ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/2030/15-к
Номер провадження 11-кп/819/164/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року про продовження тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка, Миколаївської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289, ч.1 ст. 263, ст. 342 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Кежма, Красноярського краю, РФ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289, ч.1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17.11.2019 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою подано з порушенням визначених ст. 184 КПК України, без копій документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, та не зазначено нових ризиків та обставин, якими він його обґрунтовує. Під час розгляду клопотання прокурором не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, запобіжний захід йому продовжено, на підставі тих ризиків, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з допущенними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою подано з порушенням визначених ст. 184 КПК України, без копій документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, що позбавило можливості перевірити доводи прокурора. Ухвала суду прийнята без урахування рішень ЄСПЛ. Перерахування стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України на даному етапі судового розгляду не дає можливості встановити їх міру та актуальність, враховуючи на те, що обвинувачений перебуває під вартою з 29.06.2015 року. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року, посилаючись на те, що повний текст судового рішення отримав 26.09.2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою без копій матеріалів для обґрунтування клопотання, що позбавило його право на захист. Прокурором не доведено обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність обрання такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження. колегія суддів вважає поважними, а тому цей строк підлягає поновленню.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 02.07.2015року та 02.102015 року року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який продовжено в подальшому ухвалами Ленінського, Заводського районних судів м. Миколаєва та Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, з метою запобігання ризикам переховатися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289, ч.1 ст. 263, ст. 342 КК України, 18 вересня 2019 року постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. На час затримання підозрювані намагалися втекти від органі поліції з місця вчинення кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_10 переховувався від органів досудового розслідування, раніше притягався до кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_9 не працює, не має постійного заробітку та стійких соціальних зв`язків.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також на дані про особи обвинувачених, які офіційно не працевлаштовані, не мають законних джерел доходів, ОСОБА_10 раніше притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його негативну репутацію і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо них, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянтів, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особи обвинувачених, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Посилання апеляційної скарги адвокатів про наявність у підзахисних постійного місця проживання та наявність утриманця, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, однак, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відомості про особи та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останіх запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисників та обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року якою відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17.11.2019 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .