Дата документу 03.06.2020 Справа № 332/368/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/368/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/802/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 10 грудня 2003 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
2) 17 квітня 2004 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 27 лютого 2008 року по відбуттю строку покарання;
3) 22 лютого 2012 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
4) 10 квітня 2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт;
5) 9 вересня 2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 місяців 10 днів арешту. Звільнений 19 лютого 2015 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 14 грудня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5007 грн. 23 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

14 грудня 2018 року приблизно о 3 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом злому вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав жіночу сумку бордового кольору, вартість якої становить 500 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі 50 гривень, мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5», вартість якого становить 3100 гривень, портативний зарядний пристрій «Proda Jane Power Box», вартість якого становить 337 гривень 20 копійок, портативну колонку «JBL Charge 3+», вартість якої становить 556 гривень 67 копійок, ноутбук марки «ASUS» модель A52F, вартість якого становить 3633 гривні 33 копійки, рюкзак чорного кольору з написом «FILA», вартість якого становить 278 гривень 03 копійки, фен марки «Filix FL-588 Trina mini», вартість якого становить 185 гривень 33 копійки, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 8640 гривень 56 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не визнавав себе винним у суді першої інстанції виключно з метою пом`якшення покарання або взагалі уникнення кримінальної відповідальності, але на теперішній час він повністю визнає свою винуватість у вчиненні злочину, щиро розкаюється, бажає відшкодувати заподіяну потерпілій матеріальну шкоду та просить у неї вибачення.

Враховуючи, що він веде соціальний спосіб життя, проживав однією сім`єю з цивільною дружиною та має двох дітей 12 та 17 років, просить не позбавляти його волі на тривалий час та зменшити призначений йому строк покарання з максимального до мінімального.

Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу без доповнень та зазначив, що на теперішній час заподіяна шкода відшкодована.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що ОСОБА_7 чекає сім`я, він відшкодував шкоду, але потерпіла не прийшла до суду щоб це підтвердити, просила обмежитись вже відбутим строком.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та зазначив, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, пом`якшуючих покарання обставин немає, проте є обтяжуюча покарання обставина, достовірних даних відшкодування шкоди немає, в суді першої інстанції він свою вину не визнавав, не розкаявся, тому покарання відповідає закону.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі фактично не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючі та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочину щодо особи з інвалідністю за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (т. 2, а.с. 73-75), має постійне місце проживання, де характеризується позитивно (т. 2, а.с. 67), не працює, постійного джерела доходу не має, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває (т. 2, а.с. 76-77).

Проте, на переконання колегії суддів, суд належним чином не мотивував, чому з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе виключно у випадку призначення покарання в максимальному розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів не може не врахувати висловлене ОСОБА_7 ставлення до вчиненого ним злочину, який на цей час змінив свою позицію, не оспорює кваліфікацію своїх дій, вину визнає в повному обсязі, щиро розкаюється у скоєному.
Колегія суддів вважає, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням є необхідним для досягнення своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, однак вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття є підставами для пом`якшення призначеного йому покарання.
Враховуючи викладене вище, колегія вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4