ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/179/20 Справа № 202/542/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Підгородне Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, комерційного директора товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромзв`язок», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2020 року в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, було відмовлено та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків до 23 березня 2020 року.
Рішення слідчий суддя вмотивував тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_10 кримінально протиправного діяння, яке пов`язане з одержанням неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Також слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.
В ході судового розгляду було встановлено, що перебуваючи на свободі ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, тому підозрюваний знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також підозрюваний може незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні та інших на даний час не встановлених осіб, з якими ОСОБА_10 вірогідно діяв у змові, шляхом вмовляння або залякування, оскільки підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення базується на їх показаннях, однак вказаним ризикам можливо запобігти шляхом заборони залишати житло та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ за місцем його фактичного мешкання.
Крім того, слідчий суддя визнав, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до того ж прокурором у клопотанні та в судовому засіданні належним чином не було доведено неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати запобіжний захід до підозрюваного ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою з утриманням його у слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби у Дніпропетровської області строком на 60 днів із встановленням застави у сумі 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1 051 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала від 27.01.2020 є необгрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано фактичні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що під час досудового слідства не встановлено всіх осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюються ОСОБА_10 та його співучасник ОСОБА_12 . За таких обставин є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_10 буде незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні.
Вказує на те, що під час досудового слідства планується допит у якості свідка адвоката ОСОБА_13 , якому ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_10 передані грошові кошти, за даними слідства - неправомірну вигоду для подальшої передачі посадовим особам ГУ ДМС в Дніпропетровській області, в сумі 77 000 гривень від заявника ОСОБА_14 у кримінальному провадженні. Згідно показань ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , між ними та адвокатом ОСОБА_15 існують договірні відносини з питань надання правової допомоги у комерційній діяльності ТОВ «Технопромзв`язок».
Крім того, існує реальний ризик незаконного впливу ОСОБА_10 на свідка - заявника у кримінальному провадженні ОСОБА_14 , із яким у нього систематично на протязі двох років існують ділові взаємовідносини, а відтак виникають фінансові зобов`язання з боку заявника.
Таким чином, прокурор вважає, що у разі застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу останній, залишаючись на волі, негативно впливатиме на хід досудового розслідування у даному провадженні, безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження та може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 також не погодився з цим рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обраний запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваного слід обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки жодного обґрунтування наведених ризиків стороною обвинувачення суду не надано.
Вказує, що судом не було враховано те, що ОСОБА_10 має постійне місце роботи, раніше не судимий, має постійне місце проживання, утримує малолітню дитину та свою мати похилого віку, яка є інвалідом 2 групи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав за викладених у ній підстав, підозрюваного та його захисників, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_10 ці вимоги закону були дотримані.
Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.3 ст. 369-2 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді стосовно наявності відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та зазначених прокурором у своєму клопотанні, втім недостатньої їх вагомості для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_10 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_10 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу ОСОБА_10 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.3 ст. 369-2 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі до восьми років, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України, особу підозрюваного, який раніше не мав судимості, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, а також стійкі соціальні зв`язки, а також стан його здоров`я. Отже, всі обставини, враховані судом першої інстанції та дослідженні в апеляційному порядку, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника з приводу наявності підстав для застосування щодо його підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час є безпідставними та не підлягають задоволенню.
При цьому апеляційним судом приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 25 січня 2020 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявних щодо ОСОБА_10 ризиків, а тому апеляційні вимоги прокурора стосовно необхідності застосування щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є в даному випадку необґрунтованими.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подані на неї апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2020 року, якою щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4