Провадження №1-кс/369/4618/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003995 від 18.10.2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003995 від 18.10.2016 року, в якому просив у якості забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0003995 від 18.10.2016 року накласти арешт на рухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на автомобіль марки BMW 530i 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Судом встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження № 0003995 від 18.10.2016 року.

В ході досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 55 КПК України заявник набув процесуального статусу потерпілого, допитаний в якості потерпілого та йому було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Звертаючись до суду з даним клопотанням ОСОБА_3 посилався на те, що у кримінальному провадженні № 0003995 від 18.10.2016 року його було визнано потерпілим. Також в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 подав цивільний позов, в якому просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в розмірі 1 563 660,00 грн..

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - цивільний позивач.

Згідно вимог ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірного розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позову, розмір неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заявником в клопотанні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003995 від 18.10.2016 року відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 170, 171, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003995 від 18.10.2016 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1