Справа № 171/753/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2020 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Апостолове, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 01.04.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого повну середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В :
15.03.2020 року приблизно о 10:00 годині, ОСОБА_4 , перебував на території домоволодіння АДРЕСА_3 . Після чого, через незачинені двері зайшов до приміщення гаражу, який розташований на території вказаного домоволодіння, де у останнього виник злочинний умисел на викрадення деталей з автомобіля марки «Москвич 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в гаражі.

Далі, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, знаходячись в гаражі, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_3 , з автомобілю марки «Москвич 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом демонтажу викрав запчастини, а саме автомобільну ресору, вартістю 896 гривень, яка належить ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим завдав майнової шкоди ОСОБА_5 на загальну суму 896 гривень.

Крім цього, ОСОБА_4 31.03.2020, приблизно о 12:00 годині, перебував на території домоволодіння АДРЕСА_3 . Після чого через незачинені двері зайшов до приміщення гаражу, який розташований на території вказаного домоволодіння, де у останнього виник злочинний умисел на повторне викрадення деталей з автомобіля марки «Москвич 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в гаражі.

Далі, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись у гаражі, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де з автомобілю марки «Москвич 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом демонтажу намагався викрасти запчастини, а саме автомобільну ресору, вартістю 896 гривень та електричну проводку в зборі, вартістю 864,50 гривні, загальною вартістю 1760,50 гривень, виконавши усі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як він був затриманий на місці ОСОБА_5 . Своїми діями ОСОБА_4 міг заподіяти ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1760,50 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не оспорює обставин викладених в обвинувальному акті, та пояснив, що він 15.03.2020 року приблизно о 10 годині ранку прийшов на територію домоволодіння буд. АДРЕСА_3 , де його мати в будинку робить ремонт, а його попросила покосить траву. Побачивши незачинений гараж в якому знаходився автомобіль «Москвич» шляхом демонтажу викрав автомобільну ресору, котру в подальшому здав на металобрухт та отримав кошти в розмірі 86 гривень, які витратив на власні потреби. Також 31.03.2020 року так як його раніше не було затримано, знову повернувся на територію даного домоволодіння, та через незачинені двері гаражу зайшов всередину, де знаходився автомобіль «Москвич», шляхом демонтажу намагався викрасти автомобільну ресору та електричну проводку в зборі яку він вирвав в автомобілі, але в той момент приїхав господар автомобіля який його затримав на місці злочину та викликав працівників поліції. Вину свою визнав в повному обсязі, щиро розкаюється та розуміє, що вчиняв кримінальні правопорушення, майнову шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі шляхом повернення викраденого майна. Попросив вибачення у потерпілого.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд даного кримінального провадження без його участі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його дії правильно кваліфіковано на досудовому слідстві та в його діях має місце склади злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та наявність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень, йому необхідно призначити покарання в межах санкцій передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

ОСОБА_4 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, та обставини які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження інших правопорушень з його боку, є призначення покарання в межах санкцій передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Вирішуючи питання про те, чи повинен обвинувачений відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, суд враховує пом`якшуючі вину обставини: вину визнав повністю, в скоєному розкаявся і вважає можливим звільнити його від відбування покарання, призначивши йому іспитовий строк із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України , та призначити покарання:

за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

У відповідності до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1(один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на Апостолівський РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню дві автомобільні ресори від автомобілю марки «Москвич 2140» та автомобільну проводку в зборі залишити законному власнику.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1