Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/4159/20
Провадження № 1-кс/644/668/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" червня 2020 р. м. Харків Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова клопотання слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000078 від 27.05.2020 за ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України, -
встановив:
Сторона обвинувачення просить накласти арешт на квартиру , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), загальною площею 57,3 кв.м, власником якої є ОСОБА_5 , з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони її відчуження.

Сторона обвинувачення на обґрунтування клопотання зазначає, що до Харківської місцевої прокуратури №3 надійшла заява ОСОБА_6 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом намагаються заволоділи належній на праві власності ОСОБА_5 квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_7 пояснив, що у жовтні 2019 року познайомився із ОСОБА_8 . Між ними склалися товариські стосунки. У ході спілкування ОСОБА_7 розповів ОСОБА_9 про наявні у нього фінансові труднощі, викликані вартісним лікуванням його дружини ОСОБА_10 . Скориставшись складним фінансовим становищем ОСОБА_11 , ОСОБА_8 запропонував потерпілому прийняти участь у бізнесі, суть якого полягала у придбанні оптової партії тютюнових виробів та подальшої її реалізації у роздріб. З цією метою, ОСОБА_8 познайомив ОСОБА_12 із чоловіком на ім`я ОСОБА_13 , який в деталях описав суть бізнесу. Разом з цим, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вказали ОСОБА_6 на те, що для участі останнього у даному бізнесі необхідні значні фінансові ресурси, які можливо отримати готівкою у короткий термін у приватного інвестора, запропонованого ОСОБА_13 , проте під заставу квартири, у якій мешкав потерпілий. З цією метою, ОСОБА_13 познайомив ОСОБА_6 з приватним інвестором ОСОБА_14 .

У подальшому, 12.11.2019 між сином ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , який є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладено договори позики та іпотеки на загальну суму 9750 доларів США на строк до 12.05.2020. Проте, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_14 лише 6000 доларів СІЛА, з яких 5800 доларів США ОСОБА_7 передав ОСОБА_9 та ОСОБА_13 з метою придбання товару та розвезення його у місця роздрібної торгівлі.

Після отримання грошових коштів ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на деякий час перестали виходити на зв`язок, а потім повідомили, що тютюнові вироби вилучені працівниками правоохоронних органів та гроші за них вони повернути не можуть.

За таких обставин, як на думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дії ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та невідомого на ім`я ОСОБА_13 були заздалегідь узгодженими та направленими на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами та квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 09.06.2020 року зазначену квартиру визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000078 від 27.05.2020 за ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України.
З урахуванням викладеного, у діях невстановлених на даний час осіб вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України.

Таким чином, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення та, у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України, є речовим доказом.

Сторона обвинувачення зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 170 КПК України необхідно накласти арешт на вказану квартиру.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами з метою виключення можливості протиправно розпорядитись вищевказаним нежитловим приміщенням, що є предметом злочину, який вчиняється, у органа досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на зазначену в клопотанні квартиру, тому що, незастосування цього заходу може призвести до зникнення речового доказу, а також перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене, що можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, обґрунтовуючи свої доводи аналогічно викладеному в ньому.

Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, може бути відчужене.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що у провадженні СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000078 від 27.05.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 211810535 від 09.06.2020 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-дарування №1-639 від 27.09.2016.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказі.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За вказаних у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, нерухоме майно, щодо якого ставиться питання про накладення арешту, є об`єктом кримінально протиправних дій.

Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000078 від 27.05.2020 за ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), загальною площею 57,3 кв. м, шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1