Справа № 339/279/18
Провадження № 11-кп/4808/219/20
Категорія ч.1 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представник потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000466 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) грн.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 умисно наніс легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 при таких обставинах.

03 серпня 2017 року ОСОБА_8 , перебуваючи в с.Гузіїв Болехівської міської ради Івано-Франківської області неподалік приміщення свиноферми, зустрів ОСОБА_10 , з яким раніше перебував у неприязних відносинах, після чого вони розпочали розмову між собою, під час якої в ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на умисне нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 03 серпня 2017 року близько 22 год. біля приміщення свиноферми в с.Гузіїв Болехівської міської ради Івано-Франківської області наніс один удар лівою рукою в область голови ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя справа.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2020 року скасувати та ухвалити виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_8 . Вважає, що вирок суду прийнятий з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду є такими, що не відповідають викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема вказує, що версія обвинувачення про те, що ОСОБА_8 03.08.2017 року зустрів біля свиноферми потерпілого, з яким перебував у неприязних відносинах та під час розмови з останнім наніс йому удар лівою рукою в область голови, не підтверджується жодними доказами по справі та спростовується показаннями потерпілого, всіх свідків, а також висновками експерта.

Так, виходячи з показань потерпілого, він рухався вздовж ділянки дороги біля свиноферми і йому назустріч вийшов обвинувачений, вони почали сперечатися, і потерпілий побачив як назустріч йому рухається автомобіль. Потерпілий злякався, що це їдуть друзі обвинуваченого і хотів зателефонувати ОСОБА_12 і саме в цей момент обвинувачений, начебто наніс йому удар. Зазначені покази повністю спростовуються показаннями свідка обвинувачення ОСОБА_12 , з яких випливає, що він з потерпілим зустрілися біля приміщення свиноферми та перевіряли чи не зливаються нечистоти, після того, як перевірка була здійснена, ОСОБА_12 попрямував до свого автомобіля, і коли вже збирався від`їжджати, побачив як перед автомобілем впав потерпілий. При цьому покази цього свідка підтверджують показання обвинуваченого, відповідно до яких, він знаходячись у приміщенні свиноферми, побачив світло фар автомобіля та попрямував до вікна, щоб перевірити, що це за автомобіль під`їхав до його приміщення, а згідно версії обвинувачення, автомобіль під`їхав лише після нанесення удару потерпілому. Однак, зважаючи на те, що під час повторного допиту, свідок ОСОБА_12 повністю змінив свої покази та надав кардинально протилежні свідчення, ці покази суд не міг брати до уваги у відповідності до ст.96 КПК України, у зв`язку з їх недостовірністю та недобросовісністю свідка.

Крім того сторона захисту вказує на суперечливість показів потерпілого щодо локалізації тілесного ушкодження, що залишилося поза увагою суду. Зокрема, потерпілий вказав, що удар йому наносився в область вуха, що спричинило його посиніння, проте з обвинувального акта та повідомлення про підозру, потерпілому, начебто були нанесені тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обличчя справа. Разом з тим, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не бачили ні факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, ні самих тілесних ушкоджень, а ОСОБА_15 (дружина потерпілого) лише припустила, що можливо були царапини на виску. При цьому, показання вказаних свідків не можуть визнаватися доказами у даному провадженні, так як сама подія кримінального правопорушення не сприймалася ними особисто. Також захисник звертає увагу на те, що потерпілий через три дні втік з лікарні, таким чином без медичного огляду потерпілого встановити наявність тілесних ушкоджень неможливо. А твердження потерпілого про те, що він оглядався експертом на визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та не відмовлявся від забору крові на вміст алкоголю, спростовуються висновком експерта №131 від 23.11.2017 року, який покладений в основу висновку експерта №34/131/17-п від 14.03.-06.04.2018 року, де вказано, що потерпілий не скеровувався на проведення СМЕ. Вважає, що вказаними показаннями потерпілого та поясненнями свідків повністю спростовується факт наявності у потерпілого тілесного ушкодження, що свідчить про не доведення наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Також захисник вказує на недопустимість наступних доказів:

- висновку судово-медичного експерта №34/131/17-п від 14.03.-06.04.2018 року, оскільки проведення експертизи на підставі медичних документів допускається у виняткових випадках, зокрема, за наявності загроз для здоров`я потерпілого, і лише за наявності оригіналів медичних документів. Разом з тим, в даному провадженні винятковості випадку не було, а також слідчий не вилучав жодні медичні документи, а лише ознайомився із стаціонарною карткою хворого. Крім того, у висновку зазначено, що експертиза проведена на підставі постанови слідчого про проведення повторної СМЕ, проте така постанова слідчим не виносилась, а була лише одна постанова про призначення СМЕ від 23.11.2017 року;

- висновку експерта №131 від 23.11.2017 року (який покладено в основу висновку №34/131/17-п від 14.03.-06.04.2018 року), оскільки він відсутній в матеріалах провадження та не відкритий стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України;

- стаціонарної картки хворого, оскільки така не вилучалась в порядку, встановленому КПК України, а тільки була оглянута слідчим, а також документу з назвою «стаціонарна картка хворого» серед переліку первинної облікової документації немає;

- висновку експерта №39/131/17/34/131/17-П/18, виходячи з сформованої Європейським судом з прав людини доктрини «плодів отруєного дерева», оскільки підставою для вказаного висновку слугували висновок експерта №131 від 23.11.2017 року та висновок експерта №34/131/17-п від 14.03.-06.04.2018 року, які сторона захисту вважає недопустимими.

Разом з тим, із висновку експерта №39/131/17/34/131/17-П/18 вбачається, що встановити точну дату коли утворилося садно, 03.08.2019 року, чи в інший день, експерту не вдалося і є неможливим.

Захисник також звертає увагу на те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні практики ЕСПЛ та КПК України, оскільки не пояснюється чому обвинувачення робить висновок виникнення умислу на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;

- потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Апеляційні доводи захисника ОСОБА_9 аналогічні доводам, які наводив обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

Вищевказані доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх неспроможними, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, які були оцінені судом за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив про обставини, механізм, локалізацію нанесення йому тілесного ушкодження обвинуваченим ОСОБА_8 . Зокрема вказав, що 03 серпня 2017 року за повідомленням ОСОБА_12 про те, що обвинувачений викачує фекалії, зібралася комісія сільської ради, яка, приїхавши на місце, зафіксувала на телефон, як обвинувачений викачував фекалії в поле. Вечором того ж дня після роботи, він подзвонив до ОСОБА_12 та домовилися про те, що будуть здійснювати таку перевірку. Однак, зустрівши обвинуваченого ОСОБА_8 , останній став йому погрожувати, а в той час коли він намагався зателефонувати ОСОБА_12 та підніс правою рукою телефон до вуха, то відчув удар, який отримав в область голови, від чого він втратив свідомість.

Вищевказані пояснення потерпілого ОСОБА_10 є послідовними, оскільки він ще 03 серпня 2017 року в своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення вказував на те, що в темну пору доби, коли він повертався додому, проходячи біля свиноферми в с.Гузіїв Болехівської міської ради власник цієї свиноферми завдав йому удар в область лиця, після чого він впав на землю. Вказана заява зареєстрована в ЄРДР, про що свідчить витяг по кримінальному провадженню №0000466 від 04 серпня 2017 року (том. 1 а.с. 157-158).

Показання потерпілого були перевірені під час проведення слідчого експерименту, в ході якого були відтворені дії обвинуваченого та потерпілого, обстановка нанесення обвинуваченим тілесного ушкодження. Зокрема, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22 червня 2018 року з фото таблицями за участю потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у присутності понятих, потерпілий показав на місце, де його 03 серпня 2017 року близько 22 год. вдарив ОСОБА_8 , а ОСОБА_12 показав на те місце, на якому 03 серпня 2017 року виявив лежачого на землі ОСОБА_10 разом з Гошовським, який стояв поряд. Зокрема, було встановлено, що вказане місце знаходиться на відстані 6 м від стіни свиноферми в с.Гузіїв. При цьому ОСОБА_12 зазначив, що коли проїхав біля ферми, то перед машиною у світлі фар на землю впав потерпілий, а над ним стояв обвинувачений (том 1 а.с.174-179).

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 в категоричній формі наполягав на правдивості своїх показань та стверджував, що ОСОБА_8 дійсно вдарив його по голові в той час, коли він намагався зателефонувати ОСОБА_12 , внаслідок чого він втратив свідомість та впав. Вказує, що від отриманого удару в нього були тілесні ушкодження у виді подряпин.

Таким чином, потерпілий ОСОБА_10 прямо вказує на обвинуваченого ОСОБА_8 як на особу, яка навмисно заподіяла йому тілесні ушкодження внаслідок конфліктних відносин, які склалися у зв`язку з тим, що потерпілий перебував у складі комісії сільської ради, яка займалась перевіркою господарської діяльності обвинуваченого.

Показання потерпілого ОСОБА_10 повністю узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені судом, в частині часу та місця вчинення злочину, характеру насильства, яке було застосовано до нього обвинуваченим, локалізації нанесеного удару та його наслідків у виді легких тілесних ушкоджень .

Зокрема, показання потерпілого ОСОБА_10 повністю узгоджуються з висновком експерта №39/131/17/34/131/17-П/18 від 26-27 липня 2019 року, яким встановлена ступінь тілесних ушкоджень, які були отримані потерпілим внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_9 про недопустимість доказу висновку експерта №39/131/17/34/131/17-П/18 від 26-27 липня 2019 року, оскільки вказана експертиза проведена у встановленому законом порядку та відповідає вимогам ч.3 ст. 101 КПК України, висновок експерта ґрунтується на відомостях, які стали відомі експерту під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження та зроблений в межах компетенції експерта.

З висновку експерта №39/131/17/34/131/17-П/18 від 26-27 липня 2019 року вбачається, що експертом ОСОБА_16 було досліджено висновок експерта №131 від 23.11.2017 року, висновок експерта №34/131/17-П від 14.03.2018 року на ім`я ОСОБА_10 , медичну картку стаціонарного хворого №1893 Болехівської ЦМЛ та зроблено підсумки, що у гр-на ОСОБА_10 мались садна в ділянці обличчя справа. Садна утворилися від ударно-дотичної чи ковзної дії тупих твердих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень. В зв`язку з тим, що характер, форма, розміри саден в медичній картці не описані, висловитись про термін їх заподіяння та механізм утворення їх, немає можливості. Припухлість м`яких тканин (згідно медичної картки стаціонарного хворого №1893 в потиличній ділянці) без будь-яких зовнішніх проявів тілесних ушкоджень в судово-медичних підсумках не враховується. Виставлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку - не підтверджений об`єктивними неврологічними симптомами, тому в судово-медичних підсумках не враховується (том. 1 а.с. 239-241).

Експерт ОСОБА_16 , яка проводила експертизу, в судовому засіданні підтвердила, що вказаний висновок ґрунтувався виключно на наданих судом експерту медичних документах щодо потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до п.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, допускається проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо).

Зважаючи, що подія злочину мала місце 03 серпня 2017 року, а судово-медична експертиза почата 26 липня 2019 року, проведення експертизи за медичними документами було виправданим і таким, що відповідає встановленим Правилам.

При цьому, перевіряючи доводи сторони захисту, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 вересня 2019 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218км19) встановлено, що постановами колегій суддів Першої та Другої судових палат (провадження № 51-8073км18 та № 51-5364км18) констатовано відсутність істотних порушень вимог КПК у зв`язку з невідкриттям сторонам захисту медичної документації в порядку ст. 290 КПК України.

Пояснення потерпілого ОСОБА_10 також повністю узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 .

Зокрема, свідок ОСОБА_15 , дружина потерпілого, пояснила, що в вечері у серпні 2017 року їй додому подзвонив ОСОБА_12 і повідомив, що її чоловік побитий. Вона попросила сім`ю ОСОБА_19 (оскільки ОСОБА_20 лікар) під`їхати на місце і, схопивши дітей, теж побігли. Біля ферми побачила свого чоловіка, який лежав на відстані від ферми 3-5 метрів, біля нього стояв обвинувачений, який сказав, що вдарив чоловіка. ОСОБА_12 теж сказав, що обвинувачений вдарив чоловіка. Вказує, що ОСОБА_10 з місця злочину забрала машина швидкої допомоги та він був доставлений у лікарню. Вказувала, що бачила у чоловіка подряпини на обличчі.

Свідок ОСОБА_13 , депутат Гузіївської сільської ради, пояснив, що він разом з потерпілим були в складі комісії, яка створена сільською радою щодо перевірки господарської діяльності обвинуваченого. Згадує, що вечером до нього прибігла дружина і повідомила, що біля свинарника побили ОСОБА_10 . Коли з дружиною їхали на автомобілі, то по дорозі зустріли дружину потерпілого з дітьми. Приїхавши до свинарника, побачили автомобіль ОСОБА_12 з включеними фарами, біля якого були ОСОБА_12 та обвинувачений. Він запитав у ОСОБА_12 «що сталося?» і побачив, що в канаві лежав потерпілий ОСОБА_10 . Оскільки він має медичну освіту (фельдшер), то оглянув потерпілого та побачив, що крові не було, дихання поверхневе, підклав куртку, давав нашатир та з`ясував чи викликали швидку допомогу. Потерпілий був без свідомості, було дуже темно і він підсвічував телефоном. Між свинарником і місцем де виявив потерпілого, відстань 8-10 метрів, голова лежала на дорозі. Про те, що потерпілого побив власник свинарника - обвинувачений ОСОБА_8 , дізнався від дружини. Коли приїхала машина швидкої допомоги, то потерпілого в непритомному стані відвезли до лікарні. У лікарні ОСОБА_10 розповів йому, що хотів сфотографувати, як відкачують відходи від свиноферми і обвинувачений вдарив його.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що у серпні 2017 року зателефонувала дружина потерпілого та повідомила, що побили чоловіка, після чого вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_13 приїхали на місце події, де бачили до потерпілого, який лежав та потребував допомоги.

Суд першої інстанції також обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтверджують наявність конфліктних відносин між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 та вказують на мотив вчиненого кримінального правопорушення.

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник з приводу перевірки дій ОСОБА_8 щодо забруднення території Гузіївської сільської ради нечистотами від діяльності свиновідгодівного комплексу. Згідно розпорядження сільського голови Гузіївської сільської ради ОСОБА_17 від 25 липня 2017 року для документування фактів забруднення території сільської ради нечистотами від діяльності свиновідгодівного комплексу створено комісію у складі її голови ОСОБА_17 , заступника голови комісії ОСОБА_10 (потерпілого), членів комісії : ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 ( том. 1 а.с. 159).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, надав правильну правову кваліфікацію діям обвинуваченого та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки встановив, що останній своїми умисними діями спричинив легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставини, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України, оскільки ним вчинено злочин невеликої тяжкості та з дня вчинення ним злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5