Категорія: ч.2 ст. 389 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002792 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чита Російської Федерації, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, маючий на утриманні малолітнього сина, непрацюючий, проживаючий в АДРЕСА_1 , судимий 14.12.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 год., засуджений:
- за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.
На підставі ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2015 року у виді 5 (п`яти) днів арешту, остаточно призначено до відбуття ОСОБА_7 1 (один) місяць 5 (п`ять) днів арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що будучи 14.12.2015 року засудженим Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин та 12.02.2016 року взятий на облік в Луцькому МРВ КВІ УДПтС України у Волинській області, при цьому, будучи належним чином письмово ознайомленим з умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також про передбачену ст.389 ч.2 КК України кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, про що в останнього було відібрано підписку. 17.02.2016 року ОСОБА_7 направлено до Луцького спеціального комбінату комунально-побутового обслуговування, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Рівненська,52 та зобов`язано приступити до виконання громадських робіт з 17.02.2016 року.
Однак, засуджений ОСОБА_7 , будучи відповідно до закону України зобов`язаним додержуватися встановлених порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах, відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробацію, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, у період з 17.02.2016 року по 29.03.2018 рік, а також з 16.04.2018 року по 30.04.2018 року без поважних причин більше двох разів впродовж місяця не з`являвся до Луцького спеціального комбінату комунально-побутового обслуговування для виконання громадських робіт, що згідно вимог ст.40 КВК України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.
В своїй апеляційній скарзі захисник не оспорюючи дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним, таким, що підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі і на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину також є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, однак раніше судимий, протягом тривалого часу ухилявся від відбуття призначеного покарання, на момент розгляду даного кримінального провадження невідбута частина призначеного покарання у виді громадських робіт становить 128 годин, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням ст.ст.71 та 72 КК України саме у виді арешту.
До обставин, які, відповідно до норми ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд відніс вбачає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає.
Крім того, вимоги апеляційної скарги щодо призначення ОСОБА_7 іншого покарання, ніж те яке призначено судом першої інстанції, суперечать положенням ч.1 ст. 421 КПК України. Як вбачається із апеляційної скарги захисника, ним фактично ставиться питання про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, тоді як, відповідно зазначеної норми закону, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю призначення більш суворого покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: