Справа № 203/2102/19
У Х В А Л А
іменем України

09 квітня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі:
головуючого-суді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000731, №0003001 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження строків тримання під вартою на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 , та про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , яке обумовлене наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечували та просили суд змінити запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт у нічній час.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та їх захисник- ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечували.
Потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора.
Вислухавши думку учасників провадження, та ознайомившись із обвинувальним актом, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Перебуваючи на волі обвинувачені зможуть переховуватися від слідства і суду із метою уникнення відповідальності, впливати на потерпілих та свідків.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченго переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд, враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних домашньому арешту, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків.
За таких обставин запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, доцільно продовжити на два місяці, з метою забезпечення їх належної поведінки під час розгляду справи і запобігання уникнення правосуддя, що буде виправданим та відповідатиме Закону.
Суд враховує обставини, визначені статтею 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються. Також, суд враховує підстави за яких обвинуваченим було обрано запобіжні заходи і які наразі не втратили своєї актуальності.
Враховуючи наявність ризиків вчинення обвинувачених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи у сукупності обставини визначені ст.178 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, а ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, доцільно продовжити на два місяці.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 07 червня 2020 року включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , у вигляді домашнього арешту, вважати продовженим, а саме заборонити обвинуваченому залишати житло з понеділка до неділі включно у період часу з 22:00 до 06:00 год., за виключенням прибуття на виклик слідчого, прокурора чи суду за необхідності проведення слідчих та процесуальних дій за його участю, а також окрім випадків необхідності отримання ОСОБА_4 невідкладної медичної допомоги на строк два місяці, тобто, до 09 червня 2020 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту, вважати продовженим, а саме заборонити обвинуваченому залишати житло з понеділка до неділі включно у період часу з 22:00 до 06:00 год., за виключенням прибуття на виклик слідчого, прокурора чи суду за необхідності проведення слідчих та процесуальних дій за його участю, а також окрім випадків необхідності отримання ОСОБА_6 невідкладної медичної допомоги на строк два місяці, тобто, до 09 червня 2020 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області.

На ухвалу протягом 7 днів з дня її винесення може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1