Справа № 521/425/19
Провадження1-кп/521/537/20

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004067 від 16.09.2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградар, Роздільнянського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, інваліда 3 гр. з дитинства, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-11.06.2002 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

-21.10.2003 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 20.04.2007 року у зв`язку з відбуттям покарання;

-16.01.2012 року постановою Роздільнянського районного суду Одеської області на підставі ст. 47 КК України, ст.7-1 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України;

-10.12.2013 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75, ст. 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

-03.03.2014 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ніч з 23 травня 2015 року на 24 травня 2015 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_6 , вирок відносно якого за даним фактом вступив в законну силу, та невстановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи повторно, маючи єдиний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилося в нежилому приміщенні будинку АДРЕСА_2 .
Діючи з цією метою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, бажаючи протиправно обернути чуже майно на свою користь, попередньо розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_6 , вирок відносно якого за даним фактом вступив в законну силу, знаходився біля будинку АДРЕСА_2 та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити ОСОБА_4 та невстановлену в ході досудового розслідування особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, які в цей час шляхом пошкодження скла вхідних дверей проникли до приміщення будинку, та піднявшись на другий поверх, де також шляхом пошкодження дверей проникли до складського приміщення, що знаходиться в оренді у потерпілого ОСОБА_7 . Переконавшись, що їх дії залишаються непоміченими, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , вирок відносно якого за даним фактом вступив в законну силу, та невстановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проникли до приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме: 3 мотоциклетні куртки, вартістю за одну одиницю 3 030 гривень, загальною вартістю 9 090 гривень, завдавши йому майнову шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив, у скоєному розкаявся, та пояснив, що дійсно він разом з ОСОБА_6 та малознайомим йому ОСОБА_8 , шляхом пошкодження дверей проникли до приміщення, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме: 3 мотоциклетні куртки, які одягли на себе, так пізніше були затримані співробітниками поліції та доставлені до відділу поліції. Кількість та вартістю викраденого майна не оскаржує.
Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, до суду надано заяву, просить проводити судові засідання за його відсутності, матеріальні та моральні претензії до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, покарання залишає на розсуд суду.

За згодою учасників судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками кримінального провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких,особу винного, його вік та соціальне положення, стан здоров`я, те, що особа осудна, працездатна, є інвалідом 3 гр. з дитинства, на обліку лікаря психіатра не перебуває, відповідно до характеристики за місцем мешкання характеризується позитивно, але зазначено, що не працює, повне визнання вини в інкримінованому йому злочині, відсутність у потерпілого вимог матеріального та морального характеру до обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим призначає йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі. Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.
Крім того, оскільки ОСОБА_4 вчинив даний злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.12.2013 року, яким він був засуджений за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, суд вважає за необхідне при призначені покарання за сукупністю вироків застосувати положення ст. 71 КК України.
Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, до набрання вироком законної сили, продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Визначаючи питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню, суд виходить з наступного.

Відповідно до протоколу затримання від 03.01.2019 року, ОСОБА_4 було затримано 03.01.2019 року, та відповідно до ухвали суду від 03.01.2019 року, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до протоколу затримання від 06.03.2020 року, ОСОБА_4 було затримано 05.03.2020 року, та відповідно до ухвали суду від 06.03.2020 року, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

26.11.2015 року було прийнято Закон № 838-VIII, змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 21.06.2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.

Як вбачається з правових висновків Великої палати Верховного суду, викладених в п. 105 Постанови від 29.08.2018 року по кримінальному провадженню № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин в період до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин 24.05.2015 року, з огляду на вищезазначені правові висновки Великої палати Верховного суду, суд вважає за необхідне строк попереднього ув`язнення обчислювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Питання речових доказів вирішено судом при розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003360 від 03.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року (куртку залишено у потерпілого ОСОБА_7 ).
Витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.12.2013 року, яким він був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,та остаточно призначити до відбуття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 4 (чотирьох) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін - у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання і початку перебігу строку попереднього ув`язнення, а саме з 05.03.2020 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення, а саме 03.01.2019 року, період з 05.03.2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України, копію вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1