У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003686, за апеляційними скаргами прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 383 КК України.

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Хмельницький, зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає в АДРЕСА_4 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,
захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_14 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 383 КК України, та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 383 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА» у відшкодування матеріальної шкоди 17 500 грн. Відмовлено у задоволенні цивільного позову ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА» щодо відшкодування упущеної фінансової вигоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру витрати на проведення експертиз на загальну суму 3 575 грн. по 1 787,50 грн. з кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 383 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить вирок змінити. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 383 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 просить вирок змінити. Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Прокурор просить вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 .
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за висунутим йому обвинуваченням відповідно до обвинувального акту у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдала значної шкоди потерпілому.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком із урахуванням тих обставин, що він сприяв розкриттю злочину, щиро кається, визнав вину, критично ставиться до скоєного, частково відшкодував завдану шкоду, раніше за вчинення корисливих злочинів не судимий, має неофіційну роботу та малолітню доньку ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 наводить доводи, аналогічні доводам свого підзахисного ОСОБА_6 та просить застосувати до останнього положення ст. ст. 75, 76 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що у підготовчому судовому засіданні, судом першої інстанції не вирішувалось питання про надання доручення органу з питань пробації на складання досудової доповіді стосовно ОСОБА_6 , що стало перешкодою для дотримання судом вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Вказує, що суд першої інстанції не переконався у належному повідомленні представника потерпілої сторони ОСОБА_16 про час і місце судового розгляду, не з`ясував думки учасників судового провадження про можливість проведення судового розгляду у відсутність ОСОБА_16 та розглянув кримінальне провадження у відсутність останньої. Натомість, без належних на те підстав, залучив адвоката ОСОБА_17 як представника потерпілого, незважаючи на відсутність необхідних документів на підтвердження його повноважень.
Стверджує, що у зв`язку із тим, що представник потерпілого ОСОБА_16 до суду не з`явилась, клопотань про розгляд кримінального провадження за її відсутності не направляла, а у її представника ОСОБА_17 були відсутні документи на належне підтвердження своїх повноважень, як представника потерпілого, суд першої інстанції повинен був залишити цивільний позов без розгляду.
Зауважує, що суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 , не навів належних мотивів його задоволення, не зазначив докази, якими підтверджується сума задоволеного позову та не навів розрахунків з приводу цього.
Захисник стверджує, що акт контрольної інвентаризації від 11.09.2018 р. є недопустимим доказом та не може слугувати на підтвердження провини ОСОБА_6 та встановлення суми завданих збитків, оскільки, стороною обвинувачення не надано доказів, на підставі яких складався зазначений акт, а в самому акті відсутні посилання на будь-які докази. Крім того, під час судового розгляду не допитувались ні голова ні члени інвентаризаційної комісії.
На думку захисника, висновок суду про необхідність ізоляції обвинуваченого ОСОБА_6 від суспільства є необґрунтованим, адже, такі обставини, як щире каяття обвинуваченого, його визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої майнової шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини свідчать про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування, на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 вважає за можливе звільнити його підзахисного від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із урахуванням тих обставин, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо та з позитивної сторони, свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував завдану матеріальну шкоду. Крім того, офіційно працевлаштувався та за станом здоров`я перебуває у стані, що унеможливлює його ув`язнення, оскільки він потребує негайної операції.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 .
Зазначає, що в обвинувальному акті ОСОБА_9 висувалось обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдала значної шкоди потерпілому. Однак, кваліфікуюча ознака вчинення злочину повторно залишена судом першої інстанції поза увагою. При цьому, ОСОБА_9 має не зняту та непогашену судимість за аналогічний злочин, визнав свою провину в повному обсязі, а обсяг обвинувачення прокурором не змінювався.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.

11.09.2018 р. о 02.50 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на робочому місці на АЗС ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА», розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7-А, діючи за домовленістю із ОСОБА_9 , маючи єдиний умисел на викрадення грошових коштів, які повинен був помістити до сейфу, в сумі 9 300 грн. поклав їх у праву кишеню штанів. Залишивши не зачиненими вхідні двері операторського приміщення АЗС, ОСОБА_6 вийшов до вбиральні, надавши тим самим можливість ОСОБА_9 безперешкодно здійснити крадіжку сейфу вартістю 13 860 грн., із наявними у ньому грошовими коштами в сумі 93 106 грн., спричинивши ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА» значну матеріальну шкоду в розмірі 116 266 грн. ОСОБА_9 з викраденим сейфом із грошовими коштами з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним за власним розсудом.
11.09.2018 р. ОСОБА_6 звернувся до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області заявивши, що приблизно о 02.50 год. за місцем його роботи на АЗС за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7-А, невстановлена особа відкрито, із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для його життя і здоров`я, проникла до операторського приміщення АЗС та заволоділа сейфом з наявними в ньому грошовими коштами, чим спричинила майнову шкоду ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА» в розмірі 116 266 грн.
Після з`ясування всіх обставин даного злочину, встановлено, що ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_9 , інсценували відкрите викрадення сейфу та, з метою укриття вчиненого злочину, ОСОБА_6 звернувся до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області із завідомо неправдивим повідомленням про вчинення грабежу з обвинуваченням особи в тяжкому злочині.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, що завдала значної шкоди потерпілому та за ч. 2 ст. 383 КК України як завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, що завдала значної шкоди потерпілому.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий, перебуває на «П» обліку в Обласному наркологічному диспансері, за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обвинувачений ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та інших учасників кримінального провадження на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні вказаних у вироку злочинів, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та апелянтами не оспорюються. Покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкцій, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 383 КК України, з урахуванням тяжкості та обставин скоєних злочинів, даних про особи обвинувачених, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Вирок суду в цій частині апелянтами також не оскаржується.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 383 КК України вірно та апелянтами не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Щодо доводів прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції з підстав незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , то вони є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту, у формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, не зазначені обставини, які б свідчили про повторність вчинення ОСОБА_9 злочину, а зазначення такої ознаки у кваліфікації дій особи не підміняє необхідності її зазначення при формулюванні обвинувачення особі, у зв`язку із цим, вказана ознака була залишена судом першої інстанції поза увагою.
Крім того, відсутність додаткової кваліфікуючої ознаки у виді повторності не впливає на загальну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України та законність прийнятого судом рішення в цілому.
За такого, апеляційний суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, що завдала значної шкоди потерпілому є вірною та відповідає фактичним обставинам справи.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо можливості звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, то апеляційний суд приходить до наступного.

За положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Злочини, вчинені ОСОБА_6 , а саме, передбачені ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 383 КК України, згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та злочинів середньої тяжкості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше судимий 03.09.2018 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., який ним сплачено в повному обсязі, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Повною мірою врахувавши зазначені обставини, апеляційний суд доходить висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, достатнього для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення. Саме такий захід примусу, на думку апеляційного суду, відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчинених діянь та їх наслідкам.
За таких обставин, доводи апелянтів в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України є слушними та підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
З огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить його захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги захисника ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

З приводу доводів захисника ОСОБА_8 про невиконання судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 314-1 КПК України стосовно надання доручення органу з питань пробації про складання досудової доповіді стосовно ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Проте, використовуючи системний підхід під час аналізу зазначених положень вказаних статей у взаємозв`язку між собою, а також із іншими нормами КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що висновок органу пробації носить рекомендований характер та не містить обов`язковості, а тому його відсутність не є істотним порушенням та не може слугувати підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 р. по справі № 631/1007/17, відповідно якій, в розумінні ст.ст. 314, 314-1 КПК досудова доповідь представника персоналу органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує засудженого, а також прийняття судового рішення про розмір покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати виходячи із своїх дискреційних повноважень.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , про розгляд справи у відсутність потерпілої ОСОБА_16 , без належного її повідомлення, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду судом першої інстанції представником потерпілої залучено адвоката ОСОБА_17 , яким на підтвердження своїх повноважень надано ордер, та який, в подальшому, приймав участь у судових засіданнях. Крім того, її безпосередня відсутність у судових засіданнях не впливає на реалізацію прав потерпілої, зокрема, в частині відшкодування завданої шкоди, оскільки цивільний позов підписаний самою ОСОБА_16 та скріплений печаткою ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА», яке є потерпілим у даному кримінальному провадженні, будь-яких заперечень з приводу допустимості вказаного позову ані від обвинувачених, ані від захисника ОСОБА_7 не надходило.

З приводу доводів захисника ОСОБА_8 щодо відсутності належних повноважень представника потерпілої ОСОБА_17 , то вони є такими, що не відповідають вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, адвокатом ОСОБА_17 до суду першої інстанції надано ордер на представництво інтересів ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА», в особі її директора ОСОБА_16 .
Згідно зі ч. 1 ст. 50 КПК України, повноваження захисника підтверджуються:
1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю;
2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 21.03.2019 р., по справі № 760/650/18, ордер і договір є документами, які в рівному ступені посвідчують існування договірних відносин між адвокатом і його клієнтом. Пункт 2 ч. 1 ст. 50 КПК України визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо на додаток до документу, передбаченого п. 1 захисник надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_8 про відсутність у вироку належних мотивів задоволення цивільного позову та його обґрунтування, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
За положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Цивільний позов директора ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА» ОСОБА_16 прийнятий судом до розгляду, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 визнали вказаний позов частково, в частині відшкодування завданої шкоди в розмірі 17 500 грн, будь-яких заперечень в цій частині не висловлювали.
Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом, захисником обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_14 наголошувалось, що її підзахисним, директору ТОВ «НІК АЕРО НАФТОБАЗА» відшкодовано майнову шкоду у повному обсязі в розмірі 17 500 грн.
Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про фактичне визнання розміру завданої шкоди та вжиття заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої злочином саме у розмірі, визначеному у вироку та вказує на обґрунтованість висновків суду в цій частині.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 , змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3