Житомирський апеляційний суд
Справа №285/752/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №285/752/19 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 14 березня 2020 року.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нове рішення, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід - домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період з 22.00 до 06.00 години доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. При цьому, зазначає, що прокурором не було надано жодних доказів про наявні ризики передбачені ст.177 КПК України. Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, прибував на всі виклики слідчого, тому ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (285/309/19) відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Крім того, ОСОБА_8 , не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання, мав на утриманні дружину та п`ятеро дітей, проживає з непрацездатною матір`ю, тобто має міцні соціальні зв`язки. Зазначає, що під час дії попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останній своєю поведінкою довів, що ризики передбачені ст.177 КПК України не знайшли свого підтвердження, а саме він не порушив умов запобіжного заходу, виконував покладені на нього обов`язки, не чинив тиску на свідків та потерпілого. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не має, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. Свідки та потерпілі були допитані, матеріали справи дослідженні, справа перебуває на стадії судових дебатів. Разом з цим, оскільки, ОСОБА_8 змінили запобіжний захід на тримання під вартою, він не має змоги працювати, не має змоги матеріально забезпечувати свою сім`ю, хоча його сім`я перебуває на даний момент у надзвичайній матеріальній скруті, позбавлена засобів для існування, в той час як ОСОБА_8 міг би забезпечувати малолітніх дітей та непрацездатну матір.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/752/19, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000137 від 25.01.2019 відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою з 20.02.2019. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 перебуває в провадженні суду першої інстанції з 28.02.2019.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №285/752/19, 15.01.2020 в судовому засіданні Новоград-Волинським міськрайонним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та клопотання адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу останньому на більш м`який у виді домашнього арешту.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та доводи його захисника ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким, за ознакою повторно, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останнього.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи адвоката ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу її підзахисному.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та його захисником і в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, наявність тих фактів, що обвинувачений ОСОБА_8 не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні дружину та п`ятеро дітей, проживає з непрацездатною матір`ю, тобто має міцні соціальні зв`язки, не має намірів переховуватись від суду, те, що він не порушив умов запобіжного заходу, виконував покладені на нього обов`язки, не чинив тиску на свідків та потерпілого, як і процесуальна стадія судового розгляду в суді першої інстанції кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, на що адвокат ОСОБА_7 посилається в своїй апеляційній скарзі, не є, в даному випадку, безумовними підставами для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими апеляційні посилання адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.01.2019, якою ОСОБА_8 (на той момент підозрюваному) було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Так, як встановлено в ході апеляційної перевірки, вище зазначену ухвалу слідчого судді ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.02.2019 було скасовано, при цьому, виключно за підстав виявлених органом досудового розслідування порушень підозрюваним ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.01.2019.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вище зазначене, у тому числі й міцність його соціальних зв`язків, не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені адвокатом апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 14 березня 2020 року, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :