ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8369/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/184/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25 травня 2020 р. задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області, погодженого прокурором відділу прокуратури Тернопільської області, про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та продовжено строк тримання під вартою останньому до 23 год. 59 хв. 17 липня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному інший запобіжний захід, не повязаний з позбавленням волі.

Зокрема зазначає, що оскільки його підзахисний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вина його не доведена, предявлена підозра необґрунтована та не підтверджена доказами, жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, не доведений, клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК України, а тому вважає, що утримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою є незаконним.

Вказує, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 cт. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Також зазначає, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним, про що неодноразово зазначалось у рішеннях ЄСПЛ, зокрема: Латальє проти Франції, Прокопенко проти України, Хайредінов проти України, Москаленко проти України.

Вказує, що слідчий суддя у своїй ухвалі не мотивував належним чином ризик переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду за межами України або на території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки останній жодних документів, які б давали право перетину кордону, не має.

Також слідчий суддя, як зазначає апелянт, не обґрунтував і наявність ризику впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та свідків у даному кримінальному провадженні, а також ймовірність вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя всупереч вимогам ч.1 ст.183 КПК України у своїй ухвалі не навів підстав, з яких вважав неможливим застосування відносно підозрюваного іншого, більш мякого, запобіжного заходу, не повязаного з триманням під вартою.

Стверджує, що хоча ОСОБА_7 і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак до кримінальної відповідальності він притягується вперше, крім того у нього є сімя та двоє малолітніх дітей.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить ухвалу слідчого судді залишити без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 - без задоволення.

Зокрема зазначає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Крім того вказує, що оскільки підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином держави, з якою Україна перебуває у збройному конфлікті, не має на території України постійного місця проживання та міцних соціальних звязків, а тому, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винним, може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Також підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, потерпілого чи інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, здійснювати на них тиск з метою дачі неправдивих показань або відмови від добровільно наданих показань, оскільки вказані особи йому відомі та знає їхні місця проживання,

Вказує, що кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 є корисливо-насильницьким, вчинене групою осіб, з погрозами застосування насильства, а тому має високий ступень суспільної небезпеки, у звязку з чим вважає, що більш мякий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання ним відповідних процесуальних обовязків.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 21 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в грудні 2019 року у ОСОБА_9 виник умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , шляхом їх вимагання з погрозами спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Після цього, у грудні 2019 року, у невстановленому слідством місці, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_7 та повідомив йому про те, що ОСОБА_10 не повертає йому грошовий борг та попросив посприяти в його поверненні. На ОСОБА_11 ОСОБА_7 погодився.

17 березня 2020 року ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 , після досягнення домовленості на вчинення злочину, близько 12.00 години, неподалік торгового центру «Торба», що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Стуса, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, пред`явили йому завідомо протиправну вимогу передати їм грошові кошти в сумі 7500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.03.2020, становить 198 900 (сто дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот) гривень.

При цьому, ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , в присутності ОСОБА_12 , став погрожувати ОСОБА_10 спричиненням тяжких тілесних ушкоджень йому та членам його сім`ї в разі не передачі вищевказаної суми грошових коштів. Під час зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зменшили розмір суми коштів, що вимагалася, та пред`явили йому завідомо протиправну вимогу передати їм грошові кошти в сумі 3500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.03.2020р., становить 92 820 ( дев`яносто дві тисячі вісімсот двадцять ) гривень

Потерпілий ОСОБА_10 сприйняв погрозу ОСОБА_9 про спричинення йому та його рідним тяжких тілесних ушкоджень, як реальну, що цілком може бути реалізована, стати дійсною, якщо він проігнорує їх вимогу про передачу грошових коштів.

ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого в розмірі 3500 доларів США, неодноразово телефонували ОСОБА_10 та вимагали зустрічі. При цих розмовах ОСОБА_7 називав умови передачі коштів ОСОБА_9 , чинив психологічний тиск на свідомість потерпілого у випадку ігнорування ним вимоги у передачі обумовленої суми коштів.

26 березня 2020 року ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 , зателефонував та призначив йому зустріч біля торгового центру « Торба », що по вул. Стуса в м. Тернополі.

01 квітня 2020 року біля 12.00 години ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, зустрілися із ОСОБА_10 навпроти торгового центру «Торба », що по вулиці Стуса, 1 в м. Тернополі, де разом із ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_10 грошові кошти, які в нього вимагалися, а саме 400 (чотириста) доларів США та заздалегідь виготовлені несправжні (імітаційні) засоби у вигляді банківських банкнот доларів США на загальну суму 3100 (три тисячі сто) доларів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.04.2020р., становить 96 705 (дев`яносто шість тисяч сімсот п`ять) гривень.

Під час отримання коштів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були затримані на місці події працівниками правоохоронних органів.

01 квітня 2020 р. о 14 год. 15 хв. ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

02 квітня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.

03 квітня 2020 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 травня 2020 року із визначенням суми застави в розмірі 168 160 гривень та із покладенням на нього відповідних обовязків, у випадку її внесення.

22 травня 2020 року слідчий СУ ГУНП в Тернопільській обл. за погодженням із прокурором відділу прокуратури Тернопільської обл. звернувся до Тернопільського міськрайсуду з клопотанням про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке слідчий суддя вказаного суду своєю ухвалою від 25 травня 2020 року задовольнив.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка йому була оголошена 02 квітня 2020 р., є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, а саме:

заявою ОСОБА_10 від 20.01.2020; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30.03.2020, 02.04.2020, 12.05.2020; протоколами допиту свідка ОСОБА_12 від 30.03.2020, 02.04.2020, 12.05.2020; протоколом огляду місця події від 01.04.2020 за адресою: м. Тернопіль, вул. Василя Стуса,1; протоколами освідування особи від 01 квітня 2020 року; протоколом затримання ОСОБА_7 від 01 квітня 2020 року; -протоколом затримання ОСОБА_9 від 01 квітня 2020 року; протоколом впізнання особи за фотознімками, під час проведення якої потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка вимагала у нього грошові кошти; протоколом впізнання особи за фотознімками, під час проведення якої свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка вимагала у ОСОБА_10 грошові кошти; протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для продовження дії запобіжного заходу. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину, є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

На думку колегії суддів також існує і наявність ризиків, про які у своєму клопотанні зазначав слідчий, а в ухвалі слідчий суддя, оскільки ОСОБА_7 , будучи громадянином Російської Федерації, розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, зокрема, шляхом виїзду за межі України або на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тривалий час не повертатися до місця свого проживання.

При цьому слідчий суддя, на думку колегії суддів, вірно послався на рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), у п. 58 якого зазначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Також слідчий суддя вірно зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на потерпілого, свідків, чи іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, так як вказані особи йому відомі, він знає їхні місця проживання, тому може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

На думку слідчого судді, з чим також погоджується і колегія суддів, вищевикладене свідчить про те, що на даний час існують ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування кримінального провадження.

Відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою, чи були б підставою для застосування відносно нього іншого, більш мякого запобіжного заходу, на даний час відсутні

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя, оцінивши обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, та врахувавши при цьому характеризуючі дані підозрюваного, обґрунтованість повідомленої йому підозри, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти вище викладеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які існували на момент обрання підозрюваному міри запобіжного заходу та продовжують існувати, прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апелянта про відсутність у підозрюваного документів, з допомогою яких він би зміг перетнути кордон України та переховуватись від органів досудового слідства та/або суду, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, не є безумовними обставинами, які б свідчили про належне виконання ним процесуальних обовязків у випадку перебування його на волі.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте захисником в апеляційній скарзі та у судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які свідчать про відсутність ризиків.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження його права на свободу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до думки, що доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими. Слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайсуду Тернопільської області від 25 травня 2020 р., якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області, погодженого прокурором відділу прокуратури Тернопільської області про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 задоволено, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді