ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1624/17 Номер провадження 11-кп/814/752/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника потерпілого
АТ "Українська залізниця" ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000638 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого (20 разів):
Остання судимість 03.10.2019 року Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 185 ч. 2, 358 ч. 3, 358 ч. 4, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі;
у вчинені злочинів, передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 263 ч. 1, 360 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 263 ч. 1, 360 КК України, та призначено йому покарання :
-за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі;
-за ст. 182 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі;
-за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі;
-за ст. 263 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
-за ст. 360 КК України до 1 року обмеження волі.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів призначено покарання шляхом поглинення менш суворо більш суворим покаранням у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів зараховано невідбуту частину покарання згідно вироку Октябрського райсуду м. Полтава від 03.10.2019 року у вигляді 5 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк покарання засудженому визначено відраховувати з моменту його затримання у попередньому кримінальному провадженні згідно вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 03.10.2019 року - з 13.02.2018 року із зазначеним терміном зарахування попереднього ув`язнення на підставі ст. 72 ч. 5 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та цивільних позовів.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні одного епізоду за ст. 185 ч. 1 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ) та за ст. 360 КК України, як умисне пошкодження кабельної лінії зв`язку, що спричинило тимчасове припинення зв`язку (1 епізод); семи епізодів за ст. 185 ч. 2 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ), вчинена повторно (2, 3, 7, 8, 9, 10, 11 епізоди); 2 епізодів за ст. 185 ч. 3 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ), вчинена повторно з проникненням у сховище та за ст. 360 КК України, як умисне пошкодження кабельної лінії зв`язку, що спричинило тимчасове припинення зв`язку (4 та 5 епізоди); 2 епізодів за ст. 263 ч. 1 КК України, як незаконне придбання, зберігання, носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу (6 та 12 епізоди).
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 , який не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію, в поданій апеляційній скарзі порушує питання про зміну вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і її особі через суворість і просить призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Стверджує, що місцевий суд порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив йому занадто суворе покарання. Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував конкретних обставин справи та даних про його особу, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави застосувати ст. 69 КК України при призначенні покарання.
Також зазначає, що страждає на захворювання, які перешкоджають відбуванню покарання у виді позбавлення волі, а тому відповідно до вимог ст. 84 КК, має бути звільнений від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Вказаним вимогам закону вирок міськрайонного суду відповідає.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому 3 кримінальних правопорушень, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається. Суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Щодо доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції положень ст.69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Разом з тим, згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
При цьому, відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Отже, обов`язковими умовами для правомірного застосування ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину та особу винного в їх сукупності та єдності. Якщо судом встановлені тільки обставини, що пом`якшують покарання, хоча і такі, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, але разом з тим у справі відсутні дані, які позитивно характеризують особу винного, застосування ст. 69 КК України недопустимо, як і неможливо її застосування при наявності лише даних, що позитивно характеризують особу винного, але відсутні обставини, що пом`якшують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого місцевим судом визнано повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та згідно ст.67 КК України не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Також місцевим судом враховано, що обвинувачений має тяжкі хвороби, перебуває на медичному обліку в Полтавському ОЦ профілактики ВІЛ-інфекції та боротьби зі СНІДом, за місцем проживання характеризується задовільно, думки потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні.
Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину в інкримінованих злочинах визнав, щиро розкаявся, та активно сприяв розкриттю злочинів, проте так як встановлено під час ухвалення вироку місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із позбавлення волі в межах санкцій статтей за правилами сукупності злочинів за ст. 70 ч. 1 КК України та за правилами ст. 71 ч. 4 КК України без застосування положень ст.69 КК України.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необхідність призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючі непогашені та незняті в установленому законом порядку судимості, повторно вчинив злочини проти власності, проти громадської безпеки та проти авторитету органів місцевого самоврядування.
Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Посилань на інші обставини, які були б підставами для застосування положень ст. 69 КК та призначення ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання у апеляційній скарзі обвинуваченого та в суді апеляційної інстанції не наведено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Що стосується доводів обвинуваченого про наявність у нього захворювань, які перешкоджають відбуванню покарання у виді позбавлення волі та дають підстави для звільнення від відбування покарання на підставі ст. 84 КК, колегія зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.
Відповідно до наказу МОЗ України № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» від 15 серпня 2014 року, питання про звільнення засуджених від відбування покарання за хворобою вирішуються на стадії виконання вироків на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).
На підставі викладено апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_7 має право звернутися до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання за хворобою, відповідно до ст.537 КПК України, що в подальшому може бути вирішено судом під час виконання вироку відносно нього.
На даний час відсутні будь які документи, які б свідчили про неможливість відбування покарання через його хворобу.
Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.
Враховуючи викладене, вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення,, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4