Житомирський апеляційний суд
Категорія ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 1ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7
прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001858 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2020 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст.89 КК України,

- за ч. 2 ст. 125 КК України на 4 (чотири) місяців арешту.

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 (сім)років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 7 (сім)років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою ухвалено вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати, зарахувавши попереднього ув`язнення у періоди з 05.05.2018 року по 06.09.2018 року, а також з 18.01.2019 року до набрання вироком законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи №141 від 16.08.2018 у сумі 7805,70 грн.

Речові докази по справі:

- змиви плям бурого кольору, зроблені з підлоги кімнати за адресою: пров.1-й Іподромний,15а м.Житомир;

- змиви з рук ОСОБА_6 ,

- зрізи нігтьових пластин з пальців обох рук ОСОБА_6 ;

- епітелії з внутрішніх поверхонь лівої та правої щоки ОСОБА_6 ;

- кухонний ніж, підковдру блакитного кольору - ухвалено знищити.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 05.05.2018 року близько 14 год. 15 хв. ОСОБА_6 перебував у приміщенні кімнати Міського центру обліку бездомних осіб, розташованого у м. Житомирі по пров. 1-й Іподромний,15а, разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 на грунті неприязних відносин з ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , перебуваючи у кімнаті, підійшов до тумбочки та взяв з неї кухонного ножа. Після того він підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на ліжку, та наніс йому один удар вказаним ножем в область шиї, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани, синця в під щелеповій ділянці справа та шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У подальшому в цей же день, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння останньому смерті.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , перебуваючи у кімнаті близько 14 год. 20 хв., тримаючи у правій руці кухонний ніж, підійшов до ОСОБА_10 , який лежав на ліжку, та наніс йому один удар вказаним ножем в ділянку серця, спричинивши останньому проникаюче колото-різане поранення передньої грудної стінки зліва у вигляді колото-різаної рани поверхні грудної стінки зліва в 3-му міжребер`ї, раневий канал якої проникав в грудну порожнину зліва-направо, зверху-вниз з пораненням лівої легені, проникаючим пораненням перикарду та непроникаючим пораненням правого шлуночка серця, що призвело до розвитку гемо перикарду (наявність крові в серцевій сорочці) із тампонадою серця та наявною гематомою межістіння, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Надалі дії ОСОБА_6 були припинені мешканцями Міського центру обліку бездомних осіб. Таким чином ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувавши його дії на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому мінімальне покарання за цієї статтею.

Вказує, що не встановлені достовірно всі обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки під час судового слідства не вдалося допитати свідків ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які були очевидцями цих подій, у зв`язку з їх смертю.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник просить за цим епізодом кримінальне провадження закрити за недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України вчинено обвинуваченим.

Також, вказує, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що в момент події вона була на другому поверсі, почула крики, прибігла та побачила у потерпілого ОСОБА_13 рану, а ОСОБА_6 в цей час сидів біля вікна.

На її думку, свідок ОСОБА_12 події не бачила, а також виходячи із її свідчень, ОСОБА_6 не намагався ОСОБА_10 заподіяти смерть шляхом вчинення всіх дій, які вважав за необхідне.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження визнав та пояснив, що в нього не було умислу на вбивство ОСОБА_10 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 просить врахувати, його вік та стан здоров`я, те що він має інвалідність 3-ої групи, та призначити йому мінімальне покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , як вбачається зі змісту, просить вирок суду щодо нього змінити, пом`якшити покарання застосувавши положення ст. 69 КК України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що він також не погоджується з кваліфікацією дій за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України, вважає, що вона є недоведеною, оскільки жоден доказ не підтверджує, що він намагався позбавити життя ОСОБА_10 .

Досудове слідство було однобічним та неповним, з ним не було проведено слідчого експерименту з участю судового експерта, а усі очевидці цих подій не були допитані.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів справи слідує, що судова повістка на 03.06.20 р. 11:40 год. була надіслана потерпілому ОСОБА_10 за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 , де знаходиться Міський центр обліку бездомних осіб, та отримана представником центру 26.05.20 р., а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутністю потерпілого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

На переконання колегії суддів дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , а також за ч.2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_9 кваліфіковані вірно та підтверджуються доказами які суд навів у вироку, надавши їм відповідну оцінку.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що проживає у Міському центрі для безпритульних осіб.

05.05.2018, у кімнаті були присутні, окрім нього, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Будь-яких конфліктів не було. ОСОБА_6 раптом схопився та вдарив ОСОБА_9 ножем у шию, а потім наніс йому один удар ножем у ділянку серця, при цьому кричав: «Уб`ю в серце». Після цього ОСОБА_6 намагався нанести йому ще удар, проте, не зміг, оскільки він чинив опір, утримуючи руку обвинуваченого. Після цього було викликано швидку допомогу.

Зазначені показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами, які суд навів у вироку.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду , що проживає у Міському центрі для безпритульних осіб.

05.05.2018 почула крики, після чого було викликано швидку допомогу та поліцію, бачила, як ОСОБА_10 тримався за груди.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.05.2018 року ОСОБА_9 просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 05.05.2018 р. у кімнаті спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 спричинив йому тілесні ушкодження у виді поранення шиї.

При огляді місця події 05.05.2018 року в приміщення кімнати №2 міського центру обліку бездомних осіб м. Житомир, на ліжку №4 було виявлено підковдру, на якій розташовані чисельні плями бурого кольору, на підлозі між ліжками №4 та №5 також виявлені плями бурого кольору. А також в ході огляду кімнати №4, на столі було виявлено ніж, на лезі якого наявні плями бурого кольору.

З висновку судово-медичної експертизи №1014 від 11.05.2018 року вбачається, що при обстеженні потерпілого ОСОБА_10 виявлено проникаюче колоте-різане поранення передньої грудної стінки зліва у вигляді наявної колото-різаної рани по передній поверхні грудної стінки зліва в 3-му міжребер`ї, раневий канал якої проникав в грудну порожнину зліва-направо, зверху-вниз з пораненням лівої легені, проникаючим пораненням перикарду та непроникаючим пораненням правого шлуночка серця, що призвело до розвитку гемоперикарду (наявність крові в серцевій сорочці) із тампонадою серця та наявною гематомою міжістіння. Вищевказані ушкодження утворились від дії колючо-ріжучого предмету, в термін та за обставин, вказаних в ухвалі суду. Проникаюче колото-різане поранення передньої грудної стінки зліва відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

З висновку судово-медичної експертизи №1129 від 22.05.2018 року слідує, що при обстеженні потерпілого ОСОБА_9 виявлено колото-різану рану, синець в під щелеповій ділянці справа та шиї, які утворились від дії колючо-ріжучого предмету, не виключено в термін та за обставин, вказаних потерпілим та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

При проведенні слідчого експерименту 01.06.2018, що проводився у кімнаті проживання чоловіків у Міському центрі обліку бездомних осіб потерпілий ОСОБА_10 , відобразив події, що стались 05.05.2018 р., зокрема показав нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень йому та ОСОБА_9 , що підтверджується відповідним протоколом з фототаблицями.

Аналогічну інформацію про місце, спосіб, механізм нанесення ушкоджень ножем ОСОБА_6 потерпілим відображено в протоколах слідчих експериментів проведених з потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 .

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає.

Сукупність цих доказів, які узгоджуються між собою підтверджує правильність висновків суді першої інстанції.

У своїх рішеннях (№ 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року, № 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5-26кс13 від 4 липня 2013 року, № 5-46кс13 від 14 листопада2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-12кс14 від 15 травня 2014 року) Верховний Суд України неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою наслідки і не призвели до бажаного наслідку лише через обставини, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

Про наявність умислу, на вбивство у ОСОБА_6 свідчить використання як знаряддя злочину ножа, характер тілесних ушкоджень та локалізація, спрямованість удару, слова, які висловив при цьому обвинувачений: «Уб`ю в серце», а також подальші дії обвинуваченого, який намагався продовжити наносити удари, однак внаслідок опору потерпілого та припинення його дій представниками центру не зміг довести свій умисел до кінця.

Зазначені докази спростовують доводи захисника про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_10 та вказують, що ОСОБА_6 діючи з прямим умислом здійснив закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , оскільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

На думку колегії суддів вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

На думку колегії суддів підтверджують зазначені докази і висновки суду про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а не можливість допитати у суді потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок його смерті, не є обставиною, яка спростовує висновки суду з врахуванням інших доказів, що були досліджені судом, а зокрема висновок СМЕ, показання потерпілого ОСОБА_10 , заява потерпілого ОСОБА_9 про вчинений злочин та проведений з ним слідчий експеримент.

Колегія суддів відмічає, що спричинення тілесних ушкоджень обом потерпілим було здійснено в короткий проміжок часу з використанням одного знаряддя, сам обвинувачений ОСОБА_6 , в суді першої інстанції не заперечував нанесення ударів ножем потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як і не заперечував цього і в суді апеляційної інстанції у своїх поясненнях.

Суд першої інстанції належним чином проаналізував докази обвинувачення та ретельно обґрунтував свої висновки у вироку з цими висновками погоджується і колегія суддів.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотримання положень ст. 65 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, обставини, що обтяжують його покарання вчинення злочину проти особи похилого віку та особи з інвалідністю, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, розлучений, утриманців не має, має інвалідність 3-ї групи, а також думку потерпілого ОСОБА_10 , який наполягав на призначенні суворої міри покарання.

З врахуванням обставин вчиненого злочину, його тяжкості та суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного вбивства, колегія суддів не вбачає підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, а також підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: