Провадження № 1-кп/522/190/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зняття арешту з майна по кримінальному провадженню № 0001781 від 18.11.2017 року на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч. 2, 15 ч. 2, 369 ч. 2, 368 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч. 2, 15 ч. 2, 369 ч. 2, 368 ч. 3 КК України.

Захисник в судовому засіданні заявив клопотання про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2018 р. по справі № 522/2849/18 (провадження № 1-кс/522/3976/18) було накладено арешт на: особисті грошові кошти ОСОБА_5 на суму 2145 (дві тисячі сто сорок п`ять) грн. з наступним номіналом, серіями та номерами купюр: три купюри по 500 грн.: ВГ6702122; СГ 6862842; ЗБ 59464109; дві купюри номіналом по 200 гривень: СЕ 2901709; ЕФ 2088455; одна купюра 100 гривень КР 5469359, дві купюри номіналом по 50 грн.: СЕ 9960736, СЕ 2972321, одна купюра номіналом 20 гривень СИ 7165930, дві купюри номіналом по 10 гривень ХГ 6127427, М3 4118717, одна купюра номіналом 5 гривень YE0099254; особистий мобільний телефон ОСОБА_5 марки Iphone 8+ чорного кольору.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Станом на цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 001781 від 18.11.2017 р. закінчено, та, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказані грошові кошти та мобільний телефон не були визнані слідством речовими доказами.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права корнетування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України, визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями, закріпленими у п. п. 1, 2 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 170 ч. 1-4 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

При вирішення питання про арешт майна слідчий суддя, у відповідності до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 173 КПК У країни, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У відповідності до ст. 173 ч. 4 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2018 р. по справі № 522/2849/18 (провадження № 1-кс/522/4290/18) було накладено арешт на належну обвинуваченому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням цього, вказані речі не були визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні, а також приймаючи до уваги принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності, наявності іншого арештованого майна, яке може бути конфіскованим у випадку прийняття відповідного рішення судом в обвинувальному вироку, сторона захисту вважає за доцільне звернутися до судді з цим клопотанням, у якому просити суд зняти арешт з вказаних речей у зв`язку з тим, що в подальшому застосуванні цього арешту відпала потреба, з подальшим зверненням власника майна до слідчого щодо його фактичного повернення.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту.

Розглянувши клопотання, вислухавши сторони, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Стаття 170 КПК України регулює підстави для арешту майна, та зазначає яке саме майно може бути арештовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України також встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення (серед іншого): 2)спеціальної конфіскації; та 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, на підставі ч. 1 ст. 174 КПК України, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що мобільний телефон марки Iphone 8+ чорного кольору, законним власником якого є ОСОБА_5 , був виявлений та вилучений в ході огляду за адресою: АДРЕСА_2 , та на них накладений арешт із забороною користуватись та розпоряджатись. Станом на день постановлення ухвали про арешт майна, завдання кримінального провадження були виконанні, оскільки арешт забезпечив збереження речових доказів та надав можливість слідчому ґрунтовно, об`єктивно та неупереджено дослідити вилучені предмети і речі та встановити обставини, які є необхідними у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчим під час досудового розслідування серед інших речей і документів був оглянутий телефон марки Iphone 8+ чорного кольору та встановлено, що сам мобільний телефон, а також інформація, яка наявна в ньому не є доказами обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, подальше зберігання органом досудового розслідування телефону марки Iphone 8+ чорного кольору не тільки не буде відповідати меті арешту, але й буде порушенням ст. 16 КПК України, яка є гарантією недоторканності права власності.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя вважає, що телефон марки Iphone 8+ чорного кольору можливо повернути власнику ОСОБА_5 , з правом користуватися та відчужувати (продавати, дарувати, передавати у користування та інш.).

Крім того, суддею враховується, що ОСОБА_5 є законним володільцем арештованого майна та обмеження його права вільно володіти ним не є співмірним обставинам, встановленим в рамках кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зняття арешту з майна задовольнити частково.

Скасувати арешт з майна, в частині арешту особистого мобільного телефону ОСОБА_5 марки Iphone 8+ чорного кольору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

19.12.2019