відділу хребта на рівні 3-го хребця з повним розривом спинного мозку та повним розривом грудного відділу аорти, двобічний пневмоторакс; закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки зі змішенням; гематоми в нижній кінцівці, саден та забійних ран обличчя та лівої половини грудної клітки.

Тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_8 у вигляді перелому грудного відділу хребта на рівні 3-го хребця з повним розривом спинного мозку та повним розривом грудного відділу аорти, згідно пункту 2.1.1 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, і являються безпосередньою причиною її смерті.

Пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 88 від 12.03.2020 року, отримала тілесні у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, закритих уламкових переломів кісток лівої та правої гомілок, забою нижньої долоні правої легені, перелому крижової кістки та кісток миски справа з розвитком правобічного гідротораксу, паранефральних, заочеревних гематом, а також множинних саден та синців обох гомілок. Вказані тілесні ушкодження згідно наказу № 6 МОЗ України пункту 2.2.2 від 17.01.1995 року, відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руку України, якими визначено: п.2.3. ПДР - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1. ПДР - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме: смертю пішохода ОСОБА_8 та отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості пішоходом ОСОБА_7 .
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
07.02.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується забраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортноїї пригоди від 06.02.2020 року та схемою до нього, а також висновком судової авто технічної експертизи.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України, чим самим може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин, санкція статті 286 ч.2 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт за застава будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами, а тому з метою запобігання вчинення підозрюваним будь-яких з описаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органу досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки перебуває на амбулаторному лікуванні.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, та застосувати до ОСОБА_5 домашній арешт у нічній час, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, свою вину визнає, частково відшкодував шкоду потерпілим, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки. Вважає, що ризики вказані слідчим, не підтверджуються жодними доказами, просив врахувати хворобу підзахисного.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відносяться до категорії тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, з метою уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, виїхати за межі України. Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування, щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.
Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: витягом з ЄРДР №0000031 від 07.02.2020 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.02.2020 року та схемою до нього, а також висновком судової авто технічної експертизи.

Проте, підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, виїхати за межі України, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_5 було оголошено підозру ще 07.02.2020 року, і з того часу ОСОБА_5 не намагався ухилитися від органу досудового слідства чи виїхати за межі України.

Крім цього, слідчий суддя враховує надану в судовому засіданні довідку Комунального некомерційного підприємства «Тереблянська лікарня» Тереблянської сільської ради від 04.03.2020 року, з якої слідує, що ОСОБА_5 , 1967 року народження, знаходиться на стаціонарному лікуванні з 04.03.2020 року по теперішній час.

Також, варто зазначити, що в разі обрання тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 може призвести до позбавлення можливості підозрюваного на отримання достатнього обсягу спеціалізованої кваліфікованої медичної допомоги та як наслідок - порушення статті 3 Європейської Конвенції з прав людини (заборона катування) щодо незабезпечення належним медичним лікуванням заявників під час перебування під вартою /у місцях позбавлення волі (Рішення: «Кучерук проти України», «Пєтухов проти України»).

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання,за місцем проживання характеризується позитивного, одружений, потерпілі претензій майнового, фінансового характеру до останнього не мають, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, в межах строку досудового розслідування до 07.04.2020 року, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце проживання будинку АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду; здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

Керуючись ст. ст. 176, -178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту - без застосування засобу електронного контролю, в межах строку досудового розслідування, а саме до 07.04.2020 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- цілодобово не залишати місце проживання будинку АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду,

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Встановити строк дії ухвали до 07.04.2020 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1