Справа № 308/2129/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.04.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , затриманої особи громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження № 11-сс/4806/167/20 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 , в інтересах затриманої особи - громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2020.
Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання керівника Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) з подальшим його утриманням в Закарпатській УВП №9 відділу ДПтС України в Закарпатській області до вирішення Офісом Генерального прокурораУкраїни питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації,але не більше дванадцяти місяців, щодо:
ОСОБА_11 ), 24. 04. 1994 року народження, уродженця м. Єкатеринбург, Російської Федерації, громадянина Російської Федерації.
Строк дії ухвали встановлено до 28. 04. 2020.
Із матеріалів клопотанням вбачається, що 02.03.2020 керівник Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора України питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.
Клопотання мотивовано тим, що 23.01.2020 о 00 год. 25 хв. інспектором прикордонної служби І категорії - майстром 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим прапорщиком ОСОБА_12 , в порядку ст.ст.208, 582 КПК України в с. Соломоново, Ужгородського району затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розшукується правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 228 КК Російської Федерації (незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах), що відповідає ч.2 ст. 309 КК України.
Ініціатором розшуку громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , є Верх-Исетський районний суд м. Єкатеренбург Російської Федерації.
Вказує, що 25.12.2015 рішенням Верх-Исетського районного суду м. Єкатеренбург Російської Федерації (постанова суду у кримінальній справі № 1-670/2015) відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.228 КК РФ, обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останнього оголошено в розшук та кримінальна справа щодо нього зупинена.
Згідно даних сектору Укрбюроінтерполу ГУ НП в Закарпатській області за обліками Генерального секретаріату Інтерполу станом на 23.01.2020, громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшою екстрадиції до РФ, для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.228 КК Російської Федерацїї (незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах).
Відповідно до «червоної картки» Генерального Секретаріату Інтерполу (індивідуальний звіт) з контрольним номером 2017/169078 встановлено, що особа перебуває в міжнародному розшуку з метою арешту, з діючими термінами арешту - до 13.06.2022.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2020 стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 в порядку ст. 583 КПК України застосовано тимчасовий арешт на 40 діб, до надходження запиту російської сторони про його видачу.
Офісом Генерального прокурора отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федераціїї про видачу ОСОБА_7 для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.228 Кримінально Кодексу Російської Федерації.
Керівник Ужгородської місцевої прокуратури зазначає, що інкриміноване ОСОБА_7 ) злочинне діяння за законодавством України кваліфікується за ч. 2 ст. 309 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 01(одного) року. Строки давності притягнення до відповідальності за вказане діяння не закінчилися. На даний час ОСОБА_7 ) утримується в Закарпатській УВП № 9 відділу ДПтС України в Закарпатській області. Запити інших держав про видачу ОСОБА_7 не надходили.
Злочин, передбачений ст.309 КК України, не належить до військових злочинів, не має політичного характеру та кримінальна справа не порушується виключно за скаргою потерпілого.
Згідно з ухвалою, слідчий суддя у відповідності до положень ст.584 КПК України, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для застосування щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування щодо останнього тільки такого запобіжного заходу до фактичної передачі його компетентним органам Російської Федерації, є достатнім для попередження можливих спроб ОСОБА_7 ) переховуватися з метою уникнути передачі його правоохоронним органам Російської Федерації.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Крім того, посилається на те, що слідчим суддею не розглядалось питання про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення його видачі на запит іноземної держави, а аргументами на користь застосування найбільш суворого запобіжного заходу стали лише тяжкість звинувачення та ризик його втечі. Зазначає, що при розгляді клопотання, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 , знаходячись в міжнародному розшуку, перетинав кордон України з метою отримання в подальшому статусу біженця, хоча наразі і не мав змоги подати відповідну заяву, а також у зв`язку з проживанням на території України його дружини та малолітнього сина. Також захисник звертає увагу на те, що питання щодо екстрадиції ОСОБА_7 ) до Російської Федерації уже вирішувалося судами Іспанії та Угорщини, за наслідками розгляду яких у екстрадиції ОСОБА_7 відмовлено з посиланням на наявність підозри його політичного переслідування. Крім того, захисник вважає помилковим висновок слідчого судді про те, що інкримінований правоохоронними органами РФ ОСОБА_7 ) злочин, передбачений ч. 2 ст. 228 КК РФ, згідно законодавства України, відповідає, передбаченому злочину за ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки такий висновок суперечить змісту постанови Кабінету Міністрів України №390 від 16.05.2018 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», якою виключено із списку «АВ-РІNАКА-СНМ» N-1(1-карбомоїл-2-матилпропіл)(циклогексілметил)-1Н-індазол-3-карбоксамід. Вказані обставини, на думку захисника, свідчать про те, що за злочин, який інкриміновано ОСОБА_7 ) на території Російської Федерації, в Україні кримінальна відповідальність не передбачена, а відтак і відсутні підстави для екстрадиції ОСОБА_7 та задоволення клопотання прокурора, доводи якого суперечать ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. ст. 1, 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників», ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22. 01. 1993. Захисник також вважає, що при розгляді клопотання слідчий суддя не дотримався ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, позаяк проігнорував пояснення ОСОБА_7 щодо його політичного переслідування на території РФ у зв`язку з його активною громадянською позицією та опозицією до чинної влади РФ, у зв`язку з чим захисник просить врахувати постанови про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності на території РФ, висновки експерта про виявлені у нього тілесні ушкодження, завдані працівниками поліції. Крім того, захисник просить врахувати наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків та місця проживання на території України.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення його видачі (екстрадиційний арешт).
Заслухавши доповідь судді про суть апеляційної скарги, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги та законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно вимог матеріального права з дотриманням щодо кримінального провадження передбачених кримінальним процесуальним законом.
Відповідно до норм ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України, прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту, слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 541 КПК України екстрадиційний арешт це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).
При розгляді вказаного клопотання, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, дослідив належним чином всі надані йому матеріали, в тому числі і ті, що стосуються даних про особу ОСОБА_7 , на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку проте, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не може гарантувати запобіганню втечі останнього та забезпечення у подальшому його видачі.
Слідчий суддя зазначив, що метою і підставами застосування екстрадиційного арешту по відношенню до громадянина ОСОБА_7 , який розшукується правоохоронними органами Російської Федерації, є притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації (незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах).
При цьому слідчий суддя обгрунтовано врахував і те, що правові відносини між Україною та Російською Федерацією врегульовані Європейською Конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, яка на час розгляду клопотання є чинною для обох країн.
Відповідно до ст.1 Європейської Конвенції про видачу правопорушників, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Видача правопорушників, відповідно до ч. 1 ст. 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників, здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі, або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.
Україна ратифікувала вказану Конвенцію, є її Стороною, а відповідне національне законодавство є узгодженим з цією Конвенцією.
З огляду на зазначене, видача ОСОБА_7 ) правоохоронним органам Російської Федерації відповідає зобов`язанням України за міжнародними договорами України - Європейській Конвенції про видачу правопорушників 1957 року .
Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується апеляційний суд, з врахуванням конкретних обставин справи та даних про особу, зокрема те, що ОСОБА_7 ) розшукується правоохоронним органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації (незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах), що відповідає ч. 2 ст. 309 КК України, є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 01(одного) року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і невідбутий строк становить не менше чотирьох місяців, і строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності за вказане діяння не закінчились.
Зазначені обставини об`єктивно підтверджуються належними копіями документів, які були досліджені слідчим суддею і є обов`язковими для прийняття рішення щодо екстрадиційного арешту, а саме: запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації від 10. 02. 2020; постанова про притягнення в якості обвинуваченого від 26.11.2015; постанова Верх-Исетського районного суду м. Єкатеренбург Російської Федерації у кримінальній справі №1-670/2015, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК РФ, якою обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останнього оголошено в розшук та кримінальну справу щодо нього зупинено; постанова про оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук від 26.10.2016.
Таким чином, на теперішній час реально існує ризик того, що ОСОБА_7 , з метою уникнення його видачі та в подальшому притягненні його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК РФ на території Російської Федерації, знаходячись на волі може вдатись до спроб залишити територію України, що в свою чергу перешкодить виконанню запиту компетентного органу іноземної держави про його видачу.
Будь яких обставини, які відповідно до вимог ст. 585 КПК України, давали б підстави для застосування до ОСОБА_7 ) запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційним судом не встановлено. Матеріали судового провадження не містять жодних посилань на захворювання, які перешкоджають триманню під вартою ОСОБА_7 та видачі його компетентним органам Російської Федерації.
Апеляційний суд зазначає, що при розгляді клопотання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя дотримався вимог ст. 584 КПК України, зокрема, слідчим суддею була встановлена особа, перевірений запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 , екстрадиційний арешт застосовано в межах строків, передбачених ч. 10 ст. 584 КПК України.
Що стосується доводів захисника адвоката ОСОБА_9 , викладених в апеляційній скарзі в інтересах затриманого ОСОБА_7 ) про те, що за злочин, який інкримінується останньому правоохоронними органами Російської Федерації, за Кримінальним кодексом України відповідальність не передбачена, у зв`язку з чим на думку захисника, такий злочин не є екстрадиційним та перешкоджає його подальшій видачі, що свідчить і про безпідставність екстрадиційного арешту ОСОБА_7 , колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, злочин є екстрадиційним, у разі, якщо за його вчинення за законом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року.
ОСОБА_7 обвинувачується компетентними органами Російської Федерації у незаконному придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах, що відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 2 ст. 309 КК України, санкція якого передбачає покарання від двох до пЙ`яти років позбавлення волі, а тому інкримінований останньому злочин є екстрадиційним.
Також, є безпідставними і посилання захисника про те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України №390 від 16.05.2018 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», із списку було виключено «АВ-РІNАКА-СНМ» N-1(1-карбомоїл-2-матилпропіл) - (циклогексілметил)-1Н-індазол-3-карбоксамід, у незаконному придбанні та зберіганні якого без мети збуту обвинувачується ОСОБА_7 , оскільки зазначеною постановою хоча і виключено позицію «АВ-РІNАКА-СНМ» зі списку №1 Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів , проте такою позицією - «АВ-РІNАКА-СНМ» доповнено Список №2 зазначеної Таблиці - Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено, що спростовує наведені захисником ОСОБА_9 в апеляційній скарзі твердження про помилковість висновку слідчого судді про те, що інкримінований правоохоронними органами Російської Федерації ОСОБА_7 ) злочин, передбачений ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації, згідно законодавства України, відповідає, передбаченому злочину за ч. 2 ст. 309 КК України.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду судового провадження і доводи захисника ОСОБА_9 про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання проігнорував пояснення ОСОБА_7 щодо його політичного переслідування на території Російської Федерації, оскільки зі змісту ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що таким поясненням останнього, слідчим суддею надана правова оцінка.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що до ОСОБА_7 , під час затримання за участь у публічній акції, присвяченій пам`яті ОСОБА_13 , правоохоронними органами були спричинені тілесні ушкодження, виявлені згідно висновку експерта №499 від 05. 06. 2015, що свідчить про те, останній є особою, яка потребує додаткового захисту і через свої політичні переконання його здоров`ю та життю загрожує небезпека, колегія суддів відхиляє, оскільки слідчий суддя та суд при розгляді клопотання не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Разом з тим, посилання захисника в апеляційній скарзі на копії рішень різнойменних судів Російської Федерації та інших процесуальних документів іноземних країн, не можуть братися до уваги, оскільки доводи про можливість кримінального переслідування ОСОБА_7 Федерацією з політичних мотивів не є предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадицій ний арешт) в порядку ст. 584 КПК України.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про намір затриманого ОСОБА_7 ) отримати статус біженця в Україні, наявність місця проживання на території України, правильності висновків слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства та міжнародних договорів, укладених Україною, не спростовують.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з громадянкою України та має на утриманні малолітню дитину, тобто міцність соціальних зв`язків, колегія суддів враховує, однак вважає, що самі по собі такі відомості не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), а враховуються в сукупності з іншими обставинами у судовому провадженні.
У відповідності до ч. 1 ст. 585 КПК України, до особи, стосовно якої виконується запит про її видачу в іноземну державу, може бути застосований інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення в подальшому її видачі.
Стороною захисту не надано апеляційному суду доказів про наявність таких обставин, які гарантують вищевказане, а наявність у особи, який не є громадянином України фактичних шлюбних відносин з громадянкою України, не є, а ні гарантією, а ні підставою того, що ОСОБА_7 буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та не залишить територію України.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), при цьому врахував дані про особу затриманого, дослідив належним чином всі матеріали судового провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, що спростовує доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги чинного КПК України, істотні порушення норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення із призначенням нового судового розгляду клопотання в суді першої інстанції чи прийняття іншого судового рішення, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 591 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 ) залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2020, якою відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) з подальшим його утриманням в Закарпатській УВП № 9 відділу ДПтС України в Закарпатській області до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :