Справа № 307/589/20
Провадження №1-кс/307/230/20
УХВАЛА

02 березня 2020 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря с/з ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , селищного голови смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів клопотання старшого слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000027 від 26 лютого 2020 року про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2020 року старший слідчий СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про арешт майна. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 26 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Клопотання мотивує тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що в ході опрацювання інформації про проведення аукціонів на сайті https://ргоzогго.sale встановлено, що у комунальній власності територіальної громади селища Солотвино перебуває об`єкт нерухомості - будинок культури, площею 3 350,4 м.кв., який Солотвинською селищною радою виставлено для продажу на аукціоні. 26 лютого 2020 року проведено електронний аукціон щодо вказаного об`єкта нерухомості, переможцем якого став ОСОБА_6 з ціною 550 000, 55 гривень. Згідно інформації, отриманої із Солотвинської селищної ради, стартова ціна вказаного об`єкта нерухомості затверджена протоколом №1 засідання аукціонної комісії від 31січня 2020 року в розмірі 521 691, 00 гривень на підставі висновку про вартість майна ФОП ОСОБА_7 від 29 січня 2020 року. Поряд з цим встановлено, що проведення аукціону відбулося з порушенням ст. ст. 2, 21, 22 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», з порушенням вимог Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. №1891 (в редакції від 20 лютого 2019 р. № 224). 27 лютого 2020 року слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області проведено огляд вказаної будівлі - будинку культури, площею 3350,4 м. кв.. Постановою слідчого від 27 лютого 2020 року вказану будівлю визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 лютого 2020 року за № 202138247 власником вказаної будівлі є територіальна громада смт. Солотвино. Враховуючи те, що електронний аукціон щодо відчуження будівлі проведено з порушенням чинного законодавства, а також те, що вказане майно є безпосереднім предметом злочинного посягання, з метою недопущення подальшого відчуження просить накласти арешт на нежитлову будівлю з реєстраційним номером майна 33713327, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3350,4 м2, власником якої є територіальна громада селища Солотвино - із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просить клопотання задовольнити.

Селищний голова смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що процедура електронних торгів з продажу вказаної будівлі відбулася у відповідності до закону, така будівля знаходиться у аварійному стані вже тривалий час і з 2008 року на сесії селищної ради обговорювалося питання про її продаж з метою недопущення негативних наслідків, які можуть настати у випадку її остаточного руйнування .

Заслухавши думку учасників розгляду клопотання та дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя прийшла до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 26 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Норми кримінально-процесуального закону покладають на слідчого суддю обов`язок сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону, перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів, зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурор та враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання. До клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження додається: 1) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, 2) копії матеріалів, якими сторона кримінального провадження, що подала відповідне клопотання, обґрунтовує свої доводи.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Зі змісту клопотання та долучених до нього письмових доказів вбачається, що дане клопотанн про арешт тимчасово вилученого майна, не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, тому підлягає поверненню для усунення недоліків, з наступних підстав.

Зокрема, в клопотанні слідчим не наведено доказів того, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно.

Зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається обставин, які можуть свідчити про обгрунтовану підозру вчинення кримінального правопорушення та які можуть містити ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а лише констатовано факт відчуження посадовими особами Солотвинської селищної ради будівлі будинку культури шляхом проведення електронного аукціону, однак, які саме умисні дії посадових осіб при проведенні аукціону та в чому вони полягають прокурором в судовому засіданні не доведено та слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено. Аналогічні обставини зазначені у постанові слідчого від 27 лютого 2020 року про визнання вказаної нежитлової будівлі з реєстраційним номером 33713327 речовим доказом, в якій також не зазначено, в чому полягають кримінально-карані дії при відчуження посадовими особами Солотвинської селищної ради будівлі будинку культури шляхом проведення електронного аукціону, оскільки сам факт відчуження будівлі будинку культури шляхом проведення електронного аукціону не містить складу будь-якого злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Також слідчим у клопотанні не зазначено, в чому полягало порушення при проведенні аукціону норм ст. ст. 2, 21, 22 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», порушення вимог Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. №1891 (в редакції від 20 лютого 2019 р. № 224) та на підтвердження таких обставин не надано жодного доказу.

Клопотання не містить правовових підстав для арешту майна та підстав вважати, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, оскільки не встановлено самого факту вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання слідчого не містить правових підстав, які б доводили, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно.

Крім цього, у клопотанні не зазначено особу власника майна, адресу та жодні засоби зв`язку власника майна, яке предметом накладення арешту.

Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінально- процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000027 від 26 лютого 2020 року про арешт тимчасово вилученого майна - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1