ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
13 липня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: - секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: 31.08.2012 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч. З ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, відносно якого 28.12.2018 року, 19.02.2019, року, 28.02.2019 року та 22.03.2019 року до Херсонського міського суду Херсонської області направлено обвинувальні акти за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст, 185 КК України
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України, продовжено дію строк тримання під вартою до 25 липня 2020 року, включно
Ухвалою вищевказаного суду від 26 травня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 25 липня 2020 року, включно.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржувану ухвалу суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Зокрема, апелянт зазначає, свою незгоду з позицією прокурора у кримінальному провадженні.
Крім того, згідно поданих до суду заяв, потерпілі до нього претензій не мають.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника та обвинуваченого на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як убачається з матеріалів провадження в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не закінчено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не перестали існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 визначено на стадії досудового розслідування.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Крім того, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимий, в переважній більшості за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину, є обвинуваченим ще у декількох кримінальних провадженнях у вчиненні тотожних злочинів, не працевлаштований та неодружений, відсутні відомості про наявність у нього постійного, законного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, що свідчить про його стійку схильність до протиправної поведінки та наявність ризиків вчинення інших злочинів, можливість переховування від суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі не продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.
Незгода обвинуваченого з позицією прокурора у кримінальному провадженні не може бути обсотаною, яка відповідно до вимог КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Фактів погроз з боку прокурора на адресу обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження не встановлено. В раз наявності таких погроз за інших обставин, обвинувачений самостійно або через захисника не позбавлені процесуальної можливості оскаржити такі дії прокурора у спосіб визначений КПК України.
Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2020 року, якою відносно нього продовжено строк тримання під вартою до 25 липня 2020 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: