Справа № 554/1955/16-к
Провадження № 1-кп/554/134/2019
ВИРОК

Іменем України

Дата документу 23.12.2019

23 грудня 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

судді ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

захисника ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави матеріали кримінального провадження № 000693 по обвинуваченню:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ваці, Полтавського району, Полтавської області, українця, гр. України, освіта вища, не військовозобов`язаного, одруженого, раніше працював директором КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення

передбаченого ст. 368 ч.3 КК України, -

в с т а н о в и в :
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_16 обвинувачується в проханні надати, а також одержанні, службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та третьої особи будь якої дії з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, яке він вчинив за таких обставин:

відповідно до розпорядження міського голови міста Полтави за № 312 від 02.07.2015 року ОСОБА_16 , був призначений на посаду директора комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради. Згідно статуту, вказане підприємство засновано Полтавською міською радою на комунальній власності і підпорядковане Управлінню житлового комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 посадової інструкції директора підприємства, затвердженої наказом № 4-П від 17.01.2011 року: «директор підприємства повинен здійснювати оперативне управління КП «Полтава-сервіс» ПМР, організовувати його виробничо-господарчу, соціальну, та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань, передбачених статутом підприємства, виконувати функції та обов`язки щодо організації та забезпечення діяльності КП «Полтава-сервіс» ПМР, зокрема: забезпечувати виконання виробничих програм, договірних та інших зобов`язань, що взяті підприємством, організовувати юридичне, економічне, бухгалтерське та інформаційне забезпечення діяльності вказаного підприємства, здійснювати підбір кваліфікованих кадрів для працевлаштування в КП «Полтава-сервіс» ПМР, забезпечувати об`єктивний, всебічний та своєчасний розгляд звернень фізичних та юридичних осіб відповідно до норм діючого законодавства, сприяти впровадженням нових прогресивних форм і методів господарювання, створення організаційних і економічних умов для високої продуктивності праці підприємства, створювати для працівників належні, безпечні і сприятливі умови праці на підприємстві, зберігати та ефективно використовувати майно КП «Полтава-сервіс» ПМР».

Таким чином, ОСОБА_16 постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в комунальному підприємстві, а, отже, згідно примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Влітку 2015 року ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішив займатися роздрібною торгівлею у торгівельних павільйонах на одному з ринків у м. Полтава. З цією метою він відвідав комунальний ринок «Браїлки» за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 66, та підібрав два вільних торгівельних місця.

Комунальний ринок «Браїлки», організований відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 20 від 27.01.2011 року (реєстраційне свідоцтво № 38, видане виконавчим комітетом Полтавської міської ради 28.01.2011 року комунальному підприємству «Полтава-сервіс» ПМР), цим же рішенням доручено організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торгівельної діяльності на указаному ринку суб`єкту господарювання - КП «Полтава-сервіс» ПМР, та зобов`язано вказане підприємство забезпечити укладання, за заявами підприємців, договорів оренди торговельних місць. Відповідно до п.п. 3.1 посадової інструкції директора підприємства, затвердженої наказом № 4-П від 17.01.2011 року, директор КП «Полтава-сервіс» ПМР має право укладати та підписувати господарські та інші угоди.

У подальшому, з метою законного оформлення права на здійснення торгівлі на вказаних торгівельних місцях, ОСОБА_17 , вирішив відвідати КП «Полтава-сервіс» ПМР та зустрітись з директором вказаної установи ОСОБА_16 .

Так, 14 серпня 2015 року, у приміщенні кабінету директора КП «Полтава-сервіс» ПМР, за адресою: м. Полтава, вул. Чайковського, 5, ОСОБА_17 зустрівся з ОСОБА_16 та пояснив, що бажає оформити документи для здійснення торгівлі на обраних ним торгівельних місцях на ринку «Браїлки» та обладнати на вказаних місцях торгівельний павільйон.

В цей час у ОСОБА_16 виник умисел на одержання неправомірної вигоди, шляхом використання свого службового становища та наданих йому повноважень, при цьому, він, для реалізації цього умислу, повідомив про те, що питання оформлення необхідних документів для здійснення торгівлі на ринку «Браїлки» йому необхідно погодити.

18 серпня 2015 року, приблизно о 13 годині, під час чергової зустрічі ОСОБА_17 з ОСОБА_16 у приміщенні кабінету директора КП «Полтава-сервіс» ПМР, останній, реалізуючи свій злочинний умисел, запевнив ОСОБА_17 , що без надання йому неправомірної вигоди під виглядом матеріальної допомоги міській владі, оформлення документів на здійснення торгівлі не відбудеться взагалі. За таких обставин ОСОБА_17 погодився на надання неправомірної вигоди, але при цьому ОСОБА_16 не наголошував на її розмірі та порядку передачі.

У цей же день, близько 15-ої години, ОСОБА_16 , за участю ОСОБА_17 , відбулося проведення вимірювання торгівельних павільйонів, які обрав ОСОБА_17 , визначена їх загальна площа 45 квадратних метрів, а також узгоджена можливість об`єднання двох торгівельних місць в одне для будівництва павільйону.

Пізніше того ж дня, точного часу слідством не встановлено, при черговій зустрічі поблизу офісу ГО «Совість України», за адресою: м. Полтава, площа Незалежності, 1б, ОСОБА_16 наголосив ОСОБА_17 на необхідність надання неправомірної вигоди, при цьому відмовився називати її розмір, та запропонував останньому вказати суму грошових коштів, які він може надати в якості фінансової допомоги. Розуміючи, що без надання неправомірної вигоди оформити право торгівлі на ринку не вдасться, ОСОБА_17 назвав суму в 15000 гривень, на що ОСОБА_16 повідомив, що для узгодження вказаної суми неправомірної вигоди він повинен порадитися.

20 серпня 2015 року приблизно о 8 годині 30 хвилин у приміщенні свого службового кабінету у будівлі КП «Полтава-сервіс» ПМР за адресою: м. Полтава, вул. Чайковського, 5, ОСОБА_16 , діючи з прямим умислом та корисливою метою, поставив за умову укладання договорів оренди торгівельних місць надання йому неправомірної вигоди у вигляді коштів у сумі 45000 гривень, аргументуючи це ніби то вказівкою його вищого керівництва. Вказану суму ОСОБА_16 визначив з розрахунку 1000 грн. за 1 кв. метр торгівельної площі, що можливо буде надана в оренду ОСОБА_17 . При цьому, ОСОБА_16 запевнив ОСОБА_17 в неможливості оренди торгівельних місць в інший спосіб та за менший розмір неправомірної вигоди.

За таких обставин ОСОБА_17 , не бажаючи порушення своїх прав на здійснення підприємницької діяльності, погодився на протиправну вимогу ОСОБА_16 , оскільки бажав законно здійснювати торгівельну діяльність. У свою чергу ОСОБА_17 запропонував ОСОБА_16 надати неправомірну вигоду в перерахунку на долари США, на що ОСОБА_16 погодився та визначив розмір неправомірної вигоди в сумі 1800 доларів США. При цьому ОСОБА_17 попрохав ОСОБА_16 оформити договори оренди на вказані вище торгівельні місця зі своєю співмешканкою ОСОБА_18 , яка є фізичною особою підприємцем.

Надалі, 21 серпня 2015 року, близько 10 години у приміщенні службового кабінету в будівлі комунального підприємства «Полтава-сервіс» ПМР за адресою: м. Полтава, вул. Чайковського, 5, ОСОБА_16 , будучи службовою особою директором КП «Полтава-сервіс» ПМР, діючи з прямим умислом та корисливою метою, шляхом вимагання, одержав для себе від ОСОБА_17 неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі еквівалентній 1800 доларів США (згідно курсу станом на 21.08.2015 НБУ становить 39762 гривень), а саме у вигляді 16 паперових сувенірів схожих на банкноти номіналом 100 доларів США та двох купюр номіналом 100 доларів США, за підписання зі співмешканкою ОСОБА_17 фізичною особою підприємцем ОСОБА_18 договорів оренди торгівельних місць № 2 та № 3 сектору № 9, що розташовані на території комунального ринку «Браїлки» за адресою: м. Полтава, вул..Маршала Бірюзова, 66.

Таким чином ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тобто в проханні надати, а також одержанні, службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та третьої особи, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням.

- допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 ч.3 КК України не визнав, та суду пояснив, що дійсно він працював на посаді директора КП «Полтава-сервіс» ПМР. Приблизно в середині серпня 2015 року до нього звернувся раніше незнайомий ОСОБА_17 з проханням надати йому торговельне місце на ринку «Браїлки» для продажу овочів та фруктів. Вони неодноразово зустрічалися, в тому числі і на ринку «Браїлки», де визначились з місцем, де є можливість збудувати новий павільйон для реалізації сільгосппродукції. Під час зустрічей ОСОБА_17 задавав питання про те, скільки коштів потрібно, щоб збудувати торговельний павільйон, на що він йому відповів, що ціна різна, але складає приблизно 1000 грн. за 1 кв.метр. Крім цього зазначив, що ніяких грошей від ОСОБА_17 не отримував, що підтверджується відео з камер відеоспостереження. Більше того, наполягав, що в його діях немає складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як той предмет, який стороною обвинувачення оцінений, як предмет незаконного збагачення, не є грошовими коштами в сумі 1800 доларів США, а є звичайним календарем з рекламою таксі, де працював ОСОБА_17 .

У якості доказів своєї невинності, він зазначив, що ніби то предмет незаконного збагачення, він отримав після того, як ОСОБА_18 та ОСОБА_17 отримали на руки оригінал договору оренди торгових місць на ринку «Браїлки». З приміщення КП «Полтава-сервіс» ПМР він вийшов через 30 секунд після того, як його покинули ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що виключає можливість, якщо би він отримав від них гроші, взяти їх, завернути у папір та сховати у шафу, де їх знайшли під час обшуку. При цьому ані на його руках, ані на його одягу немає жодних слідів від люмінофору, яким були покриті гроші. Крім цього, відео чітко показує, що з моменту отримання від ОСОБА_17 календаря, який стороною обвинувачення встановлено, як ніби то предмет незаконного збагачення, ані він, ані будь яка інша особа навіть не наближалася до шафи, де під час обшуку працівники міліції знайшли грошові кошти, які інкриміновані йому як предмет незаконного збагачення.

Стверджує, що після того як він покинув свій робочий кабінет, куди ніхто не заходив, тому крім працівників міліції під час проведення обшуку ніхто не міг підкинути паперовий згорток з грошовими коштами у шафу між папками для паперів в його службовому кабінеті.

Вважає, що після його незаконного затримання, до нього застосовувалося катування, яке виразилося в тому, що під час обшуку керованого ним автомобіля, йому стало зле, оскільки піднявся тиск - 240 на 160, у нього все попливло і він став втрачати свідомість, попросив у працівників міліції води, яка знаходилася в його автомобілі та зателефонувати, але йому ніхто нічого не давав. Коли автомобілем швидкої медичної допомоги був доставлений до лікарні, ОСОБА_19 вимагав від лікаря його виписати. Потім працівники міліції із застосуванням насилля повністю зняли з нього весь одяг. Незважаючи на його стан з лікарні був доставлений до слідчого ОСОБА_20 , де катування продовжилося.

У якості доказів, які підтверджують фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_16 кримінального правопорушення, прокурором зазначено:

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що дійсно він, незважаючи на те, що не має в особистому користуванні земельної ділянки, вирішив зайнятися підприємницькою діяльністю, а саме: мав намір продавати сільськогосподарську продукцію на ринку «Браїлки» в м. Полтава, де він побачив два вільних павільйони і там незнайома йому жінка порадила звернутися до ОСОБА_16 , з яким він зустрівся в серпні 2015 р., та домовився про оренду двох павільйонів і обговорили питання їх реєстрації на його співмешканку ОСОБА_18 , яка являлася фізичною особою-підприємцем.

При наступній зустрічі ОСОБА_16 повідомив, що все погоджено, але що він може зробити для міста, або яку надати фінансову допомогу. Він запропонував 15 тис. гривень, але наступного дня ОСОБА_16 повідомив, що з шефом погодили суму в 40 тис. гривень. Відповів, що подумає відносно вказаної пропозиції.. 19.08.2015 р. близько 8 години із співмешканкою ОСОБА_18 приїхали в м. Полтава де знаходиться УБОЗ, співмешканка залишилась в автомобілі, а він після запрошення пройшов до кабінету в якому зустрів свого знайомого ОСОБА_21 . В управлінні розповів про вимагання у нього грошових коштів, після цього один із працівників надрукував заяву про вчинення ОСОБА_16 злочину, яку він підписав та поїхав у своїх справах.

Вранці 21.08.2015 р. йому зателефонував працівник УБОЗ, але хто не пам`ятає, який попросив під`їхати з грошима. Із-за відсутності грошових коштів, взяв дві купюри по 100 доларів США та разом із ОСОБА_18 під`їхали до управління, остання залишилася в автомобілі а його запросили до кабінету в якому знаходилося близько 5 осіб, серед яких двоє понятих. Одному із працівників управління без огляду із рук в руки передав 200 доларів США. Через деякий час один із працівників управління заніс до кабінету 1800 доларів США, серед яких можливо були і його грошові кошти, але він не бачив, як наносили фарбу та що було написано фарбою на грошових коштах ні йому ні понятим працівники УБОЗу не демонстрували. Після помітки грошей працівники УБОЗ видали йому сорочку та барсетку, в яку положили перемотані резинкою 1800 доларів США. Потім він, на власному автомобілі, в якому знаходилися співробітник УБОЗ та ОСОБА_18 , поїхали до місця роботи ОСОБА_16 , де він в кабінеті останнього повідомив, що вони готові підписати договори. ОСОБА_18 із бухгалтером пішли оформляти та підписувати договори, а він вийшов на подвір`я. Після підписання всіх договорів він разом із ОСОБА_18 зайшли до кабінету ОСОБА_16 в якому він із барсетки дістав грошові кошти в сумі 1800 доларів США та передав їх в руки ОСОБА_16 . Після цього поїхав в УБОЗ де повернув барсетку та сорочку працівникам міліції.

- допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що дійсно, її співмешканець ОСОБА_17 вирішив зайнятися підприємницькою діяльністю та знайшов павільйон на ринку «Браїлки» в м. Полтава. Оскільки вона була зареєстрована як фізична особо-підприємець то погодилась оформити договори на своє ім.»я. Взявши необхідні документи, на автомобілі співмешканця, поїхали до м. Полтава, по вул. Кагамлика зайшли до кабінету ОСОБА_16 , потім з останнім зайшла до бухгалтерії для оформлення договорів оренди, а ОСОБА_17 вийшов на подвір`я. Після оформлення договорів покликала співмешканця та у двох зайшли до кабінету ОСОБА_16 де ОСОБА_17 поклав на стіл, на її думку, з грошима згорток, перемотаний резинкою, які той взяв в руки, але куди поклав не пам`ятає.

Доповнила, що орендовані павільйони не бачила та зі своїм співмешканцем не вирішували чим саме будуть торгувати, оскільки спочатку вирішили оформити договори. Вона не була присутня при написанні ОСОБА_17 заяви про вимагання хабара. З ОСОБА_21 не знайома і до нього, за будь-якою допомогою та консультаціями, не зверталася та не телефонувала до останнього з телефону, належного співмешканцю. Яку суму коштів ОСОБА_17 передавав ОСОБА_16 їй невідомо, але у них вдома знаходилося тільки 200 доларів США купюрами по 50 доларів США.

- допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 суду пояснив, що на той час він займав посаду старшого слідчого і до нього надійшла заява ОСОБА_17 про вчинення кримінального правопорушення, і останній був допитаний ним в своєму кабінеті 19.08.2015 року в період з 15 год. 40 хв., до 16 год. 30 хв. Наступного дня, маючи заяву та протокол допиту ОСОБА_17 він звернувся з клопотанням до апеляційного суду про отримання дозволу на проведення негласних слідчих та розшукових дій. Ухвалу Апеляційного суду про дозвіл на проведення НСРД він передав уповноваженому відділу Національній поліції.

Вранці 21.08.2015 року він надав доручення про проведення слідчих та розшукових дій, яке не зареєстрував в канцелярії, безпосередньо керівнику оперативного підрозділу ОСОБА_22 . Матеріали виконання цього доручення отримав 25.08.2015 року. Огляд та помітку спеціальною хімічною речовиною грошових коштів він доручив провести оперативним співробітникам.

Під час слідчої дії, при затриманні та обшуку ОСОБА_16 та його автомобіля, із застосуванням відеокамери, він вніс до протоколу залучених оперативних співробітників та інших учасників слідчої дії, але прокурора не вніс, оскільки той не був учасником вказаної дії. Не заперечує того факту, що під час проведення обшуку він періодично губив з поля зору понятих, та не контролював їх постійно.

Підтвердив, що саме він керував слідчими діями, але особисто участі в обшуку кабінету ОСОБА_16 він не приймав. Під час вказаної слідчої дії іншим слідчим було вилучено два відео реєстратора, які були передані йому. Після цього, він передав в оперативний підрозділ два відео реєстратора на огляд, а через два місяці йому особисто відео реєстратори були повернуті, у зв`язку з неможливістю здійснити огляд.

- допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 суду пояснила, що вона була членом слідчої групи та отримала вказівку від ОСОБА_20 на проведення обшуку у приміщенні кабінету ОСОБА_16 . В протокол вона внесла всіх учасників вказаної слідчої дії, під час якої застосовувалась відео зйомка та було вилучено грошові кошти, два накопичувача відео реєстратора та інше. Потім все вилучене було передано по акту прийому-передачі ОСОБА_20 . Особисто вона постійно була присутня під час вказаної слідчої дії, можливо виходила тільки за необхідності і предмети вилучалися в її присутності, які вона упаковувала. Однак, дії оперативних працівників вона не контролювала.

- допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що він був присутнім на місці проведення обшуків у відповідності до ст. 36 КПК України з метою дотримання учасниками слідчих дії вимог процесуального законодавства, але він не знав, що працівники поліції використовують імітаційні заходи. Вважає, що обшуки в автомобілі та кабінеті ОСОБА_16 були проведені відповідно до чинного законодавства та права останнього не були порушені.

- допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 суду пояснив, що 21.08.2015 року під час проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_16 , він не постійно був присутній, оскільки відлучався в суд. На вказану слідчу дію приїхав в першій половині дня. Більшість присутніх працівників не знав, так як за тиждень до цього перевівся в даний відділ. Особисто, ніякої участі в проведенні процесуальних слідчих дій та обшуку не приймав а знаходився біля вхідних дверей до кабінету.

- допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_25 , пояснив, що 21.08.2015, він дійсно приймав участь в низці слідчих дій в якості понятого. Він зазначив, що зранку, він був на роботі. До них на підприємство приїхав невідомий раніше працівник міліції та запропонував йому та іншому працівнику ОСОБА_26 побути понятими. Під час проведення помітки та подальшого вручення грошових коштів зазначив, що цим займалися працівники міліції, і що після помітки грошові кошти були вручені невідомій жінці, а також підтвердив, що під час обшуку автомобіля він з іншим понятим майже не був присутній, та відлучалися за кавою. Після завершення зазначених слідчих дій він власноручно поставив свій підпис на протоколах. Однак, при цьому заявив, що безпосередньо протоколи не читав, оскільки довіряв працівникам міліції. Також свідок зазначив, що його раніше неодноразово запрошували представники правоохоронних органів для участі в слідчих діях в якості понятого.

- допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_27 суду пояснила, що 21 серпня 2015 року вона за місцем своєї роботи перебувала у своєму службовому кабінеті комунального підприємства «Полтава-сервіс» ПМР за адресою: м. Полтава, вул. Чайковського, 5. О 10 годині прийшли працівники міліції, які заборонили співробітникам виходити та заходити на територію підприємства. Близько 16 години була оголошена ухвала суду про надання дозволу на проведення обшуку в службовому кабінеті директора ОСОБА_16 , до якого була запрошена вона, головний бухгалтер ОСОБА_28 та секретар ОСОБА_29 . Обшук розпочали зі стола директора, але нічого не знайшли тому була вимкнена відеокамера. Враховуючи, що в кабінеті була велика кількість працівників правоохоронних органів близько 10 осіб та поняті, які під час проведення обшуку без попередження виходили та заходили, тому вона не могла слідкувати за усіма присутніми під час проведення вказаної слідчої дії.. В шафі між папками були знайдені грошові кошти, загорнуті в білий листок формату А-4, які були вилучені а також була вилучена комп`ютерна техніка та відео реєстратори. Обшук закінчився приблизно після 19 години.

Обшуком керував ОСОБА_19 , а слідча ОСОБА_23 постійно знаходилася у приймальні, де знайомилася з установчими документами, а в кабінеті директора перебувала тільки при складанні протоколу обшуку.

-допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_28 та ОСОБА_29 надали суду аналогічні покази.

При оцінці належності, допустимості та достовірності доказів суд, здійснюючи системний аналіз чинного кримінально-процесуального законодавства України, приходить до наступних висновків.

У відповідності зі ст. 91 КПК України при проведенні досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження в суді підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підстави закриття кримінального провадження; обставини , що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання та інші обставини.

При цьому, суд виходить з вимог ст. 62 Конституції України про необхідність тлумачити всі сумніви на користь особи, яка притягається до відповідальності. А обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Зазначена гарантія Конституції України, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 20.10.2011 року «№12.2011» не може бути обмеженою. Визнаватися доказами і використовуватися, як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні данні, отримані у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України слідує що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установленим цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 93 КПК України - збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Закону України від 18.09.1992 року ( з наступними змінами та доповненнями) « Про оперативно-розшукову діяльність» підставою для проведення оперативно-розшукових заходів є зокрема:

-наявність достатньої інформації отриманої в установленому законом порядку, яка вимагає перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і способів;

-злочини, які готуються або вчинені невстановленими особами;

Даючи оцінку доказам, здобутим в рамках оперативно розшукових заходів суд приходить до наступного:

Відповідно до протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 1.09.2015 р. ( т.2 а.с. 57-65 ) слідує , що підставою для складання зазначених протоколів є доручення слідчого за № 8/723т від 20.08.2015 року та ухвала слідчого судді апеляційного суду Полтавської області № 2525т від 20.08.2015 року, і вказані дії були проведені з 8 години 35 хвилин, та з 15 годин 07 хвилин 20.08.2015, а також з 9 години 10 хвилин 21.08.2015, якими зафіксовані зустрічі ОСОБА_17 з ОСОБА_16 в ході проведення таких негласних слідчих (розшукових) дій, як аудіо, відео- контроль особи.

В той же час встановлено, що з клопотанням на отримання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій до Апеляційного суду Полтавської області слідчий відділ СУ УМВС звернувся 20.08. 2015 року о 10 годині 34 хвилини ( т.1 а.с. 40-41). Тобто при проведенні вказаних оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів негласного отримання інформації не було отримано та по часу їх проведення не можливо було отримати дозволу у Апеляційному суді Полтавської області, для здійснення оперативними працівниками вказаних дій, як аудіо-, відео- контроль особи.

Таким чином, стороною обвинувачення не представлено доказів про наявність у оперативних працівників станом на 20.08.2015 року належним чином зібраними відомості про умисел ОСОБА_16 на вчинення злочину. Не слідує це і з інших матеріалів кримінального провадження. Такі докази не були надані і державним обвинувачем в ході судового розгляду справи.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність» №2135 Х11 від 18.02.1992 року слідує, що у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно розшукова справа. Без заведення такої справи проводити будь-які заходи заборонено. На стадії судового слідства суду не були надані які-небудь відомості про проведення таких дій щодо ОСОБА_16 .

У відповідності до п. 3.4 Інструкції про організацію НСРД та використання їх результатів у кримінальному провадженні, до доручення слідчого обов`язково додається ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

Тобто, НСРД проводилися з порушенням встановленого порядку, тому вважаю, що протоколи про результати проведення НСРД від 01.09.2015 року є недопустимими доказами у відповідності до ч. 2 ст. 86 КПК України.

Крім того, відомості щодо підстав проведення НСРД, зокрема, відповідні ухвали суду, клопотання та навіть сам цифровий носій інформації з відеозаписом розшукової дії стороні захисту, як того вимагає ст. 290 КПК України, відкриті не були, тому усі результати їх проведення не можуть бути прийнятими судом в якості допустимих доказів.

Таку позицію вже неодноразово висловлювали вищі судові інстанції, в тому числі Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 16.01.2019 року у справі №751/7557/15-к зазначила таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними відстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 12.10.2017 року (справа №5-237кс(15)17), недослідження судом процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, впливає на справедливість судового розгляд в цілому, оскільки відсутність дослідження цих матеріалів викликає сумніви щодо можливості здійснення судом належної оцінки законності проведення таких дій, а також достовірності та допустимості їх результатів як доказів. Недослідження зазначених матеріалів призводить до оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та свідчить про порушення права особи на справедливий суд.

На необхідності надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних слідчих (розшукових) дій, як гарантії справедливого судового розгляду неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (справи «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства», «Джасперс проти Сполученого Королівства», «Раманаускас про Литви», «Банніков проти Росії» та інші).

Відповідно до заяви ОСОБА_17 від 19.08.2015 року про вчинення Передерієм ВП кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (т.1 а.с. 157) слідує, що ОСОБА_30 під час судового розгляду не заперечував того факту, що перед написанням заяви спілкувався з працівником правоохоронного органу, до якого він приїхав, там його запросили до кабінету, де він особисто заяву не писав та не друкував, через деякий час йому наддали надруковану від його імені заяву, яку він підписав, але хто її складав та друкував йому не відомо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з боку процівників міліції на заявника ОСОБА_31 здійснювався певний вплив, для подальших провокаційних дій.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокацій правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЕСПЛ у справі Баннікова протии Росії від 04.11.2010 року).

Таким чином суд вважає, що заява ОСОБА_17 від 19.08.2015 року є недопустимим доказом у відповідності до ч. 2 ст. 86 КПК України.

Відповідно до протоколу огляду від 21.08.2015 року ( т.1 а.с.160-167) складений старшим оперуповноваженим УПЗСЕ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_32 на підставі доручення слідчого ОСОБА_20 № 8/723 від 20.08.2015 року та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області № 2525т від 20.08.2015 року слідує, що з 8 годин 00 хвилин до 8 годин 35 хвилин, ОСОБА_17 надані 2 справжні купюри номіналом 100 доларів США кожна та імітаційні засоби у вигляді 16 купюр номіналом 100 доларів США кожна, для передачі їх, в подальшому ОСОБА_16 . Під час складання протоколу зазначені купюри були помічені люмінофором, який при освітленні в ультрафіолетових проміннях світиться жовто-зеленим кольором. Також люмінофором, була зроблена напис «Хабар УПЗСЕ», який за допомогою ультрафіолетової лампи світиться яскравим жовто-зеленим кольором.

В той же час, стороною обвинувачення суду не надано ні вказаного доручення слідчого, ні ухвали слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області, ні постанови прокурора на проведення такого НСРД, як контроль за вчиненням злочину.

Суд, оцінюючи зазначений доказ, зазначає, що у відповідності до ст.273 КПК України, несправжні (імітаційні) засоби можуть бути використані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій виключно за рішенням керівника органу досудового розслідування або прокурора, а також виготовлення, утворення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення вказаних дій оформляється відповідним протоколом. Крім цього, у відповідності до ч.4 ст.246 КПК України виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії як контроль за вчиненням злочину.

Більше того під час судового розгляду справи стороною обвинувачення не надано суду протокол про отримання та огляду грошових коштів в сумі 200 доларів США від ОСОБА_17 . Той факт, що останній дійсно передавав вказану суму грошових коштів, а саме безпосередньо кому, хто їх отримав, в якому місці, в присутності кого, та яким процесуальним рішенням вказаний факт був зафіксований, та яким іншим документом вказане підтверджується, також суду не надано доказів того, що дійсно саме передані ОСОБА_17 вказані грошові кошти в подальшому були передані працівнику міліції ОСОБА_33 , для складання 21.08.2015 року протоколу огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_17 для подальшої передачі ОСОБА_16 .

Суду також не надано стороною обвинувачення протокол виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових купюр номіналом 100 доларів США в кількості 16 штук під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме, ким, де виготовлялися та якою посадовою особою приймалося таке рішення.

Враховуючи викладене, суд визнає, що протокол огляду та вручення ОСОБА_17 імітаційних засобів у вигляді грошових коштів у сумі 1600 доларів США та грошових коштів у сумі 200 доларів США від 21.08.2015 року ( т.1 а.с.160 - 167 ) не може вважатися допустимим доказом, оскільки складений з порушенням порядку, встановленого ст.ст. 86, 246, 271, 273 КПК України. Більше того, суд вважає, що скласти вказаний протокол огляду від 21.08.2015 року фізично не можливо протягом 35 хвилин, оскільки для цього необхідно було запросити понятих, отримати від ОСОБА_17 грошові кошти, виготовити несправжні (імітаційні) засоби та скласти протокол огляду.

Відповідно до протоколів обшуків від 21.08.2015 року автомобіля «CITROЁN Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_16 , який належить КП «Полтава-сервіс» ПМР (т. а.с. 173-182) та службового кабінету ОСОБА_16 в КП «Полтава-сервіс» ПМР по вул.. Чайковського, 5 в м.Полтава (т.1 а.с. 193-199) слідує, що відповідно до ухвал слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ( т.1 а.с. 172,192) дозвіл на проведення обшуків надано тільки слідчим ОСОБА_20 та ОСОБА_23 .

Однак, судом достовірно встановлено, що в проведенні обшуків приймали участь інші працівники, зокрема при обшуку автомобіля приймали участь працівники УПЗСЕ ОСОБА_19 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_21 , при обшуку КП «Полтава-сервіс» - ОСОБА_19 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 .. Більш того, як встановлено в обшуках приймали участь особи, які не були внесені слідчим до протоколів. Зокрема під час обшуку КП «Полтава-сервіс» були присутні прокурори ОСОБА_9 та ОСОБА_24 , які і здійснювали вилучення речей та документів.

Стороною обвинувачення суду не надано доказів, що зазначені особи були належним чином уповноважені не тільки на проведення, а, навіть, на участь в зазначених слідчих діях.

Верховним судом України в своєму рішенні по справі № 466/896/17 (провадження № 51-7795км18) від 29.01.19 визнано недопустимим протокол обшуку, який було проведено працівниками поліції без відповідних повноважень.

Враховуючи викладене суд вважає, що протоколи обшуків від 21.08.2015 року а саме, автомобіля «CITROЁN Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_16 та його службового кабінету в КП «Полтава-сервіс» ПМР по вул.. Чайковського, 5 в м. Полтава є недопустимими доказами у відповідності до ч.2 ст.86 КПК України.

Оцінюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_16 , суд враховує, що об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_16 кримінального правопорушення передбачає вчинення або не вчинення ОСОБА_16 , як директором КП «Полтава-сервіс» ПМР, в інтересах ОСОБА_17 та ОСОБА_38 , будь-якої дії з використанням наданої йому влади чи службового становища.

Такі дії, виходячи із фабули обвинувачення, є підписання договору оренди торгового місця на ринку «Браїлки» в м. Полтава.

Досліджені докази свідчать про те, що ОСОБА_38 , спочатку отримала договір оренди, повністю оформлений с підписом ОСОБА_16 .

Крім цього, виходячи з обвинувального акту, ОСОБА_16 на робочому місці отримав від ОСОБА_17 неправомірну вигоду у вигляді 1800 доларів США, завернув їх в папір формату А-4, поклав їх до шафи в своєму кабінеті, вийшов з приміщення, сів в автомобіль та в подальшому був затриманий працівниками міліції.

В ході судового розгляду були досліджені відеозаписи, зроблені з відеокамер, розташованих в службових приміщеннях КП «Полтава-сервіс», на яких зафіксовані події 21.08.2015 року. Так судом встановлено, що ОСОБА_17 зі своєю співмешканкою ОСОБА_38 , вийшли з кабінету ОСОБА_16 о 08 годині 55 хвилин 38 секунд. В свою чергу, ОСОБА_16 з кабінету вийшов о 08 годині 56 хвилин 20 секунд, причому з 08 години 56 хвилин 08 секунд до 08 години 56 хвилин 20 секунд, він спілкувався з іншим відвідувачем.

Тобто, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення з використанням механізму, зазначеному вище, за 30 секунд, що практично неможливо.

Більш того, судом встановлено, що весь час, між нібито отриманням неправомірної вигоди, до виходу з кабінету, був безперервно зафіксований відео реєстратором. Із якого вбачається, що з часу спілкування ОСОБА_16 , залишення ним службового кабінету та до початку обшуку до шафи в його кабінеті, де під час обшуку був знайдений предмет, який фігурує в кримінальному провадженні як неправомірна вигода, ані ОСОБА_16 ані будь-яка інша особа навіть не наближалися.

Досліджені судом відео файли свідчать про те, що є достатньо підстав вважати, що предмет неправомірної вигоди, можливо, було підкинуто одним із працівником міліції, який не мав ніяких повноважень ні брати участь у проведенні такої слідчої дії як обшук так і бути присутнім в службовому кабінеті ОСОБА_16 при проведенні обшуку.

Також суд вважає, що предмет неправомірної вигоди, який описаний в протоколі огляду від 21.08.2015 (т.1 а.с. 160-162) не співпадає з предметом неправомірної вигоди, який було знайдено під час обшуку 21.08.2015 року (т.1 а.с. 193) у службовому кабінеті ОСОБА_16 .

Так, у відповідності до протоколу огляду від 21.08.2015 року (т.1 а.с. 160-162), зазначено, що імітаційні засоби були помічені люмінесцентною фарбою, яка в УФЛ променях, світиться яскравим жовто-зеленим кольором, як фон, так і надпис «Хабар УПЗСЕ».

В той же час, в протоколі обшуку від 21.08.2015 року (т.1 а.с. 193) зазначено, що знайдені предмети неправомірної вигоди в променях ультрафіолетової лампи світилися: фон - жовто-зеленим кольором, а надпис «Хабар УПЗСЕ» - синім кольором. Той факт, що предмет неправомірної вигоди описаний в протоколі огляду від 21.08.2015 року не співпадає з предметом неправомірної вигоди, який було знайдено під час обшуку службового кабінету ОСОБА_16 підтверджується і висновком судової експертизи № 158 від 15.09.2015 року (т. 1 а.с. 238-261) де зазначено, що надпис «Хабар УПЗСЕ» - світиться блакитним кольором.

21.08.2015 року під час обшуку службового кабінету директора КП «Полтава-сервіс» ОСОБА_16 були вилучені 2 відеореєстратора, які містять накопичувачі, де зберігалися відеозаписи подій 21.08.2015 року, які без будь-яких зауважень були поміщені до пакетів, та опечатані паперовою биркою з печаткою «Слідче управління № 8».

28.10.2015 року до НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області надійшла постанова про призначення комп`ютерно технічної експертизи від вказаної дати, винесеної старшим слідчим ОСОБА_20 , на вирішення якої було поставлено ряд питань та надано два відео реєстратора, які 21.08.2015 року були вилучені під час проведення обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_16 .

Відповідно до висновку експерта № 1036 від 06.11.2015 року (т. 2 а.с. 70-77), встановлено, що на експертизу були надані відеореєстратори опечатані паперовими бирками з печаткою «21 Управління протидії злочинності в сфері економіки». При проведенні експертом огляду було встановлено, що в 1-му відео реєстраторі вільно знімається кришка, так як немає гвинтів, на 2-му відео реєстраторі верхня кришка кріпиться тільки 1 гвинтом, замість 5-ти, а також відсутній накопичувач. Відповідно до висновку судового експерта слідує, що відновити події у наявному або видаленому стані, які відбувалися в службовому кабінеті ОСОБА_16 21 серпня 2015 року не представляється можливим.

Таким чином, судом встановлено, що працівниками міліції було здійснено порушення цілісності опечатаних пакетів з відео реєстраторами саме з метою знищення відеозаписів, якими було зафіксовано події які відбувалися в службовому кабінеті ОСОБА_16 21 серпня 2015 року.

Далі судом встановлено, що ОСОБА_16 в своєму службовому кабінеті в приміщенні КП «Полтава-сервіс» ПМР за адресою: м. Полтава, вул. Чайковського, 5. встановив відео спостереження, яким були зафіксовані події, які відбулися 21.08.2015 в приміщенні КП «Полтава-сервіс», а саме щодо зустрічі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 з ОСОБА_16 в службовому кабінеті останнього, та подальші події.

Так, під час обшуку робочого кабінету ОСОБА_16 21.08.2015 року були вилучені встановлені останнім два відео реєстратори, які не відтворювали жодних подій вказаної вище зустрічі та інші події, але в подальшому були відтворені відповідно до висновку судово комп`ютерно-технічної експертизи № 4340 від 30.06.2016 року ( т. 3 а.с. 189-204), яка була проведена експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000346 на підставі постанови старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_39 від 28.03.2016 року.

Судом в ході розгляду справи був наданий тимчасовий доступ до матеріалів вказаного кримінального провадження, отриманий висновок судового експерта вказаної вище експертизи був досліджений в судовому засіданні із якого слідує, що з відео реєстратора, який був вилучений працівниками міліції 21.08.2015 року під час проведення обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_16 старшим судовим експертом були відтворені відеозаписи з 9-ти камер відео спостереження з 08 години 17.07.2015 року по 15 год. 12 хвилин 21.08.2015 року, які можливо скопіювати та переглянути.

Під час розгляду даної справи судом були переглянуті відтворені відеозаписи у відповідності до яких 21.08.2015 року ОСОБА_18 у службовому кабінеті ОСОБА_16 отримала підписані останнім договори оренди торговельних місць о 8 годині 48 хвилин. Через хвилину, вона показує їх ОСОБА_17 .. Після цього, о 8 годині 55 хвилин ОСОБА_17 надає невстановлений предмет ОСОБА_16 , який кладе на його робочій стіл. Виходячи з відомостей, які містяться у відео файлах камера, яка фіксує вхідні двері службового кабінету директора КП «Полтава-сервіс» ПМР, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покидають підприємство о 8 годині 55 хвилин 52 секунди, а ОСОБА_16 виходить о 8 годині 56 хвилин 33 секунди.

Виходячи з відомостей, які містяться у відео файлах камера , яка фіксує робочий кабінет ОСОБА_16 , до шафи, де в подальшому під час обшуку було знайдено предмет незаконного збагачення з початку фіксації о 8 годині 20 хвилин до початку обшуку о 14 годині 28 хвилин ні ОСОБА_16 ні будь яка інша особа не підходила.

Таким чином судом достовірно встановлено, що ОСОБА_16 після зустрічі з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до шафи в своєму робочому кабінеті не підходив, а тому фізично не міг знайдені у шафі під час обшуку грошові кошти та імітаційні засоби загорнути в папір та покласти до шафи на протязі 30 секунд.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.02.2016 року (т.2 а.с. 20) за участю ОСОБА_17 , у ході якого останній показав яким чином передав грошові кошти ОСОБА_16 у службовому кабінеті останнього, та перед початком вказаної слідчої дії пояснив, що саме працівники міліції йому вручили 1800 доларів США, при цьому він не вказав, що він передавав особисті грошові кошти в сумі 200 доларів США працівникам міліції, та відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.02.2016 року (т.2 а.с. 24) за участю ОСОБА_38 , у ході якого остання показала яким чином ОСОБА_17 передав кошти ОСОБА_16 у службовому кабінеті останнього, але про грошові кошти, які перебували для потреб їх сім`ї не вказує.

У відповідності до ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що вказані вище слідчі експерименти за участю ОСОБА_17 та ОСОБА_38 проводилися не в службовому кабінеті ОСОБА_16 , а в приміщенні правоохоронного органу тому суд вважає, що вказані протоколи слідчого експерименту від 24.02.2016 року є недопустимим доказом у відповідності до ч. 2 ст. 86 КПК України.

Таким чином, аналіз всіх наведених вище доказів дозволяє суду зробити висновок, що ініціатива з проведення зазначених дій виходила від органів міліції та заявника, а все кримінальне переслідування є логічним продовженням підбурювання співробітників міліції.

Оцінюючи показання свідків наданими в судовому засіданні, судом встановлено, що вони протирічать добутим в судовому засіданні доказам.

Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що захотів зайнятися підприємницькою діяльністю, знайшов вільне місце на ринку «Браїлки» - невідомі порадили звернутися до ОСОБА_16 , з яким він зустрічався - спілкувались про облаштування торговельного місця, де можливо буде торгувати взимку ОСОБА_16 казав, що потрібно надати 40 000 грн звернувся до УБЕП через знайомого ОСОБА_21 приніс з дому 200 доларів США - не бачив що підписував не пам`ятає працівників міліції - кошти, які він отримав від працівників міліції та, в подальшому, передав ОСОБА_16 були справжніми - метою надання коштів свідок вважав, що це необхідно для роботи на ринку- торговельною діяльністю раніше не займався заяву до УБЄП не писав, так як писав працівник міліції. Стверджував, що він особисто передав працівникам міліції свої особисті грошові кошти в сумі 200 доларів США купюрами по 100 доларів США, але кому та при яких обставинах не пам`ятає.

Так, свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні стверджувала, що передані ОСОБА_40 працівникам міліції, їх сімейні грошові кошти в сумі 200 доларів США були купюрами по 50 доларів США, що суттєво протирічить свідченням її співмешканця ОСОБА_17 .

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_25 під час допиту в судовому засіданні, де він заявив, що був запрошений в якості понятого з місця своєї роботи, та що грошові кошти вручалися жінці, суд враховує їх суперечливість та необ`єктивність. Оскільки після його допиту, стороною захисту суду надано відповідь з місця роботи ОСОБА_25 Полтавського навчального центру за № 01-12/26 від 18.04.2018, де зазначено, що він 21.08.2015 року знаходився в щорічної відпустці. ( т.3 а.с.63 ) Крім цього, суд критично ставиться до його свідчень, так як він не може вважатися незаінтересованою особою, у розумінні ст. 223 КПК України.

Більше того, стороною обвинувачення не надано суду про прийняте правоохоронним органом процесуального рішення відносно ОСОБА_31 про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 369 КК України та залишилось невідомим, чи приймалось відносно останнього таке рішення на стадії досудового слідства.

Той факт, що зі сторони ОСОБА_31 при передачі якоби неправомірної вигоди ОСОБА_16 були провокативні дії підтверджується також тим, що він не був приватним підприємцем, раніше торгівельною діяльністю не займався, разом із співмешканкою не мали необхідних грошових коштів для здійснення підприємницькою діяльністю, не мали у власності земельної ділянки та ніколи не займалися вирощуванням та продажем сільськогосподарської продукції. Після отримання його співмешканкою ОСОБА_18 дозвільних документів на оренду торгівельного місця на ринку «Браїлки» в м. Полтава вони не зайнялися благоустроєм та до цього часу жодного разу не використали торгівельне місце за призначенням. ОСОБА_30 підтвердив, що заяву в правоохоронний орган писав не він, а від його імені працівник міліції.

Також судом під час судового розгляду не довелося здобути доказів того, чи дійсно ОСОБА_30 зі своєю співмешканкою ОСОБА_18 вирішили зайнятися підприємницькою діяльністю по продажу сільськогосподарської продукції, чи передав він працівникам міліції особисті грошові кошти в сумі 200 доларів США купюрами по 100 доларів США, ким виготовлялись несправжні «імітаційні» грошові кошти, хто із керівників досудового розслідування або із прокурорів дав дозвіл на використання несправжніх «імітаційних» грошових коштів, хто із прокурорів здійснював контроль за вчиненням злочину, ким був покладений в шафу між папками для паперів в робочому кабінеті ОСОБА_16 знайдений під час обшуку паперовий згорток, в який були загорнуті 18 купюр по 100 доларів США кожна, із яких 16 штук імітаційні засоби, які були перев`язані резинкою.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази, суд прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_16 ґрунтується тільки на припущеннях або доказах, одержаних не в установленому вимогами КПК України порядку, або внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Суд відповідно до ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами під час розгляду кримінального провадження в суді їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, щоб провадження було здійснено на засадах змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Цим правом сторони скористались сповна, надавши на пропозицію суду, на їх розсуд, для дослідження всі докази, які мали в своєму розпорядженні та заявили про відсутність у них інших.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з положень закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, та прийшов до висновку про відсутність доказів вини обвинуваченого ОСОБА_16 у скоєнні ним інкримінованого йому злочину.

Враховуючи, що судом було надано сторонам можливість вільно розпоряджатися своїми правами в частині доведення переконливості поданих доказів, суд, дотримуючись засад безсторонності, вважає, що можливості здобуття інших доказів вичерпані.

При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 3 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.

Оскільки стороною обвинувачення вина ОСОБА_16 не була доведена поза всякими сумнівами, встановлені в ході судового розгляду протиріччя у встановленні обставин злочину, а також доводи ОСОБА_16 про його невинність і фальсифікації доказів, суд приймає всі сумніви про доведеність вини обвинуваченого на користь останнього.

Конституція України ст. 8 проголошує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, водночас обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду кримінального провадження не знайшло свого підтвердження достатньо допустимими та достовірними доказами твердження сторонни обвинувачення про вчинення ОСОБА_16 злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду в судовому засіданні кримінального провадження, стороною обвинувачення не було доведено прохання надати, а також одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням а тому ОСОБА_16 підлягає виправданню за ч. 3 ст. 368 КК України

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати за проведення судових експертиз необхідно покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,

з а с у д и и в :

ОСОБА_16 - виправдати за недоведеністю його вини у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 ч.3 КК України.

Речові докази:

-грошові кошти у сумі 200 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США в кількості 2 штук - звернути в дохід держави;

-речові докази які були вилучені під час обшуків у ОСОБА_16 повернути останньому;

-інші речові докази зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_16 у виді застави скасувати та повернути заставу заставодавцю.

Судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 5564 грн. 10 коп. віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1