Справа № 442/8290/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/47/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2019 року, -
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника засудженого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник засудженого - адвокат ОСОБА_10 покликається на те, що оскаржувана ухвала суду є невмотивованою, а вирок суду першої інстанції та ухвала касаційної інстанції відносно ОСОБА_6 такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2019 року, та постановити нову, якою задоволити його клопотання.

Визнати вирок Севастопольського апеляційного суду від 05 грудня 2002 року відносно ОСОБА_6 незаконним.

Застосувати відносно ОСОБА_6 ст. 80 КК України та звільнити його з під варти у зв`язку зі збіганням строку давності.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду 1 інстанції без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Так, ч.1 ст. 80 КК України передбачає, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в певні строки, які залежать від тяжкості, виду і розміру призначеного судом покарання.
Відповідно до ч.5 ст. 80 КК України, питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
Виконання вироку це кінцевий етап правозастосовної кримінально-процесуальної діяльності, що підводить своєрідний підсумок усього механізму функціонування кримінальної юстиції держави.
Порядок та строки звернення судового рішення до виконання, регламентовано ст. 535 КПК України, в якій зазначено, що судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.
Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.
Таким чином, системний аналіз кримінального та кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що звільнення від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України може мати місце тільки тоді, якщо у встановлені зазначеної статтею строки, вирок не було звернуто до виконання, та як наслідок, вирок не був виконаний.
Як вбачається матеріалів справи, ОСОБА_6 вироком апеляційного суду м. Севастополя від 05 грудня 2002 року засуджено за п.п. «Г», «Ж», «З» ст. 93 КК України до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 17 квітня 2003 року, вищевказаний вирок суду залишено без змін.
В подальшому, обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 був звернений до виконання в межах визначених на те строків і засуджений на даний час продовжує відбувати призначене покарання, відтак, відсутні підстави для застосування щодо останнього положень ст. 80 КК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження та особової справи, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 не може бути звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та підставно відмовив в задоволенні клопотання захисника засудженого.
Крім цього, згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Безпідставними, на думку колегії суддів, є покликання захисника засудженого - адвоката ОСОБА_9 про невідповідність вимогам законодавства вироку суду першої інстанції та ухвали касаційної інстанції відносно ОСОБА_6 , оскільки таке спростовано місцевим судом і не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду та задоволення апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2019 року, якою відмовлено у звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4