Справа № 567/1128/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4

законного представника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7

представника служби в справах дітей виконкому Острозької міської ради ОСОБА_8

представника ювенальної превенції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за клопотанням прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 7А класу КЗ «Острозька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 І-ІІ ст.», раніше не судимого,

який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України

в с т а н о в и в:
24 березня 2019 року приблизно о 16 год. 20 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу магазину «Юпітер», що в м. Острог Рівненської області по вул. Гальшки Острозької, 10, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном та прагнучи обернути його на свою користь, умисно, з корисливих мотивів, під приводом перегляду відеоролика, відкрито заволодів мобільним телефоном малолітнього ОСОБА_10 марки «Samsung J-1» вартістю 1440 грн., із вмонтованою сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 35 грн. та флеш-накопичувачем «mісго-SD» об`ємом 8 Gb вартістю 165 грн., чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1640 грн., після чого втік з викраденим майном.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини справи вказані у клопотанні.

Пояснив, що проживає разом із своїми батьками в м.Нетішин Хмельницької області та на даний час навчається в 7А класі КЗ «Острозька спеціальна школа №2 І-ІІ ст.».
В березні 2019 року, точної дати не пам"ятає, він разом з ОСОБА_11 гуляли в м.Острог Рівненської області біля магазину «АТБ» та помітили, що через дорогу на самокаті катається хлопчик в якого на голові був закріплений мобільний телефон. ОСОБА_12 сказав, що треба взяти у даного хлопчика телефон. Після чого ОСОБА_4 підійшов до даного хлопчика та побачив в нього мобільний телефон, на який він знімав відеоролик. Він привітався з заним хлопчиком, після чого попросив у нього подивитися відео, яке він знімав, на що останній погодився та добровільно передав йому в руки свій телефон. Коли він почав дивитися відео на телефоні, то вирішив викрасти вказаний телефон. З цією метою він різко побіг від даного хлопчина. В подальшому він зустрів ОСОБА_13 і пішли до центру міста, щоб продати викрадений телефон.

Перебуваючи в м.Острог, вони зустріли невідомих хлопців, яким запропонували придбати мобільний телефон, на що погодився один із вказаних хлопців. Після цього він продав йому вказаний телефон за 300 грн., які вони розподілили із ОСОБА_11 навпіл.

Зазначив, що на даний час розуміє, що вчинив правопорушення, за що дуже шкодує та зобов`язується в подальшому подібного не вчиняти.
Малолітній потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з"явився в зв"язку з перебуванням за межами м.Острог.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 пояснила, що 24.03.2019 близько 16 год. 30 хв., вона знаходилась за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , коли додому в сльозах прибіг її малолітній син ОСОБА_10 , 2009 р.н., від якого вона дізналась, що близько 16 год. 20 хв., коли син знаходився на площадці напроти магазину «Юпітер» на розі вулиць Яворницького та Гальшки Острозької в м.Острог, до нього підійшов невідомий хлопець та попросив у сина під приводом необхідності перегляду відео в мережі Інтернет, мобільний телефон "Samsung". Малолітній ОСОБА_10 передав невідомому хлопцю мобільний телефон, після чого останній втік у невідомому напрямку, забравши телефон. Вказала, що викрадений телефон був марки "Samsung". В подальшому вона викликала працівників поліції.
Показання малолітнього ОСОБА_4 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру підтримала з підстав та доводів наведених в клопотанні.

Просить застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері строком на два роки, посилаючись на те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння до досягнення ним чотирнадцятирічного віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч.1 ст.186 КК України та не являється суб`єктом даного кримінального правопорушення. Вважає, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення малолітнім нового правопорушення.

Законний представник малолітнього ОСОБА_4 та його захисник клопотання прокурора підтримали.

Законний представник ОСОБА_5 додатково пояснила, що виховує малолітнього сина ОСОБА_4 спільно з чоловіком. Вона має на нього достатній вплив та здатна забезпечити в подальшому постійний контроль за його поведінкою. Просить суд задоволити клопотання прокурора та передати ОСОБА_4 під її нагляд. Запевнила, що забезпечить належне виховання сина та його поведінку.
Законний представник малолітнього потрепілого ОСОБА_7 проти застосування щодо ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру не заперечила.
Представник служби у справах дітей та представник ювенальної превенції Острозького ВП ГУНП в Рівненській обалсті не заперечили проти задоволення клопотання прокурора та вважають, що даний захід виховного характеру сприятиме перевихованню ОСОБА_4 . Зазначили, що неповнолітній на обліку в службі в справах дітей та в органах поліції не перебуває.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали, додані до клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.5 ст.499 КПК України, за відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з"ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Окрім повного визнання малолітнім ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.186 КК України підтверджується доказами, зібраними по справі з яких вбачається причетність ОСОБА_4 до скоєного діяння.

Згідно заяви ОСОБА_14 від 25.03.2019 вбачається, що ОСОБА_15 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки "Samsung Galaxy J-1", ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , який він 24.03.2019 взяв в користування в ОСОБА_16 , який придбав його у незнайомого хлопця.
Згідно протоколу огляду предметів від 25.03.2019 вбачається, що 25.03.2019 було виявлено та вилучено мобільний телефон, якого добровільно видав неповнолітній ОСОБА_15 , марки "Samsung Galaxy J-1", ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 . На момент огляду будь-яких сім-карт та карт пам"яті в телефоні не було.
Постановою слідчого від 25.03.2019 вилучений мобільний телефон марки "Samsung Galaxy J-1", ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно висновку експерта №3.2-348/19 від 11.04.2019 встановлено, що ринкова вартість з урахуванням фізичного зносу, наданого на дослідження мобільного телефону марки "Samsung Galaxy J-1", ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , станом на 24.03.2019 могла становити 1440 грн.
Згідно довідки від 24.05.2019 вбачається, що станом на 24.03.2019 середня ринкова вартість стартового пакету оператора мобільного зв"язку «Київстар» становила 35 грн., флеш-карти пам`яті до мобільного телефону ємністю 8 Гб становила 165 грн.
Згідно протоколу огляду документів від 14.05.2019 фототаблиць до протоколу огляду, оптичного диску вбачається, що на диску зафіксовано відеограму камери відеоспостереження магазину «Юпітер» в м.Острог та обставини вчинення кримінального правопорушення.
Оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємозв`язку суд вважає, що вони є достатніми доказами, що підтверджують вчинення малолітнім ОСОБА_4 суспільно-небезпеченого діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Одночасно, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.22 КК України, кримінальна відповідальність за ч.1 ст.186 КК України настає з чотирнадцяти років.

Отже, на час вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_4 не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, оскільки йому було повних 13 років.

Згідно ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 виду заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_4 , суд враховує особу малолітнього, який по місцю проживання та навчання характеризуються посередньо, на обліку в службі у справах дітей та Нетішинському ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у дитячого психіатра, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 14 років і таким чином не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Відповідно до п.5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застереження (п.1 ч.2 ст.105 КК України, яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники.

Питання про передачу малолітньої особи під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують.

При цьому, як зазначено в п.7 вказаної постанови, нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж досягнення особою повноліття).

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області 18.11.2011 року, вбачається, що матір"ю останнього є ОСОБА_5 .

Згідно повідомлення Острозького РВ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області від 30.07.2019 встановлено, що в актовому записі про народження ОСОБА_4 відсутня відмітка про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_17 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 16.04.2019 встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_3 разом з батьками, для проживання та навчання малолітнього створено належні умови.

Згідно медичного висновку №41 вбачається, що малолітній ОСОБА_4 страждає на легку розумову відсталість з емоційно-вольовою недостатністю, що обумовлена неуточненими причинами.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_4 має статус дитини-інваліда віком до 18 років.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №155/19, встановлено, що малолітній ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння виявляв ознаки затримки психомовного розвитку, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час малолітній ОСОБА_4 виявлвяє ознаки затримки психомовоного розвитку, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Малолітній ОСОБА_4 на момент вичнення інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння у тимчасовому хворобливому стані не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Малолітній ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Малолітінй ОСОБА_4 в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку в період часу, який досліджується у провадженні, не перебував. Такі індивідуально-психологічні особливості підекспертного, як егоцентризм, нехтування умовностями, схильність до негавістично-протестних реакцій, орієнтація на внутрішні критерії в поведінці, прагнення до негайного задоволення своїх потреб, могли вплинути на дії ОСОБА_4 під час інкримінованого злочину, але не мають характеру вад, які б істотно впливали на його здатність керувати своєю поведінкою під час події, яка досліджується в провадженні.

Малолітній ОСОБА_4 з врахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку, спроможний правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, а також надавати про них відповідні показання.

Згідно звіту про малолітнього встановлено, що ОСОБА_4 проживає з батьками, в квартирі створено належні житлово-побутові умови для його проживання, навчання та виховання. Батьки малолітнього відповідально відносяться до своїх батьківських обов"язків. За місцем проживання та навчання ОСОБА_4 характеризується посередньо. На даний час відсутня потреба в соціальному інспектуванні сім`ї та взяття під соціальний супровід. При розгляді кримінального провадження служба в справах дітей просить суд врахувати що малолітній щиро розкаявся у скоєному, усвідомив провину та проживає в благополучній сім"ї.

Згідно характеристик Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_17 по місцю проживання характеризуються позитивно, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувались. Скарг відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_17 не надходило.

Згідно довідки КП "СМЧ м.Нетішин" від 16.07.2019 встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_17 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлено сукупність умов згідно ст.501 КПК України, що вказують на можливість застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, визнав свою вину, є малолітнім, за місцем проживання характеризується посередньо, матір малолітнього спроможна здійснювати виховний вплив на свого сина та постійно й належним чином контролювати його поведінку, а також враховує умови життя, виховання і поведінку малолітнього, його ставлення до вчиненого, яке свідчить про те що він зробив відповідні висновки зі своєї негативної поведінки.
За вказаних обставин, вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу неповнолітнього та умови його проживання, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері строком на два роки, та саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нового правопорушення.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої документи, що є речовими доказами залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання та п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Як вбачається із змісту частини 2 статті 124 КПК України, лише у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а відтак підстави для стягнення процесуальних витрат відсутні.

На підставі ст.22, 105 КК України, керуючись ст.500, 501 КПК України, суд

у х в а л и в:
клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 задоволити.

Застосувати щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на два роки.

Речові докази у справі мобільний телефон "Samsung Galaxy J-1", серійні номери телефону ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Острозького ВП, після набрання ухвалою законної сили повернути потерпілому ОСОБА_10 та його законному представнику; диск для лазерних систем зчитування, який містить відеофайл із відеограмою від 24.03.2019, зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1