Номер провадження: 11-сс/813/822/20
Номер справи місцевого суду: 947/5393/20 1-кс/947/5791/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року
установив.
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11.07.2020 року без визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_7 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити речі, які мають значення доказів або вчинити інший злочин, які на час розгляду клопотання не зменшились, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного зазначає, що у матеріалах клопотання відсутні докази того, що існують ризики передбачені ст.177 КПК України та доцільність продовження ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу; судом не прийняті до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, зокрема, міцність його соціальних зв`язків, наявність захворювання, лікування якого не можливе в умовах слідчого ізолятору; слідчим суддею не розглянута можливість застосування до ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням застави.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що 15.03.2020 року відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме за те, що він разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , о 03 годин 00 хвилин 18.10.2019 року, на невстановленому автомобілі прибули до будинку АДРЕСА_3 , де між будинками №7 та №9 помітили невідомого їм чоловіка, яким виявився ОСОБА_12 , після чого у відповідності до відведеним їм ролей, діючи умисно, почали застосовувати до ОСОБА_12 прийоми боротьби, які виконували роль відволікаючого маневру під час скоєння злочину. В цей час, ОСОБА_11 , під час застосування до ОСОБА_12 чергового прийому боротьби, шляхом ривку, відкрито заволодів з шиї останнього золотим ланцюжком вагою 42 грами, вартістю 60000 гривень. В цей час, ОСОБА_12 , розуміючи, що з його шиї було викрадено його майно, почав звертатись до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , з вимогою припинити відносно нього протиправні дії та повернути викрадене майно, про те, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 розуміючи, що їх дії переросли та носять відкритий характер, з метою утримання викраденого майна, погрожуючи застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток у розмірі 60000 гривень.

З огляду на те, що стороною захисту не порушувалось питання щодо обґрунтованості інкримінованої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів не перевіряє ухвалу в цій частині.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14.05.2020 року та при вирішенні питання міри запобіжного заходу, слідчим суддею було встановлено існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з обґрунтованих висновків, викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, слідчий суддя встановив, що наведені стороною обвинувачення обставини даного кримінального провадження виправдовують продовження існування означених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу.

Так, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у випадку доведення його вини у вчиненні таких кримінальних правопорушень у встановленому законом порядку судом, й сам факт усвідомлення підозрюваним можливих негативних наслідків ймовірно вчинених ним дій, свідчить про те, що підозрюваний може вжити заходів до переховування від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та продовжує існувати.

Крім того, слідчий суддя вважав, що в рамках даного кримінального провадження не зменшився й продовжує існувати ризик можливого знищення підозрюваним ОСОБА_7 речей та документів, які мають значення для даного кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки в рамках даного кримінального провадження за обставин, як вони викладені в клопотанні, потерпілим особам в зв`язку з можливим незаконним заволодінням належними їм речами, було завдано майнової шкоди. При цьому, ймовірно викрадені речі, на теперішній час в повній мірі органом досудового розслідування не встановлені, між тим такі речі відповідають критеріям речових доказів. В свою чергу встановлення місцезнаходження такого майна забезпечить орган досудового розслідування додатковою доказовою базою на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Відтак, викладене може свідчити про наявність особистої зацікавленості у підозрюваного щодо знищення таких речей та документів, що свідчить про продовження існування означеного ризику.

З приводу продовження існування ризику можливого незаконного впливу на потерпілих осіб в рамках даного кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий суддя врахував, що матеріли даного клопотання, містять низку протоколів допиту потерпілої особи та свідків, які містять анкетні дані означених осіб. Враховуючи те, що в значній мірі на показаннях потерпілих осіб на теперішній час ґрунтується обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що не зменшився та продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків з боку підозрюваного, які допитані на стадії досудового розслідування, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Зважаючи на інкриміновані підозрюваному ОСОБА_7 епізод ймовірної злочинної діяльності за обставинами, як вони викладені у клопотанні та письмовому повідомленні про підозру, які носять корисливий характер та спрямовані на порушення права власності потерпілих осіб, з огляду на ту обставину, що слідчим суддею не було встановлено офіційного місця роботи підозрюваного, а відтак і його офіційного та постійного заробітку, слідчий суддя також дійшов обґрунтованого висновку, що ризик можливого вчинення підозрюваним іншого корисливого кримінального правопорушення проти власності в рамках даного кримінального провадження наявний та жодним чином не зменшився.

Крім того, як вбачається з подання, інкриміновані дії ОСОБА_7 вчиняв з іншими особами, таким чином в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, підозрюваний може впливати й на цих осіб.

Також слідчий суддя дійшов вірного висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме: здійснити тимчасовий доступ інформації, яка місить охоронювану законом таємницю та перебуває у володінні оператора телекомунікації ТОВ «Лайфселл»; здійснити тимчасовий доступ інформації, яка місить охоронювану законом таємницю та перебуває у володінні оператора телекомунікації ПрАТ «Київстар»; здійснити тимчасовий доступ інформації, яка місить охоронювану законом таємницю та перебуває у володінні оператора телекомунікації ПрАТ «ВФ Україна»; надати доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікації ( у порядку ст. 71 КПК України) від оперативного підрозділу УОТЗ ГУНП в Одеській області; отримати відповідь на доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікації ( у порядку ст. 71 КПК України) від оперативного підрозділу УОТЗ ГУНП в Одеській області; долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи встановлення ступені тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 ; провести впізнання речей за фотознімками за участю потерпілих; провести слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_13 ; провести слідчий експеримент за участю потерпілих; отримати від судових експертів Одеського НДЕКЦ МВС України висновки експертів; призначити по кримінальному провадженню комплексно амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу, для встановлення психічного стану підозрюваного ОСОБА_7 ; виконати вимоги, передбачені ст.290, 291 КПК України, а саме: відкрити матеріали стороні захисту та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, що в повній мірі підтверджується долученими до клопотання матеріалами.

Слідчий суддя обґрунтовано врахував, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року, строки досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження були продовжені до 14.07.2020 року, що підтверджує обґрунтованість доводів сторони обвинувачення в частині існування обставин, які унеможливлюють завершення досудового розслідування до закінчення строку дії ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що слідчим суддею не розглянута можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, у мотивувальній частині якої, обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вірно зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, в рамках даного кримінального провадження наявна потерпіла особа. За таких обставин, з огляду на встановлені слідчим суддею в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не сприятиме, як досягненню завдань кримінального провадження в цілому, так і окремого запобіжного заходу зокрема.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , було скоєно під час іспитового строку за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробив, а тому ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення наявний та жодним чином не зменшився.

Також апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, оскільки він не одружений, не працює, доказів наявності у нього утриманців матеріали клопотання не містять, а тому, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, зазначене не зменшує вищенаведені ризики та не може слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно того, що судом не враховано стан його здоров`я та необхідність лікування, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою та неможливості отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятору.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що вимоги апеляційної скарги щодо зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням застави не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ці запобіжні заходи застосовуються окремо.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення, те що кримінальні правопорушення що ОСОБА_7 вчинив з іншими особами, а також особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого залишилися з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкості з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4