У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000732 від 22.04.2017р. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українця, уродженця с. Дорошівка, Вознесенського району, Миколаївської області, з професійно-технічною освітою, одружений, має двох неповнолітніх дітей, інвалід 1 групи, на момент події, яка стала підставою пред`явлення обвинувачення інвалідом не був та офіційно не працював, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, в якому призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році».

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.71, ч.4 ст.81 КК України остаточно призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком від 27.02.2015 року Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, проте він був звільнений на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 року - 26.09.2016 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 3 місяці 12 днів та призначено йому остаточно покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати починаючи з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду після набрання вироком законної сили.

Пред`явлений прокурором цивільний позов в інтересах держави про стягнення з ОСОБА_5 на користь міської лікарні швидкої медичної допомоги в м. Миколаєві - у розмірі 19225,82 грн.; на користь КУ «Вознесенська ЦРЛ» - 869,55 грн. - витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України (в редакції кодексу чинній на момент ухвалення вироку), що не позбавляє вказані заклади права пред`явити самостійний цивільний позов в порядку цивільного судочинства.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 3264 грн. 96 коп.

Вирішено питання щодо речового доказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджуючись із оскаржуваним вироком зазначає, що не вживав наркотичний засіб (канабіс) вказує, що судово-медична експертиза, якщо б була, то виявила би і метадон, який він вживав 18.04.2017р.

Звертає увагу суду на те, що окрім канабіоїдів виявлених в його крові, ні метадону, ні промедолу, який йому вкололи у швидкій, в крові виявлено не було.

Зауважує, що вчинив злочин з необережності, а тому суд першої інстанції мав можливість застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році»

Вказує, що на даний час прикутий до ліжка та скоріш за все залишиться інвалідом на все життя, а тому вважає, що не є суспільно небезпечним та може відбувати покарання без ізоляції від суспільства.

Крім того, обвинувачений зауважує, що в місцях позбавлення волі він буде без належного медичного догляду, що провокуватиме його хворобу прогресувати.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор, вважає вирок суду першої інстанції обґрунтованим та вмотивованим.

Зауважує, що під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції відсутні будь-які підстави сумніватися в об`єктивності експертних досліджень щодо виявлення в зразках крові обвинуваченого канабіоїдів, а тому прокурор вважає, що таким чином останній намагається уникнути більш тяжкого покарання.

Зазначає, що суд вірно не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого акту амністії та положень ч.2 ст. 84 КК України.

На думку прокурора, судом першої інстанції дотримано вимоги Закону в частині призначення покарання, яке в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2017 року приблизно о 08:00 годині водій ОСОБА_5 в порушення вимог п.п.2.3 «а» та «г» Правил дорожнього руху України, тобто не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, яке ОСОБА_5 не отримував у відповідних органах взагалі, та не маючи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який не купував у встановленому порядку взагалі, а також в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи у стані наркотичною сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ОреІ Vectra 2.0 і», номерний знак НОМЕР_1 . Рухаючись в умовах достатньої видимості в ранішній час, тобто в світлий час доби, в похмуру погоду під час дрібного дощу, без туману та без штучних явищ, що погіршували б видимість у напрямку руху по проїжджій частині вул.Миру в с.Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області у напрямку від м.Вознесенеька до м.Нова Одеса Миколаївської області, наближаючись до перехрестя з вул.Свірьопкіна в с.Дорошівка.
Ділянка проїжджої частини вул.Миру в с.Дорошівка. по якій рухався керований водієм ОСОБА_5 автомобіль «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 мала асфальтобетонне, вологе, з калюжами, без пошкоджень та вибоїн покриття, являла собою горизонтальну ділянку, що під незначним кутом міняла напрямок у лівий бік, мала по одній смузі для руху транспортних засобів в кожному напрямку, розділених горизонтальною дорожньою розміткою №1.1 (вузька суцільна лінія білого кольору) розділу 34 ПДР України, що поділяла транспортні потоки протилежних напрямків, яку перетинати заборонено. Швидкісний режим транспортних засобів на даній ділянці обмежувався вимогами дорожнього знаку № 5.45 «Початок населеного пункту» розділу № 33 ПДР України та п. 12.4 ПДР України, тобто не більш, як 60 км/год.
На вказаній ділянці проїжджої частини вул.Миру в с.Дорошівка керований ОСОБА_5 автомобіль «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_2 рухався в межах своєї смуги руху із швидкістю близько 120 км/год. В керованому водієм ОСОБА_5 автомобілі знаходилося 2 пасажири, серед яких був ОСОБА_11 . У порушення вимог п.2.3 «в» ПДР України ні водій ОСОБА_5 , ні пасажири керованого ним автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 засобами пасивної безпеки, а саме ременями безпеки, пристебнутими під час руху не були. На даному автомобілі вантажу не було.
Напроти домоволодіння №136 по вул.Миру в с.Дорошівка водій ОСОБА_5 , продовжуючи рух на керованому ним автомобілі «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.4 ПДР України, а саме: не виконуючи належним чином вимог вказаних Правил, тим самим своїми діями створив небезпеку для життя та здоров`я громадян, під час керування транспортним засобом проявив неуважність, відповідним чином не стежив за дорожньою обстановкою, особливість якої полягала у вологому покритті асфальтованого покриття проїжджої частини вул.Миру в с.Дорошівка та наявністю на ньому калюж, а також у незначній зміні напрямку проїжджої частини у лівий бік, у встановлених межах не обрав безпечної швидкості руху керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Хоча водій ОСОБА_5 мав об`єктивну можливість заздалегідь виявити особливості дорожньої обстановки та обрати безпечну швидкість керованого ним автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 , яка б забезпечувала постійну можливість контролювати рух автомобіля та застосовувати необхідні прийоми керування, але не зробив. Внаслідок необережних дій водія ОСОБА_5 , які виразилися у недотриманні ним вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.4 ПДР України, під час руху автомобіль «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 в`їхав у калюжу, внаслідок чого передніми колесами втратив зчеплення із асфальтованим покриттям проїжджої частини, тобто водій ОСОБА_5 втратив керування автомобілем. Намагаючись відновити керування автомобілем «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_5 натиснув на педаль гальмування, але автомобіль виїхав за межі проїжджої частини вул.Миру в с.Дорошівка на праве узбіччя та передньою, переважно лівою частиною зіткнувся з бетонованим огородженням пішохідного мостику.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася. пасажир автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 з місця пригоди бригадою швидкої медичної допомоги з отриманими травмами був доставлений для надання медичної допомоги до КУ «Вознесенська ЦРЛ». Згідно з висновком судово-медичної експертизи №219 від 16.05.2017 року у ОСОБА_10 після ДТП мали місце: закриті переломи правої променевої кістки та правої стегнової кістки, перелом першого поперекового хребця з проникненням кісткового фрагменту в хребтовий канал, крововилив з саднами в ділянці лоба та правої нижньої кінцівки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП №585 від 21.08.2017 р. у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.1 та п.12.4 ПДР України. В наведеній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.12.1 та п.12.4 ПДР України. В дорожній ситуації, обставини якої розглядаються, водій автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП шляхом дотримання технічних вимог п.12.1 ПДР України. В наведеній дорожній ситуації невідповідність дій водія автомобіля «ОреІ Vectra 2.0 і» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 технічним вимогам п.12.1 ПДР України з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП.
Причиною настання даної ДТП стали порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.4 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виниклими наслідками.

Дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про її винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий та вчинив необережний злочин маючи непогашену судимість в період строку невідбутого покарання, на який його було звільнено умовно-достроково, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом - зловживання опіоїдами, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, має двох малолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківський прав, якому встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням із вказівкою, що обвинувачений потребує постійного стороннього догляду, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, даних про особу обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта, як на підставу для пом`якшення йому покарання, на повне визнання ним вини та щире каяття у вчиненні злочину, відсутність претензій з боку потерпілого, його стан здоров`я та наявність в нього неповнолітніх дітей є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижують.Крім того, вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покарання призначено в межах санкцій ч.2 ст.286 КК України, є співрозмірним його діянням, та відповідає особі обвинуваченого, є необхідне і достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання апеляційний суд не вбачає.

Не заслуговують також на увагу доводи обвинуваченого про можливість призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, був звільнений від відбування покарання умовно достроково. Разом з тим, в період невідбутого строку покарання, знову вчинив тяжкий злочин.

Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його стійке небажання стати на шлях виправлення, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для застосування щодо ОСОБА_5 акту амністії, оскільки п. «А», п. «Б» ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22.12.2016 року передбачає, що амністія не застосовується до осіб: а) які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин; б) які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Разом з тим, на момент апеляційного розгляду виникли обставини, які відповідно до п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, дають підстави для зміни вироку суду першої інстанції.

Після вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_5 отримав післятравматичну спінальну травму з забоєм спинного мозку, переламом тіла у вигляді післятравматичного остеохондрозу поперекового відділу,хронічно-рецидивуюча течія, плегія лівої нижньої кінцівки, виражений парез правої нижньої кінцівки з плегією ступні, астено-невротичний розлад, він потребує постійного лікування в умовах стаціонару.

З наданого колегії суддів, висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_5 від 06.03.2019р. №265, останній є лежачим хворим та потребує стороннього догляду. Відповідно до пункту 7,2 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання від 15.08.2014 року №1348/5/572 ОСОБА_5 може бути звільнений від відбування покарання за хворобою. За такого, доводи захисника обвинуваченого про те, що перебування в умовах ізоляції призведе до погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 , колегія суддів вважає обґрунтованими та переконливими. З огляду на вказані обставини апеляційний суд приходить до висновку, що хвороба ОСОБА_5 перешкоджає відбуванню покарання, а саме відбування покарання в умовах ізоляції, може призвести до серйозного погіршення його здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Перебування хворої особи під вартою, де вона не має можливості отримати необхідну медичну допомогу, може свідчити про порушення статті 3 Європейської конвенції з прав людини, оскільки, така особа фактично піддається катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Так, відповідно до прецедентної практики Європейського суду ненадання належної медичної допомоги може подавати звернення, яке несумісне зі статтею 3 («Єрмоленко проти України», «Ільхан проти Турції», «Аертс проти Бельгії», «Кудла протиПольщі»,«Мельник проти України», «Яковенко проти України», «Похлєбін проти України», «Пєтухов проти України», «Логвіненко проти України», «Салахов та Іслямова проти України», тощо)

Крім того відповідно до ч.3 ст.50 КК України, покарання не має на меті завдати фізичних страждань особі або принизити людську гідність.

Згідно з ч.2, 4 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Відповідно до ч.4 ст.84 КК України, у разі одужання осіб, зазначених у ч.ч.1, 2 цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбаченні статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.

Враховуючи відомості про хворобу обвинуваченого, апеляційний суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі положень ч.2 ст.84 КК України. За такого, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні відповідно до положень ст. 409 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 424, 426 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_5 змінити.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року на підставі ч.2 ст. 84 КК України за хворобою.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:
Судді: