Справа № 741/414/20
1-кп/729/84/20 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2020 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 120 202 702 000 000 45 від 13.02.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Коростенського району Житомирської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, раніше судимого 17.07.2006 року Коростенським районним судом Жиомирської області за ст. 115 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі; 23.06.2016 року Коростенським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, в ніч з 12.02.2020 на 13.02.2020, з корисливих мотивів, умисно, повторно з метою особистого збагачення, через неогороджену частину господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 , зайшов на територію, де відчинивши незамкнені двері господарського сараю, проник в дане приміщення, звідки таємно викрав свійську робочу кобилу білої масті, вагою близько 800 кг, вартістю 14500 грн., яка належить ОСОБА_6 , чим завдав матеріальних збитків потерпілій на вказану суму, та в подальшому розпорядився викраденою кобилою на власний розсуд.

У ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 не визнавав свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, посилаючись на те, що злочину в якому його обвинувачують не вчиняв. За проханням цигана у якого він проживав ОСОБА_7 він зізнався працівникам поліції, що викрав кобилу при обставинах, вказаних в обвинувальному акті. Послідовність крадіжки йому розповів ОСОБА_8 , тому він безперешкодно показував про обставини скоєння ним крадіжки кобили при проведенні слідчого експерименту. Хто вчинив злочин йому не відомо. Він погодився на таку пропозицію ОСОБА_7 , оскільки останній обіцяв йому, що його не позбавлять волі. На даний час ситуація змінилася, він перебуває під вартою, тому вирішив суду повідомити про дані обставини. В подальшому обвинувачений змінив свою позицію щодо не визнання себе винуватим у вчиненні злочину, дав показання, які за своїм змістом відповідають фактичним обставинам вчиненого ним злочину, викладеному в обвинувальному акті. Злочин вчинив сам . Зміну своєї поведінки пояснив тим, що в такий спосіб хотів уникнути від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Запевнив суд, що в скоєному злочині щиро розкаюється, засуджує свій вчинок, обіцяє в подальшому не вчиняти злочини.

Не дивлячись на таке визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених в ході судового розгляду, а саме:

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав, що з ОСОБА_3 він познайомився у м. Носівка та запропонував йому працювати у його господарстві, на що останній погодився. ОСОБА_10 допомагав йому збирати металобрухт та пляшки. У лютому місяці 2020 року вони разом їздили в с. Іржавець Носівського району та заходили в господарство ОСОБА_11 . В ніч з 12.02.2020 на 13.02.2020 року ОСОБА_3 не ночував дома і повернувся тільки ранком з кобилою білої масті. На його питання, де він взявкобилу, повідомив, що купив і після цього повів його через городи до господарського сараю. На його думку купити коня він не міг, оскільки не мав коштів, за роботу він розраховувся з ним харчуванням. Десь близько 10. 00 год ранку приїхали працівники поліції, які розшукували викрадену кобилу. Він розповів працівникам поліції все, що йому було відомо і разом з ними та ОСОБА_3 поїхав на автомобілі до господарського сараю, де ОСОБА_3 показав де знаходиться кобила. Він відв`язав кобилу та за пропозицією працівників поліції повів її до дому. Після чого її забрав власник. Також свідок вказав, що ніякого тиску на обвинуваченого він не чинив , та не просив взяти на себе крадіжку коня.

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України також підтверджується даними, які містяться у:

-заяві потерпілої ОСОБА_6 від 13.02.2020 року в якій вона повідомляє про вчинення крадіжки невідомими особами з приміщення сараю в АДРЕСА_3 належної їй кобили віком 15 років;

- протоколі огляду місця події від 13.02.2020 за участю потерпілої ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , яким встановлено місце викрадення кобили, та фототаблицями до нього;

- протоколі огляду місця події від 13.02.2020 господарства за адресою: АДРЕСА_3 за участю понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де оглядом була встановлена від сараю на ґрунтовій дорозі слідова доріжка слідів копит кобили, яка проходила від тильної сторони сараю, далі по ґрунтовій дорозі повз кладовище, через околицю села і виходила на асфальтну дорогу, що веде до м. Носівка та далі привела до господарства АДРЕСА_4 , де в приміщенні сараю була виявлена кобила білої масті та фототаблицями до нього;

- протоколі огляду місця події від 13.02.2020, яким під господарством АДРЕСА_4 виявлено кобилу білого кольору, біля якої знаходився ОСОБА_8 та фототаблицями до нього;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 26.03.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 та ілюстративною таблицею, в ході якого обвинувачений розповідав та показував при яких обставинах вчиняв крадіжку кобили у господарстві ОСОБА_14 та карті пам`яті;

- висновку експерта від 14.02.2020 № 1086/20-24, згідно якого, середня ринкова вартість кобили живою вагою 800 кг станом на 13.02.2020 може складати 14500 гривень;

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

За результатами аналізу доказів, суд приходить до висновку, про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, є належними і допустимими і стороною захисту не спростовані.

Тому суд в основу доведеності вини обвинуваченого покладає всі зазначені докази в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій.

Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеними пред`явлене обвинувачення ОСОБА_3 і його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення .

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, складеної представником органу пробації, згідно якого ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як дуже високий і виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе і становить дуже високу небезпеку для суспільства, суд призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, обставини його вчинення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не працевлаштований, його поведінку в судовому засіданні.

Враховуючи те, що обвинувачений в ході розгляду кримінального провадження визнав себе винуватим, що виразилося у його відвертому визнанні вини у вчиненні злочину, щирому співчутті з приводу цього та осуді своєї поведінки, суд відповідно до ст. 66 КК України визнає обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття .

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує його покарання є рецидив злочину.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває , його характеризуючі дані з місця реєстрації, проживання та місць відбуття покарання, ніде не працює, відсутність джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків, обставини, що пом"якшують та обтяжують його покарання, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, вчинив корисливий злочин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене у санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі,обмежившись мнімальним строком, оскільки його виправлення та перевиховання можливе тільки з ізолюванням від суспільства.

Призначаючи такий вид та міру покарання, суд виходив із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, який повторно вчинив умисний тяжкий злочин, з корисливих мотивів, суб`єктивна сторона якого виражається у прямому умислі, що підвищує суспільну небезпеку скоєного ним, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про особу обвинуваченого, та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 Кримінального кодексу України, якою визначено мету покарання.

Підстав для застосування положень ст. 75 Кримінального кодексу України, з огляду на дані про особу обвинуваченого та вищенаведені обставини, суд не знаходить, а призначене покарання у виді позбавлення волі певною мірою забезпечить почуття справедливості у потерпілої та суспільства.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 залишити утримання під вартою.

Строк відбування покарання вираховувати з 24 березня 2020.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, засудити за ч. 3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити утримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 24 березня 2020.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 326,88 грн. за проведення судової експертизи.

Речові докази: кобилу білого кольору залишити у користуванні власника, карту пам`яті з відеозаписом слідчого експерименту залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Бобровицький районний суд з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою з дня отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1