Провадження № 1-кп/537/157/2020
Справа № 537/1472/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі колегії суддів: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000409 від 26.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 355, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 355, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування заявленого клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор вказав, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілих, а також продовжувати свою злочинну діяльність.
Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з підстав того, що на даний момент відсутні ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зважаючи, що обвинувачений ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я з рекомендованим регулярним стаціонарним лікуванням.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат за призначенням ОСОБА_10 , заперечував проти продовження виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносного обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України, підтримав клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а також прохав врахувати, те що обвинувачений має місце постійного проживання та міцні соціальні зв`язки.
Обвинувачений ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження йому виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України, самі обвинувачення надумані, зокрема інкриміновані йому злочини не вчиняв, потерпілі по кримінальному провадженню його та інших обвинувачених оговорили, враховуючи його громадську позицію, при цьому частина потерпілих є наркозалежними особами, тощо. Він має постійне місце проживання, сім`ю, раніше від правоохоронних органів не переховувався, про оголошення його в розшук не був повідомлений. Також вказав, що він за станом здоров`я не може утримуватися в умовах УВП, а тому просив обрати щодо нього домашній арешт.
Суд, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника за призначенням - адвоката ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.09.2019 року за клопотанням прокурора, обвинуваченому ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 11.10.2019 року, 03.12.2019 року та 14.01.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щоразу строком на 60 днів. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 10.03.2020 року також було продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк дії якого закінчується 08.05.2020 року.
Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Щодо доводів обвинуваченого про відсутність вказаних ризиків, колегія суддів вважає необхідним зазначити, наступне. Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих, обвинуваченого, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Обвинувачений раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів які відносяться до особливо тяжких, тяжкого та злочинів проти власності та проти авторитету державної влади, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 15 років позбавлення волі, при цьому обвинуваченому ОСОБА_6 відводиться роль організатора злочинної групи, яка була створена для заволодіння майном громадян. Злочини з ознаками організованої злочинності носять підвищену суспільну небезпеку, оскільки діяльність організованих злочинних груп створює загрозу всьому суспільству. Протиправні дії які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 вчинялися із застосуванням насильства відносно потерпілих і потягли за собою позбавлення майна, грошових коштів та спричинили останнім фізичного болю та моральних страждань. Також суд враховує, що ОСОБА_6 на момент затримання не працював, не мав і не має наданий час офіційного доходу, не має у власності цінного майна, а також відсутні дані, що у нього є засоби для існування.
Вказані обставини, а також тривале переховування від досудового слідства обвинуваченого ОСОБА_6 вказують на ризик продовження ними злочинної діяльності та спроб ухилення від явки до суду для уникнення покарання.
Щодо незаконного впливу на свідків та потерпілих, для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаних злочинів, які своїми показами викривають злочину діяльність обвинуваченого, тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії з метою зміни показань свідків, а також вчиняти тиск на потерпілих з метою зміни їх показань.
Медичних висновків які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи виконання покарань суду не подані.
Твердження сторони захисту про безпідставність обвинувачення не приймаються колегією суддів, оскільки оцінку доказів, у тому числі і сторони обвинувачення, суд надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст. 94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку допустимості доказів чи доведеності пред`явленого обвинувачення.
З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти повторно кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, суд у відповідності з вимогами частини 4 статті 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підстав для визначення застави не вбачає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 07 травня 2020 року до 05 липня 2020 року до 24 години.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді:
ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складено та проголошено 12.05.2020 року о 10.00 год.