Єдиний унікальний номер 722/521/20
Номер провадження 1-в/722/66/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3
представника СВК №67 ОСОБА_4
та засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та з наведених у ньому підстав просив його задовольнити. Крім цього, засуджений ОСОБА_5 пояснив, що в Україні установи виконання покарання діють як виправні, а не як трудові, тому вважає, що виконання суспільно корисної праці під час відбування покарання не є обов?язковим для засуджених. Із заявою про працевлаштування він також не звертався, оскільки навчався у навчальному центрі, який функціонує в установі.
Прокурор ОСОБА_3 та представник ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо клопотання та просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України «довів своє виправлення». У зв`язку з цим вважають, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання.
Голова спостережної комісії при Сокирянській райдержадміністрації Чернівецької області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його присутності, вирішення клопотання засудженого ОСОБА_5 покладає на розсуд суду.
Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.
Згідно вироку Кілійського районного суду Одеської області від 17.06.2016 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення з 03.12.2015 року до 13.09.2016 року зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.09.2016 року вирок Кілійського районного суду Одеської області від 17.06.2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховується з 03.12.2015 року.
Таким чином, внаслідок зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі є 21.02.2022 року.
Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
У відповідності до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.3 ст.186 КК України, за вчинення якого засуджений ОСОБА_5 , відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.
Враховуючи визначений засудженому початок строку відбування покарання та період часу, який зараховано судом у строк відбування покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях -це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. Режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності. Режим створює умови для суспільно корисної праці засуджених, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, соціально-виховної роботи та громадського впливу.
Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
В державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67) засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 15.08.2019 року.
Як вбачається із особової справи та довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 03.12.2015 року. За час перебування в Ізмаїльській УВП (№22) Одеської області до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. За період відбування покарання в ДУ «Південна виправна колонія (№51)» ОСОБА_5 зарекомендував себе з негативної сторони, за порушення вимог режиму утримання у дванадцяти випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності, чотири стягнення погашені у встановленому законодавством порядку, а решта стягнень діючі, заохочень не мав. За час перебування у Вінницькій УВП (№1) м.Вінниця допускав порушення вимог режиму утримання, за що в одному випадку притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення діючі, заохочень не мав. За час відбування покарання в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» за порушення порядку і умов відбування покарання в одному випадку притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення діюче, заохочень не мав.
Частинами 1 та 5 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №79 від 10.04.2020 року та особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_5 за час перебування в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» лише в грудні 2019 року залучався до оплачуваної суспільно-корисної праці, в подальшому з приводу працевлаштування до адміністрації установи не звертався.
При цьому, суд вважає необгрунтованими доводи засудженого щодо неможливості у зв?язку із навчанням бути працевлаштованим, оскільки участь засудженого у програмі диференційованого виховного впливу «Професія» не є перешкодою для виконання ним суспільно корисної праці в разі наявності такого бажання.
Із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої 15.04.2020 року начальником ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_7 , встановлено, що засуджений ОСОБА_5 у відношенні до персоналу установи схильний до проявів неповаги та невиконання встановлених законодавством вимог, на критику в свою адресу реагує неадекватно. У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_5 вживчивий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Своє спальне місце та приліжкову тумбочку ОСОБА_5 намагається утримувати в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, відвідує під контролем, належних висновків для себе не робить. До робіт з благоустрою установи виконання покарань ОСОБА_5 ставиться безвідповідально, потребує постійного контролю за якістю їх виконання. На початку 2020 року здобув професію «Токар», закінчивши навчальний центр, який функціонує в установі. В категоричній формі відмовляється приймати участь в реалізації інших програм диференційованого виховного впливу. Вину у скоєному злочині визнав частково.
Згідно виписки з медичної картки №67/55 від 14.04.2020 року засуджений ОСОБА_5 працездатний, на даний час стан його здоров`я задовільний.
Згідно довідки бухгалтерії державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» за №43, станом на 10.04.2020 року виконавчих листів щодо засудженого ОСОБА_5 в установі на виконанні не перебуває.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається із виписки з протоколу №8 від 27.09.2019 року засідання комісії відділення СПС №5 з оцінки ступеню виправлення засуджених, засуджений ОСОБА_5 станом на 27.09.2019 року не став на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності та особу засудженого, суд вважає, що як поведінка ОСОБА_5 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання, не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
На підставі ст.81 КК України та керуючись ст.ст.537 ч.1 п.2, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1