Дата документу 15.04.2020 Справа № 332/595/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/595/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/944/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

22 грудня 2015 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

12 червня 2017 року Запорізькою місцевою прокуратурою № 3 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт аз обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

у даному кримінальному провадженні обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 84080 гривень, а також з роз`ясненням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2020 року включно, з одночасним визначенням застави в розмірі 84080 гривень.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним, свідчать про існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не буде здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де мешкає зі своєю сім`єю, матір`ю, батьком та дружиною, які мають постійний дохід та зможуть забезпечити ОСОБА_7 коштами для існування під час перебування під цілодобовим домашнім арештом, а також вплинути на його поведінку та забезпечити виконання покладених на нього зобов`язань.

Крім того, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, є членом громадської організації.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність жодного ризику, який би свідчив про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки факт переховування від слідства та суду не знайшов свого підтвердження, а всі покладені на обвинуваченого обов`язки він виконує сумлінно.

Також не підтверджений ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки під час досудового розслідування були допитані всі особи, вони надали письмові свідчення, а слідчим та прокурором не встановлено фактів намагання вплинути на свідків та потерпілого.

Не встановлено і ризику вчинення нового злочину, оскільки присутні в залі суду родичі обвинуваченого підтвердили, що беруть на себе зобов`язання контролювати його поведінку та забезпечити його на домашньому арешті всім необхідним, включаючи харчування та речі.

До того ж, продовження строку тримання під вартою є неможливим за станом здоров`я ОСОБА_7 , який захворів у СІЗО, має ГРВІ з температурою та бронхіт, а відсутність належного лікування та небезпека розповсюдження вірусу COVID-19 несе ризики його здоров`ю та життю.

З урахуванням викладеного вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі розглянув можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а контроль за його поведінкою буде забезпечений шляхом впливу членів родини, перевірок працівниками поліції та за допомогою технічних засобів контролю.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який рішення суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, а також суворість покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує існувати ризик переховування від суду.

Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, до того ж, на цей час в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (по цьому кримінальному провадженню ОСОБА_7 також обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою), не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність підвищеного ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Також не виключається можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки вони в судовому засіданні допитані не були, а обвинуваченому можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику з мотивів, викладених в ухвалі суду першої інстанції.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 має малолітню дитину та проживає разом з сім`єю, встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілого чи свідків.

Крім того, як вбачається з ухвали суду першої інстанції, обвинуваченому ОСОБА_7 поряд з продовженням строку дії тримання під вартою було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі внесення якої, обвинуваченого буде звільнено з-під варти.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений позитивно характеризується, є членом громадської організації, має постійне місце проживання, де буде проживати разом зі своєю сім`єю, яка має постійний дохід, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки соціальні та родинні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та утримати його від продовження злочинної діяльності.

Що стосується доводів з приводу того, що обвинувачений під час перебування в слідчому ізоляторі захворів та має температуру, то висновків слідчого судді про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони також не спростовують, оскільки відповідно до п.1.1 розділу Х «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року, у слідчих ізоляторах функціонує медична частина, що в свою чергу не перешкоджає лікуванню ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4