Справа № 755/8432/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2018 за № 0004899 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове, Полтавської області, Оржицького району, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, працюючого в ПП «Ритуальні послуги», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 19.05.2018 приблизно о 02:30 год. перебував на території ПКіВ «Гідропарк», де побачив раніше невідому йому жінку ОСОБА_9 , у якої на плечі знаходилася жіноча сумка, та у нього в цей момент виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме вказаної жіночої сумки, реалізуючи свій злочинний умисел останній обома руками штовхнув потерпілу, яка внаслідок цього впала спиною на землю та зірвав з її плеча належну їй жіночу сумку, в якій знаходилися: мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» вартістю 5460 гривень, мобільний тефон «Nokia X2» вартістю 360 гривень.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5820 гривень.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так, допитаний, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та пояснив, що, у цій ситуації, в його діях наявний склад злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме крадіжка.
Зауваживши, що майном потерпілої він заволодів таємно, в той час, як вона відволіклась за своїми природніми потребами і попросила його потримати сумку.

У той же час, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_7 надала суду показання в яких підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення відносно себе, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.
Та указала, що 19.05.2018 приблизно о 02:30 год. вона знаходилась на території ПКіВ «Гідропарк». На плечі знаходилась жіноча сумка.
У певний момент ОСОБА_8 обома руками штовхнув її, вона впала спиною на землю та зірвав жіночу сумку з плеча, чим завдав матеріальну шкоду на 5820 гривень.
Зазначила, що викрадення майна відбулося у її присутності відкрито.
Вона усвідомлювала протиправний характер дій обвинуваченого, а тому уважає, що і останній усвідомлював, що його дії нею помічені і оцінюються як викрадення.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення, як і факт відкритого заволодіння майном.
Щодо показань обвинуваченого, то суд вважає за необхідне надати їм оцінку після дослідження всіх доказів у справі в їх сукупності у порядку ст. 94 КПК України.

Також, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 указав, що перебуваючи на чергуванні, отримав виклик про те, що у жінки вирвали сумку з особистими речами у ПКіВ «Гідропарк». Поїхали відпрацьовувати прилеглу територію, приблизно після 2-3 годин після грабунку, побачили схожу за описом особу, запитали документи, але вони були відсутні. Провели поверхневий огляд та у даної особи був мобільний телефон, запитали у патрульної поліції, який був телефон, вони повідомили, що був чохол з квітками, та потім через 5 хв. під`їхала потерпіла з патрульною поліцією та вказала, що це її телефон та сказала, що саме ця особа яку затримали є тим, хто забрав у неї сумку.
В судовому засіданні свідок вказав, що обвинувачений є тією особою, яку він затримував.

Допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_11 надав аналогічні покази.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_12 показав, їхав вранці в районі Лівобережної та його зупинили працівники правоохоронних органів й попросили бути понятим під час вилучення речей. У особи вилучили мобільний телефон «Samsung».
Також свідок відмітив, що при огляді місця події була потерпіла, яка указувала, що обвинуваечний - це саме та особа, яка викрала її речі.

Вказані показання свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також підтверджують достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів. Також суд визнає вказані показання свідків допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, у відношенні свідків в ході судового розгляду встановлено не було.

Даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України, стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, надано не було.

Також, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 які ухвалою суду, постановленою, у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.05.2018 та протоколу про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину від тієї ж дати, потерпіла вказала, що за адресою: м. Київ, ПКіВ «Гідропарк», ОСОБА_8 відкрито заволодів її майном - сумкою з речами.

Як наслідок, суд враховує, що цим доказом підтверджується місце вчинення злочину та те, що потерпіла не дивлячись на той факт, що перебувала у стресовій ситуації після злочину чітко повідомляла про вчинення відносно неї саме грабежу, що вказує на те, що показання потерпілої є послідовними та зв`язними за своєю суттю протягом всього кримінального провадження.

Відповідно до протоколу затримання обвинуваченого від 19.05.2018 час його фактичного затримання - 04:25 год. 19.05.2018, а підстава затримання - ч. 1 ст. 208 КПК України, якою визначено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, як наслідок відомості відображені у цьому протоколі, підтверджують інші обставини.
Відомості до ЄРДР у провадженні були унесені реєстратором, згідно витягу, 19.05.2018 о 06:41:12.
Надалі, 19.05.2018 було проведено огляд місця події у присутності понятих, у ході якого ОСОБА_8 добровільно видав речі потерпілої ОСОБА_9 .

Згідно протоколу огляду предметів від 21.05.2018 з фототаблицею слідує, що 21.05.2018 у період з 10:10 год. до 10:20 год. було оглянуто речі, які вилучено у ОСОБА_8 та установлено, що вони належать потерпілій ОСОБА_15 , зокрема 2 мобільних телефони з сім-картами.
Сам огляд проведено з дотриманням норм КПК України, а тому відсутні підстави уважати цей доказ недопустимим.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були, згідно ст.ст. 22, 26 КПК України, вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи, зокрема, надані показання потерпілої та дані досліджених протоколів, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», так як ці доводи не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України,суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно даних відображених у ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 N 10, які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду Касаційного кримінального суду у постанові від 15.03.2018 в справі № 192/2621/16-к, слідує, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
При кваліфікації, дій, як грабежу, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Зокрема, дії, виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна.
Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Як вбачається з формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, у цій справі, в ході судового розгляду факт таємного заволодіння майном установлений не був, а навпаки, з`ясовано, що обвинувачений відкрито заволодів таким майном, розуміючи при цьому, що такі дії вчиняються у присутності власника майна та ця особа розуміє сутність його злочинних дій.
А тому, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України так, як він скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, або ж його обтяжують, у розумінні ст. 67 КК України, суд не убачає.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, прийнятні характеристики, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше судимий, одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 19.05.2018 по 31.08.2018 та з 09.09.2019 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_16 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 35 240 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці, яка була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у м. Києві, після звільнення з під варти у зв`язку з внесення застави обвинувачений не одноразово не з`являвся до суду та був оголошений в розшук, чим порушив ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Як наслідок, указану заставу відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК слід звернути в дохід держави.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з дня ухвалення вироку, тобто з 17.12.2019 та зарахувати йому, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у цей строк термін його попереднього ув"язнення, а саме з 19.05.2018 по 31.08.2018 та з 09.09.2019 по 16.12.2019.
Відповідно до ст. 182 КПК України, заставу у розмірі 35240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень 00 коп., внесену на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у м. Києві згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року, звернути в дохід держави після набрання вироком законної сили.

Речові докази, які згідно постанови слідчого передано на зберігання ОСОБА_7 залишити у її володінні.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_17