ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3475/19 Справа № 180/2082/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 грудня 2019 року включно, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за п. 5 ч. 2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч. 1 ст.263 КК України, -
за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції
перекладача: ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не конкретизуючи своїх апеляційних вимог, зазначає, що ухвала є незаконною. Вказує, що його не було повідомлено про дату та час судового розгляду та не було вручено клопотання про продовження міри запобіжного заходу. Ніяких доказів його причетності до злочинів прокурором не надано. Прокурор лише оголосив ризики, не конкретизувавши їх.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.12.2019 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.5 ч.2 ст.115, ч.ч.1, 2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, за один з яких, а саме, за ч.2 ст.115 КК України, передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а також, особу обвинуваченого, а саме, останній є раніше судимим, зокрема за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, має постійне місця реєстрації та проживання у м. Марганець, офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків. Крім того, суд врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вказані вимоги закону виконані судом першої інстанції та саме суд прийшов до висновку про продовження дії строку запобіжного заходу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, що спростовує доводи обвинуваченого, що суд з порушенням розглянув клопотання прокурора.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження дії міри запобіжного заходу- тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість і кількість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, постійного джерела доходу не має, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та мають місце і на теперішній час, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч. 1 ст.263 КК України, за один з яких, а саме, за ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілих, щодо зміни показів на його користь, а також, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, задля уникнення кримінальної відповідальності.
Також, існує ризик того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, джерела доходу не має, а крім того, останній раніше судимий, зокрема за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що прокурор лише оголосив ризики, не конкретизувавши їх, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором навів доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що прокурор зазначив і у судовому засіданні.
Посилання обвинуваченого на те, що ніяких доказів його причетності до злочинів прокурором не надано, колегія суддів не може визнати обгрунтованими, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку, а суд перевіряє тільки наявність обґрунтованої підозри, яка знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).
Інші, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 грудня 2019 року включно , щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за п. 5 ч. 2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч. 1 ст.263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3