Єдиний унікальний номер 448/280/20
Провадження № 1-кп/448/96/20
В И Р О К
Іменем України
23.04.2020 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер:448/280/20
провадження № 1-кп/448/96/20
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) кримінальне провадження №0000555 від 03.12.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нововолинськ, Волинської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого водієм у ТзОВ «Вербена», одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

учасники процесу:
прокурорка ОСОБА_4 ,
потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
його захисник-адвокат ОСОБА_7

в с т а н о в и в :
Громадянин ОСОБА_3 , 03.12.2019 року близько 10 год. 30 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», реєстр, номер НОМЕР_1 із напівпричепом-самоскидом марки «KAISER ROBUSTE» реєстр.номер НОМЕР_2 , рухаючись автомобільною дорогою М-11 «Мостиська-Шегині» в напрямку м.Львова, на 62 км + 400 м. вказаної вище автодороги, в порушення вимог п.п. 1.2., 12.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) розділу 34 «Дорожня розмітка» чинних Правил дорожнього руху України, не вівши автомобіль в межах своєї правої смуги руху, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, а також особливості вантажу, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримавшись вимог дорожньої розмітки 1.1. розділу 34. «Дорожня розмітка» чинних Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого спричинив зіткнення із транспортним засобом - автомобілем марки «OPEL ASTRA», реєстр. номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в напрямку м.Мостиська, Львівської області.

Протиправні дії ОСОБА_3 , що виразились в порушенні Правил дорожнього руху України є в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманням потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тілесних ушкоджень, зокрема:

- водій автомобіля марки «OPEL ASTRA», реєстр, номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому основи та склепіння черепа, перелому виличної кістки зліва, перелому лівої ключиці, струсу головного мозку, рани на голові зліва, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя;

- пасажир автомобіля марки «OPEL ASTRA», реєстр, номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно 03.12.2019 року, в ранковий час, мала місце дорожньо-транспортна пригода, на автодорозі М-11 сполучення Львів-Шегині, яка виникла через складні погодні умови, в результаті яких керований ним транспортний засіб з причепом виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем потерпілих, що призвело до того, що останні отримали тілесні ушкодження. Усвідомлює, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини. Просив призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Окрім цього просив врахувати, що потерпілі не мають до нього претензій, а також врахувати, що він має на утриманні батька, котрий являється особою похилого віку (понад 90р.) та такий є незрячим.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні надали аналогічні, як і обвинувачений покази, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, що 03.12.2019 року, у ранковий час, мала місце, на автодорозі М-11 сполучення Львів-Шегині. Просили суд не призначати суворої міри покарання обвинуваченому, оскільки такий вибачився за вчинене, попросивши пробачення, при цьому відшкодував матеріальну і моральну шкоду.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурорка також не оспорювала фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам положення ст.349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, - суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд обмежився допитом обвинуваченого і потерпілих, та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , в межах пред`явленого обвинувачення.

Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Суд знаходить винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю.

Вважає, що дії ОСОБА_3 , юридично вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується те, що такий раніше не судимий, вчинив тяжкий злочин, однак з необережності, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає з батьком ОСОБА_8 , 1928р.н., котрий є особою похилого віку та має вкрай незадовільний стан здоров`я (незрячий), щиро розкаявся у вчиненому, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину, а також думку потерпілих, котрі просили не застосовувати сувору міру покарання для обвинуваченого, з огляду на те, що такий вибачився за вчинене та надав матеріальну допомогу після вчинення вищевказаного злочину.

З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурорки, яка просила призначати покарання для обвинуваченого зі звільненням від відбуття такого з випробуванням, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому такому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке основне покарання, на думку суду, достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.69 КК України, суд не вбачає.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 має посвідчення водія.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що він усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, а також те, що право керування транспортними засобами є джерелом доходу обвинуваченого та засобом існування його родини, оскільки він як зазначено вище працює водієм у ТзОВ «Вербена», приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_3 , додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілими не заявлений.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого,закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Враховуючи наведене заходи забезпечення у виді арешту, які накладені на підставі ухвал слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2019 року підлягають скасуванню.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі у відповідності до ст.ст.124, 126 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 , в дохід держави.

Щодо продовження строку дії запобіжного заходу - особистого зобов`язання, то з даного приводу суд зазначає наступне.

Так, 26 квітня 2020 року строк дії запобіжного заходу - особистого зобов`язання, який було обрано ОСОБА_3 , згідно ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.02.2020року закінчується, прокурорка ОСОБА_4 із клопотання про продовження такого до набрання вироком законної сили, не клопотала.

Відтак, запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання вважається скасованим, а ОСОБА_3 вважається таким, до якого запобіжний захід з 27.04.2020 року не застосовується.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набранням вказаним вироку законної сили не обирати.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалами слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2019 року, - скасувати.
Речові докази: автомобіль марки «OPEL ASTRA» реєстр.номер НОМЕР_3 (країна реєстрації РП) та автомобіль марки «RENAULT MAGNUM», реєстр. номер НОМЕР_1 із напівпричепом самоскидом марки "KAISER ROBUSTE" реєстр.номер НОМЕР_2 , які знаходяться території ПП «Гранат», що за адресою: с.Хоросниця, Мостиського району Львівської області, - повернути їх законним володільцям.
Речові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на автомобіль марки «OPEL ASTRA» реєстр.номер НОМЕР_3 (країна реєстрації РП), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на автомобіль марки «RENAULT MAGNUM», реєстр. номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію напівпричепа самоскида «KAISER ROBUSTE» реєстр.номер АС1961XT серії НОМЕР_6 та ключ до автомобіля марки «RENAULT MAGNUM», які передані на відповідальне зберігання у камеру зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВИ ТУ НП у Львівській області, що по вул. Будзиновського, 6 м.Мостиська Львівської області, - повернути їх законним володільцям.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз, зокрема: - 1570, 10 грн. - за проведення інженерно-транспортної експертизи №1/1405 від 05.01.2019р.; - 942,06 грн. - за проведення інженерно-транспортної експертизи №1/1406 від 28.12.2019р.; - 1570,10 грн. - за проведення інженерно-транспортної експертизи №1/1380 від 28.12.2019р.; - 1570.10 грн. - за проведення інженерно-транспортної експертизи №1/1381 від 27.12.2019р.; 1570,10 грн. - за проведення інженерно-транспортної експертизи №15/2/138 від 25.02.2020р., а всього на загальну суму 7222 (сім тисяч двісті двадцять дві) гривні 46 коп.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.395 КПК України з врахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1