Справа № 947/3602/20
Провадження № 1-кс/947/2007/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0001298 від 26.06.2018 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про арешт майна, в якому остання посилаючись на викладені в ньому доводи просить накласти арешт із позначенням про заборону відчуження та розпорядження на: 27/100 частки в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (умовно визначено як квартира АДРЕСА_2 ), що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., (номер запису про право власності №25632935, підстава: договір купівлі-продажу №485, номер: 40535431. Крім того просить, встановити заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, щодо 27/100 частки в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (умовно визначено як квартира АДРЕСА_2 ), що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., (номер запису про право власності №25632935, підстава: договір купівлі-продажу №485, номер: 40535431.

В судовому засідання адвокат ОСОБА_3 наполягала на задоволенні клопотання посилаючись на підстави викладені в клопотанні ті зазначивши, що вона звернулась до суду з клопотанням про арешт майна саме з метою забезпечення цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку свого представника.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 не заперечував проти накладення арешту на зазначене майно.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, вважаю, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до приписів абз.1 ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, під час розгляду клопотання представника цивільного позивача в судовому засіданні було встановлено, що в даному кримінальному провадженню жодній особі не повідомлено про підозру, а також не встановлено жодної фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Також, відповідно до вимог діючого КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Однак, в судовому засіданні також не доведено, що на теперішній час існує загроза можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження зазначеного в клопотанні представника цивільного позивача нерухомого майна.

На підставі викладеного, у слідчого судді не має правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на підставі п.4 ч.2 ст.170 КПК України у зв`язку із подачею цивільного позову, та з урахуванням норм національного законодавства і практики ЄСПЛ, з метою недопущення порушення Конституційних прав власників майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання представника цивільного позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0001298 від 26.06.2018 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1