УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року

м. Київ
справа № 504/1755/15-к
провадження № 51-1320ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Комінтернівський районний суд Одеської області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014I6і0I0000076, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Комінтернівський районний суд Одеської області від 10 квітня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 23 грудня 2019 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій захисник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказів та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також у поданій скарзі захисник, порушуючи питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежився загальними фразами щодо таких порушень та неправильного застосування. Зокрема, він не обґрунтував, у чому саме полягало допущення істотного порушення норм процесуального закону, як це істотне порушення вплинуло на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни касаційним судом рішення місцевого суду і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-413, 419 цього Кодексу.
При цьому захисник у своїй касаційній скарзі, формально вказавши, що стороною захисту були заявлені клопотання у суді апеляційної інстанції про повторне дослідження доказів та допит свідків, не зазначив у чому саме полягало неповне або з порушеннями дослідження доказів місцевим судом, про повторне дослідження, яких клопотала сторона захисту у суді апеляційної інстанції. Крім того, захисник не вказав як вирішення судом питання щодо цих клопотань вплинуло на законність і обґрунтованість постановленого рішення суду апеляційної інстанції в цілому, оскільки сама по собі незгода однієї із сторін кримінального провадження з наданою судом оцінкою доказів, безпосередньо не свідчить про допущення цим судом істотних порушень.
Крім того, касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Комінтернівський районний суд Одеської області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3