ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/188/20 Справа № 712/1309/18 Категорія: ст.356, ч.4 ст.358 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000291 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.4 ст.358 КК України, та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 91618 (дев`яносто одна тисяча шістсот вісімнадцять) гривень 50 копійок, на підставі ч.3 ст.129 КПК України, залишено без розгляду.

Витрати на залучення експертів для проведення автотоварознавчої експертизи №4/3 від 04.01.2017, а також проведення автотоварознавчої експертизи №4/2452 від 11.01.2018, які становлять 2210 (дві тисячі двісті десять) гривень 84 копійки, віднесено за рахунок держави,

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, приблизно у середині 2013 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, в порушення вимог чинного законодавства, отримав від ОСОБА_12 , без укладення із власником або особою, яка на законних підставах могла розпоряджатись майном, будь-яких документів купівлі-продажу чи надання права розпорядження, для власного користування автомобіль HONDA LEGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .

В подальшому, із кінця 2014 року по 22 січня 2016 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 , в порушення вимог Конституції України, Закону України «Про власність», постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», усвідомлюючи та достовірно знаючи, що автомобіль HONDA LEGEND д. н. з. НОМЕР_1 , йому не належить, те, що будь-які документи у нього на право розпоряджання автомобілем відсутні і не укладались та те, що власником автомобіля є ОСОБА_10 , умисно, самовільно, всупереч установленому законом порядку, розібрав вказаний автомобіль, та почав зберігати його на станції технічного обслуговування за адресою: м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 3, таким чином, без дозволу власника завдав значної шкоди потерпілій, яка згідно висновку експерта №4/2452 від 11.01.2018, складає 91618,50 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.356 КК України, як самоуправство, тобто самовільне, всупереч установленому порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що автомобіль HONDA LEGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , йому не належить, те, що будь-які документи у нього на право розпоряджання вказаним автомобілем відсутні і не укладались, те, що він не має права на заміну двигуна та встановлення ГБО та те, що власником автомобіля є ОСОБА_10 , умисно використав завідомо підроблений документ, а саме заяву №16204271 на перереєстрацію транспортного засобу при переобладнанні із заміною двигуна автомобіля HONDA LEGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом подачі її від 17.04.2013, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, до Черкаського ВРЕР при УДАІ УМВС України, в результаті чого було переоформлено документи на заміну двигуна та встановлено ГБО для роботи на стисненому природному газі, та отримано ОСОБА_8 свідоцтво нового зразка про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 .

Таким чином, дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Судом першої інстанції, виходячи із загальних засад кримінального судочинства та дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діях ОСОБА_8 є склад інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні та представник потерпілої подали апеляційні скарги.

Прокурор просив вирок скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушень вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, і призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 проводив ремонт автомобіля, достовірно знаючи, що він не являється його власником, не повинен був його експлуатувати або ремонтувати без дозволу власника. Крім того, суд не взяв до уваги покази потерпілої, яка зазначила, що переоформлення автомобіля відбувалось без її участі, про що було відомо і ОСОБА_8 , оскільки він неодноразово звертався до неї щодо переоформлення автомобіля, однак вона йому відмовляла. На думку апелянта, вбачається упередженість суду в наданні оцінки письмовим доказам, оскільки вони наведені вибірково та неповно, з метою уникнення формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість обвинуваченого.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 просила вирок скасувати повністю та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.4 ст.358 КК України. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 91618 грн. 50 коп.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що ОСОБА_8 знав, що власниця автомобіля ОСОБА_10 не бажає надалі надавати у розпорядження іншим особам своє авто, а отже мав би припинити ремонтувати і експлуатувати дане авто без дозволу власника. Крім того, на думку апелянта, ОСОБА_8 є винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, адже він підробив підпис ОСОБА_10 та використав її паспортні дані з метою переобладнання автомобіля, та без її згоди розібрав даний автомобіль, в зв`язку з чим ОСОБА_10 понесла матеріальні збитки у сумі 91 618,50 грн.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої, просили їх задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, думки засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положенням ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_8 виконані в повному обсязі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 356, ч. 4 ст. 358 КК України.

При цьому, суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на які орган обвинувачення послався в обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості та достатності.

Так, як під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе не визнавав та показав, що приблизно восени 2010 року його товариш ОСОБА_12 запропонував придбати у нього автомобіль «Хонда Легенд», на що він погодився та придбав його за 3600 доларів США. Його дружина передала гроші ОСОБА_12 .. Однак автомобіль і документи на нього ще тривалий час знаходились у ОСОБА_12 , оскільки вказаний транспортний засіб перебував у технічно несправному стані, а саме: був розібраний двигун. В кінці 2011 року він повернувся із м. Тюмені, однак автомобіль ще перебував у ОСОБА_12 , так як він продовжував його ремонтувати. Через деякий час ОСОБА_12 повідомив, що придбав на автомобіль інший двигун, а тому для його встановлення необхідні грошові кошти в сумі 800 доларів США, які він передав останньому і той встановив вказаний двигун. Приблизно у середині 2013 року ОСОБА_12 віддав йому автомобіль і технічний паспорт на нього. Довіреність на право користування вказаним автомобілем не виготовлялась, оскільки на той час для користування автомобілем необхідно було лише наявність технічного паспорту. В кінці 2014 року під час експлуатації автомобіля він побачив на правому верхньому лонжероні тріщину. З метою подальшої безпечної експлуатації автомобіля вирішив її усунути шляхом проведення зварювальних робіт, коли почали знімати деталі, які заважали провести зварювальні роботи, - він побачив багато інших тріщин, які необхідно також було зварювати, також зрозумів, що для безпечної експлуатації автомобіля потрібно провести інші ремонтні роботи. На протязі року він сам виконував ці роботи (знімав деталі, чистив їх від іржі, вирізав латки, підкрашував - всі роботи, які необхідні для проведення зварювальних робіт), а ОСОБА_13 проводив зварювальні роботи. Станом на січень 2016 року, коли слідча ОСОБА_14 проводила огляд місця події на СТО, ним вже було виконано частину робіт, проте після зазначеного огляду будь-які роботи не проводилися. Він намагався переоформити зазначений транспортний засіб на себе, звернувшись до ОСОБА_10 , але остання, це робити категорично відмовилася, не пояснюючи причини.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 підтримав показання, дані в суді першої інстанції, та пояснив, що вважав себе власником автомобіля, оскільки сплатив за нього кошти. Робив ремонт автомобіля, так як в тому стані в якому він перебував -його неможливо було експлуатувати. На даний час автомобіль повернутий потерпілій ОСОБА_10 ..

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні: кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, тобто самоуправстві, самовільному, всупереч установленому порядку, вчиненні будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КПК України, - використанні завідомо підробленого документа.

Стаття 356 КК України передбачає відповідальність за самоправство, як самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

З об`єктивної сторони для встановлення в діях особи наявності зазначеного складу злочину необхідно встановити сукупність трьох ознак: а) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорювання правомірності цих дій іншими громадянами або юридичною особою (підприємством, установою чи організацією); в) заподіяння такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Суб`єктивна сторона самоуправства характеризується умисною виною. Винний усвідомлює, що самостійно, всупереч установленому законом порядку, вчиняє дії, передбачає, що його дії можуть завдати значної шкоди інтересам громадянина, державним або суспільним інтересам або інтересам власника і бажає або свідомо припускає настання такої шкоди. Відповідальність за ст.356 КК України виключається, якщо особа сумлінно помиляється у законності своїх дій.

Самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами.

Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 не заперечувала факт продажу приблизно в 2004 році автомобіля HONDA LЕGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , який було оформлено на неї, за 2500 доларів США громадянину ОСОБА_15 та добровільного переоформлення транспортного засобу на нього шляхом надання генеральної довіреності.

Показання потерпілої ОСОБА_10 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 .

Так, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що він придбав у потерпілої ОСОБА_10 автомобіль HONDA LЕGEND, та особисто, у присутності її сина, передав останній грошові кошти, а ОСОБА_10 видала на його ім`я нотаріально посвідчене генеральне доручення на повне право керування та розпорядження автомобілем, в тому числі з правом відчуження, отримання грошових коштів, а також правом зняття з реєстрації.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції показав, що він придбав у чоловіка на ім`я ОСОБА_16 автомобіль HONDA LЕGEND, який був в непоганому стані, але потребував значного ремонту. На придбання автомобіля грошові кошти йому передав ОСОБА_8 . Він та ОСОБА_8 намагалися поспілкуватися з ОСОБА_10 з метою оформлення доручення, однак остання повідомляла, що у неї у власності ніякого автомобіля немає.

Факт звернення ОСОБА_8 до потерпілої щодо офіційного переоформлення вказаного автомобіля на нього, які ОСОБА_10 ігнорувала, останньою не заперечувався.

Придбавши автомобіль HONDA LЕGEND, ОСОБА_8 вважав себе повноправним власником.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що після продажу ОСОБА_10 автомобіля ОСОБА_15 , він неодноразово перепродавався, про що видавались нотаріально посвідчені генеральні доручення на повне право керування та розпорядження автомобілем, в тому числі і з правом відчуження, що не заперечувалось учасниками судового провадження.

Ремонтні роботи автомобіля, які проводились обвинуваченим ОСОБА_8 було розпочато по причині того, що подальше використання автомобіля за його цільовим призначенням без ремонтних робіт, було б небезпечним, як для особисто ОСОБА_8 , так і для оточуючих громадян. Зазначене також підтверджується, показами допитаного судом свідка ОСОБА_17 .

На підставі досліджених доказів в ході судового розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено факту спричинення ОСОБА_10 значної шкоди, оскільки достеменно встановлено факт продажу потерпілою автомобіля HONDA LЕGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , з чим погоджується і колегія суддів.

Також ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме в тому, що він шляхом використання завідомо підробленого документу, а саме заяви №16204271 на перереєстрацію транспортного засобу при переобладнанні із заміною двигуна автомобіля HONDA LEGEND д.н.з. НОМЕР_1 , яку було подано від імені ОСОБА_10 , до Черкаського ВРЕР при УДАІ УМВС України, в результаті чого було переоформлено документи на заміну двигуна та встановлено ГБО, для роботи на стисненому природному газі, та отримано ОСОБА_8 свідоцтво нового зразка про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 ..

Диспозиція ч.4 ст.358 КК України, визначає склад кримінального правопорушення, за ознаками використання завідомо підробленого документа. Суб`єктивна сторона складу вказаного кримінального правопорушення, характеризується прямим умислом, тобто відповідно до ч.2 ст.24 КК України, особа повинна усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент вчинення дій, які інкримінують ОСОБА_8 , він вважав себе абсолютним одноособовим власником автомобіля HONDA LEGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки придбав його за власні кошти. Факт купівлі ОСОБА_8 транспортного засобу за грошові кошти підтверджено показаннями допитаного в ході судового розгляду судом першої інстанції свідка ОСОБА_12 .

На підтвердження факту підробки заяви №16204271 на перереєстрацію транспортного засобу від імені ОСОБА_10 стороною обвинувачення надано докази, які на їх думку доводять, що ОСОБА_8 використовував завідомо підроблені документи.

Судом першої інстанції встановлено, що під час досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000291 документи, які б мали ознаки підробки, взагалі не вилучалися.

Згідно відповіді з Територіального сервісного центру 7141 МВС України №13/11-2133 від 16.12.2015 року, надати копії документів, що стали підставою реєстрації вказаного вище автомобіля, немає можливості, в зв`язку з закінченням терміну зберігання матеріалів реєстрації.

Відповідно до листа завідувача Третьої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_18 довіреність від імені громадянки ОСОБА_10 , посвідчена Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою 21 квітня 2007 року за р. №2-1869, була знищена.

З листа начальника ТСЦ 7141 від 23.11.2016 за №31/23/41-613 вбачається, що надати оригінали документів реєстрації транспортного засобу HONDA LЕGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , немає можливості в зв`язку із закінченням їх терміну зберігання (Наказ УМВС України №5 ДСК від 10.01.2014р., термін зберігання 3 роки), що підтверджується актом знищення архівних документів, термін зберігання яких закінчився, №31/23/41-1269 від 01.06.2016р., стосовно документів на перереєстрацію транспортного засобу марки HONDA LЕGEND, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 .

Листом №19/124-8204 від 19.07.2017 т.в.о. директора Черкаського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру ОСОБА_19 , було повідомлено слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_20 , про те що проведення почеркознавчої експертизи, за фактом можливої підробки підпису ОСОБА_21 , під час перереєстрації транспортного засобу «HONDA LЕGEND», д.н.з. НОМЕР_1 , по ксерокопії документу не є можливою.

Дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції прийшов до висновку , що прокурором не надано суду будь-яких доказів використання ОСОБА_8 завідомо підроблених документів.

Крім того, під час досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000291, документи, які б мали ознаки підробки, не вилучалися.

З врахуванням зазначеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто висновки сторони обвинувачення не ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах по справі, а сукупність зібраних доказів не є достатніми для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Доводи прокурора та представника потерпілої про те, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 побудовано без належного аналізу доказів обвинувачення, які наявні в матеріалах справи, є необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На суд не покладено обов`язок збирання доказів, а лише у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 94 КПК України та надав належну оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, а сукупності доказів з огляду на їх достатність та прийшов до вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 та ч.4 ст. 358 КК України.

За результатами апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки виправдувальний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілої. В них зазначені лише докази та обставини, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався органом досудового розслідування.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Так, прокурор під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, при цьому, на запитання колегії суддів про підстави такого дослідження, пояснив, що доцільність проведення повторного дослідження доказів обумовлена необхідністю надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.

Передбачених законом підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, виклик свідків, у даній справі колегією суддів не встановлено та відмовлено в їх задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції, не є підставою для повторного дослідження доказів.

Перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої про наявність підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставами для скасування виправдувального вироку, з ухваленням нового обвинувального вироку, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілої не зазначено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст.409, 411, 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч.1 п.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення нового обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , а тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої залишає без задоволення, а виправдувальний вирок суду першої інстанції, який є законним, обґрунтованим та вмотивованим, - без змін.

Враховуючи вищевикладене на керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_11 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :