КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0007430 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0007430 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, і, хоча слідчий та прокурор на власний розсуд викладають передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обставини, проте обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.
Зокрема, суд в ухвалі зазначає, що положеннями ст. 190 КК України передбачена відповідальність за шахрайство - тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Разом з тим, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК _______________________________________________________
Справа №11-кп/824/1169/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 1 ст. 361 КК України Доповідач ОСОБА_1
України, в обвинувальному акті вказано, що останній, виступаючи пособником у вчиненні шахрайських дій, спрямованих на заволодіння коштами АТ «Акцент-Банк», вчинив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи. Таким чином залишилась не зазначеною об`єктивна сторона вказаного злочину, передбаченого ст. 190 КК України.
Крім того, положеннями ч. 2 ст. 190 КК України передбачена така кваліфікуючи ознака, як завдання значної шкоди потерпілому. При цьому відповідно до примітки ст. 185 КК України у статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до примітки ст. 261 КК України значною шкодою у статтях 361-363-1, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Як вказано в обвинувальному акті потерпілому було спричинено матеріального збитку на загальну суму 264 396 грн. 98 коп., що перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим вказана кваліфікуюча ознака свого відображення в обвинувальному акті не знайшла.
При цьому, що стосується вказаної ознаки повторності, то із самого змісту обвинувального акта слідує, що фактично дії осіб були спрямовані на заволодіння коштами АТ «Акцент-Банк», тобто одразу були охоплені єдиним умислом.

На думку суду, наведені суперечності, допущені при складанні обвинувального акта, порушують засади кримінального провадження, зокрема, принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення, що в цілому порушує право обвинуваченого на захист, і така встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України унеможливлює призначення судового розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та повернути обвинувальний акт до Дарницького районного суду м. Києва на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд фактично почав досліджувати обвинувальний акт по суті, описуючи обвинувачення у змісті ухвали, та зазначаючи порушення, які були допущені прокурором в обвинувальному акті, та які вплинули на кваліфікуючі ознаки інкримінованих кримінальних правопорушень.
Таким чином, суд під час підготовчого судового засідання вийшов за межі наданих повноважень, чим істотно порушив кримінально-процесуальний закон та фактично порушує вимоги ст. 28 КПК України.
Крім того, що суд в ухвалі про повернення обвинувального акту зазначив, що обвинувачення при такій кваліфікації є не коректним. З огляду на ці обставини, суд вийшов за межі наданих йому повноважень під час підготовчого судового розгляду та фактично позбавив прокурора його процесуальних прав.

Також суд, зазначаючи про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки повинен був лише перевірити відповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України, не вдаючись до аналізу правильності викладення правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Водночас, висновки суду щодо наявності підстав для повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, так як прокурором було дотримано вимоги ст. 291 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1 9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як убачається з обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 , в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд в ухвалі фактично вказав на неконкретність викладеного в ньому обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки в обвинувальному акті залишилась не зазначеною об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 КК України, а також про незазначення певної кваліфікуючої ознаки та зазначення зайвої кваліфікуючої ознаки у висунутому обвинуваченні за ч. 2 ст. 361 КК України, а саме - що не знайшла свого відображення така кваліфікуюча ознака злочину, передбаченого ст. 261 КК України, як завдання значної шкоди потерпілому, якою, відповідно до примітки ст. 361 КК України, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а, як вказано в обвинувальному акті потерпілому було спричинено матеріального збитку на загальну суму 264 396 грн. 98 коп., що перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але, що стосується вказаної ознаки повторності, то із самого змісту обвинувального акта слідує, що фактично дії осіб були спрямовані на заволодіння коштами АТ «Акцент-Банк», тобто одразу були охоплені єдиним умислом.
Однак, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Тому, як вважає колегія суддів, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження і надання оцінки правильності кваліфікації дій обвинуваченого, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора у провадженні щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0007430 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3