справа № 208/7530/19
№ провадження 1-кс/208/113/20
УХВАЛА
Іменем України

13 січня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України в межах кримінального провадження № 0000650 від 14.09.2017 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Палестини, палестинця, непрацюючого, місця реєстрації немаючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08.09.2017 року приблизно о 00:00 годині ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 зустрівся зі своїм раніше знайомим ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпро Дніпропетровської області. В зазначений час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя раніше знайомого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою одержання матеріальних благ для себе.
З метою реалізації своїх злочинних дій, ОСОБА_9 взяв із собою електричний продовжувач, із яким разом з ОСОБА_8 приїхали на автомобілі «Хюндай» д.з. НОМЕР_1 до місця мешкання раніше знайомого ОСОБА_10 , а саме до будинку АДРЕСА_2 .
Під приводом поїздки у м. Одесу разом із ОСОБА_11 зателефонували останньому, який не передбачаючи злочинний намір останніх, вийшов із квартири АДРЕСА_3 , та сів до автомобіля «Хюндай» д.з. НОМЕР_1 , на переднє пасажирське сидіння, де знаходився за кермом ОСОБА_8 , а на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_9 .
08.09.2017 року приблизно о 00:20 годині ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , будучи об`єднаним єдиним злочинним умислом, спрямованим на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою, стали рухатись на вищевказаному автомобілі, в напрямок м. Київ, при цьому ввели в оману ОСОБА_10 , що прямують до м. Одеси.
08.09.2017 року в період часу з 02:00 години до 03:00 години ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом, спрямованим на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , звернули шлях руху автомобіля «Хюндай» д.з. НОМЕР_1 з автошляху «Знамянка-Луганськ-Ізварино», та знаходячись між с. Адамівка та смт. Божедарівка Криничанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою, накинув ззаду на шию ОСОБА_10 електричний подовжувач, який був при ньому, та застосовуючи фізичну силу став стискати ним шию останнього. ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою, став утримувати руками ОСОБА_10 , який став чинити опір, та коли впевнились в тому, що їх умисел, направлений на протиправне спричинення смерті ОСОБА_10 доведено до кінця, вийшов із автомобіля, разом із ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 витягнули труп потерпілого ОСОБА_10 із вищевказаного автомобіля та заволоділи майном останнього, а саме мобільним телефоном «Prestigio Grace», грошовими коштами на загальну суму 2000 грн, паспортом на ім`я ОСОБА_10 та ключами від квартири АДРЕСА_3 . Після вчинення злочинних умисних протиправних дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перенесли труп ОСОБА_10 в лісосмугу, яка розташована між с. Адамівка та смт. Божедарівка Криничанського району Дніпропетровської області, на відстані близько 300 метрів від автошляху «Знамянка-Луганськ-Ізварино», де 14.09.2017 року близько 11:00 години було виявлено його труп. Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з місця скоєння злочину втекли, викраденим майно розпорядились на власний розсуд.
Згідно висновку експерта № 216 від 27.11.2017 року, смерть ОСОБА_10 , настала від механічної асфіксії, яка розвинулась в результаті стиснення органів шиї петлею, що підтверджується наявністю петлі на шиї трупу, видовими ознаками даного виду смерті перелом вивихами обох великих ріжків в місці їх зчленування з тілом під`язиковою кісткою та повного перелому лівого великого ріжка під`язичної кістки, а також загально асфіктичними ознаками, виявленими на тлі виражених гнильних змін, а саме крововиливами під плеврою легенів, рідкого стану крові.
На думку слідчого, своїми навмисними діями, які виразились в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Слідчий посилається на те, що підозра відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України обґрунтовується протоколом огляду місця події, протоколом огляду трупу, висновками експертів, речовим доказом - мобільним телефоном, котрий вилучено в ході досудового розслідування, протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками, відеозаписом, вилученим під час досудового розслідування, інформацією, котра була вилучена за тимчасовим доступом у операторів мобільного зв`язку.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 підтримала клопотання з підстав, наведених у його мотивувальній частині.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, наведених у його мотивувальній частині.
Підозрюваний ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого, слідчому судді пояснив, що прибув в Україну близько 4 років тому навчатись, однак, за браком коштів, припинив навчання, неофіційно працював, має цивільну дружину та малолітнього сина, претензій компетентних державних органів щодо його перебування в Україні немає. Підозра відносно нього необгрунтована повністю, з 2017 року мав можливість виїхати з України, однак, цього не зробив. В його країні наразі має місце військовий конфлікт, тому він не має наміру туди повертатись. Особу, з якою він, згідно клопотання слідчого, вчинив вбивство, знає дуже поверхнево, тому вони не могли вступити у злочинну змову. Має фінансову можливість покинути Україну, однак не має наміру цього робити. Поліція фізичну силу та насильство відносно нього не застосовувала. Бажає продовжити працювати та утримувати родину, прохає не брати його під варту.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого, вказав на необгрунтованість підозри, те, що підозрюваний ОСОБА_8 фактично має бути свідком злочину, оскільки, згідно клопотання слідчого, потерпілого вбив ОСОБА_9 , заявлені слідчим ризики необгрунтовані, так як ОСОБА_8 мав тривалий час на залишення меж України, має стійкі соціальні зв`язки цивільну дружину та дитину, утримує їх, певний час навчався, фізично не може впливати на свідків, оскільки або не знає їх, або ці особі відсутні в Україні. Також, ОСОБА_8 достатньо не розуміється на місцевості та не може будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, достатніх доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування злочину немає.
Допитана на підставі ч. 4 ст. 193 КПК України свідок ОСОБА_12 слідчому судді пояснила, що підозрюваний ОСОБА_8 є її цивільним чоловіком, проживають разом близько 3 років, мають спільну малолітню дитину. Надає йому позитивну характеристику, зазначає, що він мав посвідку на проживання на території України, однак, де цей документ знаходиться зараз, їй невідомо. Альсус Мохаммед деякий час навчався, проживали за її місцем мешкання та винаймали квартиру, його рідні до них не приїжджали. Працював він у Харкові або Полтаві, квитки може придбати самостійно, за межі України не виїжджав.
Слідчий суддя, вислухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, свідка, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000650 від 14.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. В межах даного провадження, 10 січня 2020 року ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Як вбачається з досліджених матеріалів клопотання та кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується протоколом огляду місця події від 14.09.2017 року, протоколом огляду трупа від 14.09.2017 року, висновком судово-медичного експерта № 1068-Е від 14.09.2017 року, протоколом огляду трупа, пов`заного з ексгумацією від 29.11.2017 року, протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 07.11.2017 року, протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 18.04.2018 року, протоколом огляду місця події від 26.06.2018 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.09.2018 року, протоколом огляду речей від 26.06.2018 року, висновком комісійної судово-медичної експертизи № 216 від 17.11.2017 року, висновком молекулярно-генетичної експертизи № 8-524 від 25.04.2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.09.2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 14.06.2019 року, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 01.07.2019 року, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_15 від 08.08.2018 року, довідкою УОТЗ ГУНП в Дніпропетровській області щодо обробки технічної інформації на виконання доручення слідчого № 46.3/3384 від 24.04.2018 року, довідкою УОТЗ ГУНП в Дніпропетровській області щодо обробки технічної інформації на виконання доручення слідчого № 46.3/3386 від 24.04.2018 року.
Фактичні дані щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, слідчий суддя, виходячи з покладених на нього повноважень та обов`язків, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу, що узгоджується з приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання слідчого, доходить до висновку про наявність достатньої кількості доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає реальними, обґрунтованими та доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, у випадку доведеності його вини йому загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від найсуворішого покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, обізнаний з особами потерпілої ОСОБА_15 та свідків, їх персональними даними, у тому числі з матеріалів кримінального провадження та може впливати на них з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення, оскільки досудове розслідування кримінального провадження та встановлення всіх його фактичних обставин ще триває, може знати про речі, документи, їх місцезнаходження, які мають істотне значення для кримінального провадження та знищити або спотворити їх, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, використовуючи ці знання.
Посилання захисника на відсутність свідків кримінального правопорушення в межах України не підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому залишається ризик незаконного на них впливу, посилання підозрюваного на поверхневе знайомство з ОСОБА_9 не виключає можливості злочинної змови з ним з метою вбивства потерпілого ОСОБА_10 , посилання захисту на непериховування підозрюваного тривалий час, тобто відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі спростовується тим, що підозрюваний не очікував кримінального переслідування, його соціальні зв`язки у виді цивільної дружини та малолітньої дитини, неофіційне місце роботи та проживання не утворюють достатнього рівня надійності, який би завадив підозрюваному переховуватись від слідства та суду.
Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.1993 року у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка.
Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його «вразливій» стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи, що санкція п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, слідчий суддя не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає обґрунтованим клопотання слідчого про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ЄСПЛ у рішеннях від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
На думку слідчого судді, жоден із запобіжних заходів, менш тяжчий ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та не нівелює ризики переховування його від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Підозрюваним ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначено, що насильство відносно нього працівниками поліції не застосовувалось, візуально тілесних пошкоджень він не має, станом на час розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу слідчим суддею затриманим не є, тому підстави для застосування приписів ст. 206 КПК України відсутні.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Оскільки ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, застава встановленню не підлягає. Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя
постановив:
Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням його затримання 11.01.2020 року, визначити до 09 березня 2020 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення. Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1