ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/220/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3622/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 26 грудня 2019 року.

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, вчинення іншого правопорушення, можливість незаконного впливу на неповнолітню потерпілу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу, скасувати заставу та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на нічний чи цілодобовий домашній арешт.

Вказує, що не погоджується з ухвалою районного суду, вважає її незаконною.

Зазначає що суд не посилається на практику ЄСПЛ.

Крім того, наголошує, що прокурор постійно посилається на одні ті ж самі ризики. В судовому засіданні захисник обвинуваченого навів приклади з практики ЄСПЛ, згідно яких ризики відсутні, проте суд не надав в своїй ухвалі оцінки таким доводам.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, а саме за ч.2, 3 ст. 152 , ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 15 п. 10 ч.2 ст. 115 КК України, за вчинення яких передбачено покарання в т.ч. у виді позбавлення волі, на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі, зібраними під час досудового розслідування доказами.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .

При цьому колегія суддів враховує, що обвинуваченому інкримінується вчинення закінченого замаху на умисне вбивство поєднаного із згвалтуванням та вчинення насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо неповнолітньої.

Такі злочини є надзвичайно небезпечними, адже людина, її життя, здоров`я, честь і гідність та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

При цьому захист інтересів особи та суспільства повинен бути забезпечений судом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , офіційно не працевлаштований, офіційних джерел заробітку не має, одружений, раніше тричі судимий.

Крім того ОСОБА_8 раніше вже був засуджений до за вчинення злочину проти волі, честі та гідності особи. Відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Також в матеріалах виділеного судового провадження містяться відомості про те, що ОСОБА_8 звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти злочини.

Таким чином ризик втечі та вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення існує поза розумним сумнівом.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування ризику впливу на потерпілу, оскільки як зазначав прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, обвинувачений обізнаний про особу потерпілої, яка є неповнолітньою і мешкає в місті Зміїв, що свідчить про можливість незаконного впливу на неї з боку обвинуваченого з метою надання необхідних йому показів.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -