ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1405/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скарг ою захисника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до 17.02.2020.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно на свій розсуд збільшив кількість ризиків у порівнянні з кількістю ризиків, наведених у відповідному клопотанні прокурора та зазначає, що немає ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того пояснює, що під час розгляду останнього клопотання про продовження запобіжного заходу, було грубо порушено право на захист ОСОБА_7 та його, як захисника, не було повідомлено судом про час та місце судового засідання на 19.12.2019 на 11.00год.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або вчинення ним іншого злочину, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який є тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до відомостей кримінального провадження та згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2013 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.12.2013 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі, в силу ст. 71, 70 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2013; вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2014 за ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі; ухвалою Первомайського міського суду Харківської області від 13.04.2016 за ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 16.10.2013 по 05.05.2014 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; ухвалою Первомайського міського суду Харківської області від 26.10.2016 визначено строк покарання обчислюваний з 31.03.2014 зараховано строк знаходження під вартою з 16.10.2013 по 31.03.2014; 08.11.2016 умовно-достроково звільнений з Первомайської виправної колонії Харківської області №117 на підставі ухвали Первомайського районного суду Харківської області від 31.10.2016 з невідбутим строком 1 рік 1 місяць 26 днів, що об`єктивно свідчить про наявність ризику - продовження ОСОБА_7 своєї злочинної діяльності чи вчинення ним інших злочинів та про можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, як факторів, що унеможливлюють або зменшують певні ризики.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, або вчинити інший злочин.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Доводи захисника про неповідомлення судом його, як захисника, про час та місце судового засідання на 19.12.2019 на 11.00год., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно журналу судового засідання від 11.12.2019 (а.с. 17-18), захисник ОСОБА_8 безпосередньо приймав участь в судовому засіданні, у якому було оголошено перерву до 19.12.2019 на 11.00 год., а тому, захисник був обізнаний про дату та час судового засідання. Поряд з цим, згідно розписки, захисник ОСОБА_8 повідомлений про час та місце проведення судового засідання на 19.12.2019 на 11.00год.(а.с.19), що свідчить про належне його повідомлення. Крім того, з ухвали Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2019, а також з звукозапису відповідного судового засідання вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні відмовився від послуг захисника на окрему процесуальну дію, призначеного йому судом на час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, що свідчить про необґрунтованість доводів захисника щодо порушеного права обвинуваченого на захист (а.с. 35).

Разом з цим належить врахувати, згідно кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 121 КК України участь захисника не є обов`язковою, але суд своєю ухвалою від 19.12.2019 призначив захисника для здійснення захисту ОСОБА_7 (а.с. 26).

Доводи захисника щодо відсутності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки суд першої інстанції здатен за своїм внутрішнім переконанням надавати власну оцінку всім обставинам, що стосуються кримінального провадження, в тому числі і наявним ризикам. На думку колегії суддів, саме в цьому кримінальному провадженні, з урахуванням наявності інших - найбільш вагомих ризиків, що доведені прокурором і встановлені судом, мають вирішальне значення у питанні щодо продовження запобіжного заходу, ніж ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4