ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/1085/16-к Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1583/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 15 лютого 2020 року включно.
Не погодившись з ухвалою суду,обвинувачений ОСОБА_8 через канцелярію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2019 року.Апелянт вважає ухвалу необґрунтованою, пред`явлене обвинувачення безпідставним та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Вказує, що прокурор намагається притягнути його до кримінальної відповідальності за той самий злочин двічі. Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою суд не в повній мірі врахував, що відносно обвинуваченого застосовувалися альтернативні запобіжні заходи, останній ніколи не переховувався від органів досудового розслідування та суду, в розшук не оголошувався.

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, які є тяжкими злочинами та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого щодо необґрунтованості обвинувачення, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження обвинуваченого про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, які є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, немає міцних соціальних зв`язків, неодружений, офіційно непрацевлаштований, без постійного джерела доходу. Також до апеляційної скарги не додано даних про захворювання, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 на притягнення його до кримінальної відповідальності за той самий злочин двічі, спростовується ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.12.2017 року, якою вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2017 року відносно ОСОБА_8 в частині засудження за епізодом від 06.03.2016 року скасовано, виділено в окреме провадження та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Покарання за вказаний злочин судом не призначалося.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2019 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2019 рокупро продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді