Дата документу 12.03.2020 Справа № 335/3483/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/249/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/3483/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «Бізнец центр «Маяковський» - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2019 року про арешт майна.

Згідно з ухвалою, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням в якому просив накласти арешт на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а саме на майно що знаходилось за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11, зокрема:

- нежитлову будівлю літ Л-8-приміщення 2;

- підвальне приміщення № 1 літера Л1-11-приміщення з 1 по 45;

- нежитлове приміщення першого поверху № 3 літера Л1-11-приміщення 47, 48, 51-62;

- нежитлове приміщення другого поверху № 4 літера Л1-11-приміщення 64, 65, 67-96, 96-а;

- нежитлове приміщення третього поверху № 5 літера Л1-11-приміщення 97, 98, 100-119;

- нежитлове приміщення четвертого поверху № 6 літера Л1-11-приміщення 122, 123, 125-144;

- нежитлове приміщення п`ятого поверху № 7 літера Л1-11-приміщення 145, 146, 148-170, 172-187;

- нежитлове приміщення шостого поверху № 8 літера Л1-11-приміщення 188, 189, 191-208, 210-222;

- нежитлове приміщення сьомого поверху № 9 літера Л1-11-приміщення 224-242, 244-259;

- нежитлове приміщення восьмого поверху № 10 літера Л1-11-приміщення 260, 261, 263-280, 282-291;

- нежитлове приміщення дев`ятого поверху № 11 літера Л1-11-приміщення 293-310, 312-319;

- нежитлове приміщення десятого поверху № 12 літера Л1-11-приміщення 321-335, 337-344;

- нежитлове приміщення одинадцятого поверху № 13 літера Л1-11-приміщення 346-359, 361-372, із забороною розпоряджатися вказаними об`єктами нерухомості.

За наслідками розгляду клопотання слідчим суддею накладено арешт на майно із забороною розпоряджатися вказаними об`єктами нерухомості. Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що майно, зазначене у клопотанні, відповідає критеріям ст.98, тому вважав за необхідне накласти арешт на майно, з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді, вважає що ухала винесена в порушенням вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України. Апелянт вказує, що ані в клопотанні, ані в оскаржуваній ухвалі не зазначено посилання на документи, що підтверджують право власності на майно, яке було арештовано, що є порушенням п.3 ч.2 ст.171 КПК України. Слідчим не було доведено, що предмет злочину, так само як і об`єкти нерухомого майна, на які накладено арешт, взагалі існують. Крім того, зі змісту клопотання неможливо встановити, який саме розмір шкоди було завдано злочином за ч.1 ст.364 КК України. На переконання представника слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Також апелянт вважає, що слідчий суддя в порушення вимог п.5 ч.2 ст.173 КПК України не оцінив розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім цього на думку представника вказане кримінальне провадження взагалі підлягає закриттю на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України

Також апелянт посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які допустив слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна (порушення вимог: ч.1 ст.108 КПК України - в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання і фіксація технічними засобами; ч.1 ст.172 КПК України - розгляд клопотання без участі власника майна).

Враховуючи вказані обставини просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05.11.2019 і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши доповідь судді; представника власника майна, на яке накладено арешт; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала слідчого судді законна та обґрунтована, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна, на яке накладено арешт задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна передбаченого ст.98 КПК України, відповідно до тієї фабули яка зазначена у витягу з ЄРДР у кримінальному проваджені № 000035, відтак існували реальні підстави для накладення арешту на нього відповідно до ч.3 ст.170 КПК України.

Колегія суддів визнає, що органом досудового розслідування доведено існування ризику відчуження.

Вказівка апелянта про те, що ТОВ «Бізнец центр «Маяковський», є добросовісним набувачем вказаного майна не може бути підставою для скасування ухвали слідчого суддів оскільки не є предметом перевірки на цій стадії процесу, до того ж правомірність набуття права власності на вказане майно (з урахуванням обставин кримінального провадження), також є предметом перевірки під час досудового розслідування.

Крім цього арешт майна може бути накладений на майно будь якою особи з метою збереження речових доказів.

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, встановлено, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта в сенсі того, що об`єкти нерухомості не є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, адже вказане майно може виступати об`єктом протиправних дій.

Доводи апелянта на предмет того, що кримінальне провадження взагалі підлягає закриттю, в жодному разі не вказують на незаконність рішення слідчого судді по суті розгляду клопотання про арешт майна, однак вказані обставини можуть бути покладені в обґрунтування клопотання оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого/прокурора в порядку ст.303 КПК України.

До того ж слідчим суддею накладено обтяження, яке не позбавляє власника можливості користуватися арештованим майном, тому доводи апелянта про те, що рішення слідчого суддів не відповідає розумності та співрозмірності завданням кримінального провадження є безпідставними.

Доводи апелянта про відсутність журналу судового засідання, не можуть визнані підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж розгляд клопотання про арешт майна здійснювався за відсутності сторін, отже фіксація судового засідання не здійснювалася у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України.

Отже доводи апеляційної скарги правильність висновків слідчого суді не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Бізнец центр «Маяковський» - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №000035 від 30.01.2017, і накладено арешт на об`єкти нерухомості, які знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11а, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4