Справа № 346/925/18
Провадження № 1-кс/346/164/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия заяву про відвід судді ОСОБА_1 по справі за заявою ОСОБА_3 на постанову слідчого Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про закриття кримінальної справи,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеною скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про закриття кримінальної справи.

Розглянувши матеріали справи та скаргу гр. ОСОБА_3 , суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.76 ч.1 п/п.4 КПК України слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні,за наявності інших обставин,які викликають сумнів у його неупередженості.
У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції:

«49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

50. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).
Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008 стор. 31).
Крім цього, в п.п.66,67,69,70 Рішення ЄСПЛ «Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02, зазначено,що: «…п.66. Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції , за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи

забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United

Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

67.Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

69. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та

Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

70. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності , про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року та Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року.

Зазначаю, що за період з березня 2016 року по грудень 2016 року, та квітень травень 2017 року , мною було заслухано більше 10 (десяти) справ , в яких гр. ОСОБА_3 оскаржував бездіяльність Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, а саме 346/2056/16-к, 346/2197/16-к ,346/2199/16-к , 346/2506/16-к,а також скарги 346/2747/16-к ,346/2793/16-к, 346/2732/16-к, 346/2556/16-к, 346/2557/16-к, 346/2791/16-к, 346/6686/16-к, 346/2414/16-к, які були написані скаржником ОСОБА_3 однотипно з аналогічними вимогами, з застосуванням нецензурної лексики.

Під час розгляду даних скарг під моїм головуванням, скаржник ОСОБА_4 неодноразово ображав мене, як людину і як посадову особу, не давав мені належно проводити судові засідання ,що полягало в тому,що він викрикував з місця, нецензурною лайкою ображав мене, а також не давав належним чином зачитати кінцеве рішення, намагався підійти до столу і зламати засоби технічного запису, відповідно я змушений був запрошувати в судовий розгляд працівників поліції для підтримки порядку.

Скаржник подавав всі вищеперераховані скарги ,в тому числі і дану скаргу, посилаючись на одні і ті самі підстави. Даним фактам і підставам ,а також обставинам вже було дано неодноразово правову оцінку як судом першої інстанції, так і апеляційним судом та Верховним Судом України.

В мене , як посадової особи, склалась своя власна думка щодо даної справи, яка співпадає з кінцевими рішеннями всіх інстанцій, які набрали законної сили, відповідно ,я не зможу неупереджено розглянути дану справу, з огляду на зовнішню поведінку гр. ОСОБА_3 .

Те ,що гр. ОСОБА_4 не змінив свого ставлення до суддів і продовжує їх ображати, свідчать матеріали справи,що надійшли до мене після авторозподілу, які рясніють висловлюваннями та образами в сторону суддів Коломийського міськрайонного суду. Більше того, гр. ОСОБА_3 зловживає своїми процесуальними правами,подаючи до суду однотипні скарги, свідомо розуміючи,що результат буде той самий. Скаржник свідомо вказує,що вирок винесений щодо нього є неправосудним,хоча відбув покарання за даним вироком.

Крім цього , зазначаю,що мною було заслухано цивільну справу №2-156/2011 і винесено по ній рішення від 1.02.2011 року за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Івано-Франківського регіонального науково-виробничого центру стандартизації метрології та сертифікації, третьої особи,що не заявляє самостійних вимог Виконавчої дирекції Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності про стягнення коштів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на підставі листків непрацездатності,стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, яким в задоволенні позовної заяви було відмовлено. Підстави, предмет і коло осіб вищенаведеної цивільної справи також співпадають з вищезазначеною скаргою.

Вважаю,що скаржник таким чином чинить тиск на мене,як головуючого по справі з метою отримання потрібного йому рішення, відповідно за таких обставин суд не зможе чітко, законно та неупереджено розглянути дану справу,маючи свою думку стосовно вирішення даної справи.

У відповідності до ст.126 Конституції України вплив на суддю в будь-який спосіб забороняється.

Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №277/599/15-к від 17 вересня 2019 року.
Вищенаведені дані дають мені підстави і право керуючись ст.ст.75-80 КПК України задовольнити заяву про відвід по даній справі.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом (чи безсторонності судді при розгляді даного позову), заявлений відвід слід задовольнити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішення Конституційного Суду № 19-рп/2004 від 01.12.2004, ст. ст.75-80 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02,правовий висновок Верховного Суду в постанові №277/599/15-к від 17 вересня 2019 року, -

ухвалив:

Заяву про відвід судді ОСОБА_1 у справі по справі за заявою ОСОБА_3 на постанову слідчого Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про закриття кримінальної справи - задовольнити.

Передати справу до канцелярії суду на новий розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1