Справа №585/3603/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/728/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , з урахуванням змін та доповнень поданих заступником прокурора Сумської області ОСОБА_10 , на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суличівка Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого

31 жовтня 2016 року вироком Роменського міськрайоного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді трьох місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , зі змінами та доповненнями, в яких не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 :

- прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду;

У подальшому заступником прокурора Сумської області первісна апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні була змінена та доповнена вимогою про зміну вироку відносно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та визначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вироку залишити без змін;

- захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , в частині строку покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм змістом є явно несправедливим через суворість, призначивши покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням виконання на нього певних обов`язків.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу затримання на виконання даного вироку.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Змінивши та доповнивши вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_9 , заступник прокурора Сумської області ОСОБА_10 , посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, оскільки розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд призначив йому більш суворе покарання, у виді реального позбавлення волі на строк 7 років, ніж призначене попереднім вироком суду в даному кримінальному провадженні, яке було скасоване з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а не з підстав необхідності посилення покарання.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилається на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

При цьому вказував на те, що судом першої інстанції не наведено мотивів з яких він не взяв до уваги визнані органом досудового розслідування обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Стверджує, що фактичні обставини кримінального провадження, які були викладені в обвинувальному акті та покладені в основу оскаржуваного вироку, були встановлені з показів обвинуваченого ОСОБА_8 та з проведеного з ним слідчого експерименту.

Зазначає, що обвинувачений, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, крім визнання факту вчинення ним злочину, неодноразово заявляв, що дуже шкодує з приводу нанесення ним тілесних ушкоджень своєму брату, які стали причиною його смерті. Наголошує, що наміру вбивати брата обвинувачений не мав.

Також посилається на те, що судом першої інстанції, при призначенні покарання не взято до уваги те, що ОСОБА_8 на даний час має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, матір пенсійного віку, яка визнана потерпілою в рамках даного кримінального провадження, та відсутність претензій з її боку, а також те, що мотивом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення стала неправомірна поведінка самого потерпілого, який фактично спровокував бійку.

З урахуванням вищезазначеного та посилаючись на принципи індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, вважає, що достатнім в даному випадку було б покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції неправомірно послався в оскаржуваному судовому рішенні, як на докази вини обвинуваченого ОСОБА_8 ,. на протокол огляду місця події та протокол огляду трупа, складені 19.10.2015 року, оскільки в порушення вимог ст. 233 КПК України, огляд приміщення проводився без дозволу слідчого судді

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, близько 21 години 18 жовтня 2015 року, ОСОБА_8 , знаходився за місцем проживання батьків б. АДРЕСА_3 де разом з зі своїм батьком ОСОБА_11 та потерплим ОСОБА_8 вживав спиртні напої. Під час розпивання спиртного між ОСОБА_8 і ОСОБА_8 виникла сварка у ході якої у ОСОБА_12 виник намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Втілюючи такий свій намір, усвідомлюючи характер своїх дій та їх наслідки, ОСОБА_8 встав із-за столу, підійшов до потерпілого і взяв його правою рукою за голову. Діючи далі, долонею лівої руки ОСОБА_8 наніс потерпілому близько 15 ударів в район правого ока та щелепи. Від одного з ударів потерпілий впав зі стільця на підлогу на правий бік. Під час перебування на підлозі потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підійшов до потерпілого та наніс декілька ударів долонею руки в область обличчя потерпілого. Після цього ОСОБА_16 підвівся і сів на стілець, продовживши вживати спиртне. Через деякий час ОСОБА_8 знову підвівся і підійшов до ОСОБА_14 і наніс йому декілька ударів долонями рук в область голови, а саме в праву та ліву вискові області. Від одного з ударів ОСОБА_16 впав зі стільцем на спину. Лежачи на підлозі ОСОБА_16 схопив ОСОБА_12 за внутрішню частину колінного згину обох ніг та потягнув останнього на себе, від чого ОСОБА_17 , не втримавши рівноваги, впав та надавив потерпілому в область грудної клітки. Після цього ОСОБА_15 підвівся і прикладаючи значну силу, продовжив наносити руками та ногами удари ОСОБА_13 , який продовжував лежати на підлозі, в різні частини тіла, а саме в область грудної клітини, голови, верхніх та нижніх кінцівок. Від нанесених ударів в область життєво важливих органів, а саме в область грудної клітини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Відповідно висновку експерта судово-медичної експертизи № 277 від 30 листопада 2015 року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 були виявлені множинні тілесні ушкодження, а саме: травми голови. Забійна рана волосяної частини голови. Синці на повіках обох очей. Садно в правій скуловій області. Крововиливи в м`яких тканинах зі сторони кісток черепа в проекції забійної рани і правої тім`яної області; травма шиї. Переломи лівого верхнього ріжка і правого верхнього ріжка щитовидного хряща з крововиливами в навколишні м`які тканини. травма грудної клітини. Множинні синці та садна. Множинні крововиливи в м`яких тканинах. Перелом 11 ребра справа по лопатковій лінії, з 4 по 7 ребро справа, з 9 по 11 ребро справа від середньої ключичної до задньої пахвової лінії 12 ребра справа по лопатковій лінії і біля хребетної лінії з крововиливами темно-червоного кольору в навколишні м`які навколишні тканини. Переломи з 2 по 12 ребро зліва від середньої ключичної до лопаткової лінії в напрямку до низу, з 3 по 7 ребро зліва між лопатковою і біляхребетною лініями з крововиливами темно-червоного кольору в навколишні м`які тканини. Переломи ребер зліва місцями з ушкодженнями пристінкової плеври. Близько 500 мілілітрів крові в лівій плевральній порожнині; травми тулуба, верхніх і нижніх кінцівок. Синці в області передньої черевної стінки зі слідами ковзання. Садно поперекової області. Синець в проекції верхнього краю крила лівої клубової кістки, в проекції крила правої клубової кістки з переходом на проекцію правового тазо-стегнового суглобу з поверхневим осадженням червоного кольору. Множинні синці та садна верхніх і лівої нижньої кінцівки.

Ушкодження в області голови, відносно живої особи, що розглядаються в сукупності, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Ушкодження в області шиї, якщо вони не викликали небезпечний для життя стан відносно живої особи мають ознаки середньої тяжкості по тривалості розладу здоров`я. Ушкодження в області грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер з обох сторін по різним лініям і пошкоджень пристінкової плеври зліва, викликали небезпечний для життя стан (грубе порушення каркасності грудної клітки, крововилив в ліву плевральну порожнину), що потягло розлад дихання і серцевої діяльності і розглядувані в сукупності відповідно п. 2.1.3. (л) правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток і вдосконалення судово-медичної служби в Україні» відносно живої особи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя. Кожне з ушкоджень в області тулуба, верхніх і лівої нижньої кінцівок, відносно живої особи мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Як вказувалося раніше, пошкодження в області грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер з обох сторін по різних лініях, крововиливу в ліву плевральну порожнину викликали розлад функції дихання та серцевої діяльності (легенево-серцеву недостатність), що стало безпосередньою причиною смерті. Відповідно, між вищевказаним ушкодженням та настанням смерті потерпілого є прямий причинний зв`язок.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу з доповненнями, та просила вирок суду змінити, і призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, а апеляційну скаргу захисника підтримала частково, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили вирок суду змінити, та частково підтримали змінену апеляційну скаргу прокурора , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_8 , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, як вбачається зі змісту вироку та журналів судових засідань, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що 18 жовтня 2015 року побив свого брата.

Статтею ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Так, захисник ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі висловлює незгоду лише з двома доказами і просить про визнання недопустимим - протоколу огляду місця події та протоколу огляду трупа, з підстав проведення даних слідчих дій без дозволу слідчого судді, інші вимоги апеляційної скарги захисника стосуються призначеної судом міри покарання.

Тому колегія суддів, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевіривши апеляційні вимоги захисника в частині визнання недопустимими певних доказів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 87 КПК докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного мирно володіти своїм майном.

Конституцією України заборонено проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 2 ст. 30).

Відповідно до вимог ст. 13 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно зі ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, огляд місця події, а саме господарства розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , проведено за письмовою згодою власника ОСОБА_18 , що підтверджується наданою стороною обвинувачення розпискою (т. 1, а.с. 149), а тому виходячи з положень ст.ст. 233, 237 КПК України дозвіл слідчого судді на проведення такої слідчої дії не вимагається.

Таким чином, враховуючи те, що огляд місця події та огляд трупу, проведено з дотримання вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протоколів огляду місця події та огляду трупу неналежними та недопустимими доказами.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Тобто, заборона щодо погіршення становища обвинуваченого, яка виникає після скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом з підстав не зазначених у ч.2 ст. 416 КПК України, продовжує діяти на увесь наступний період кримінального провадження щодо цього обвинуваченого, незалежно від того, скільки разів буде здійснюватися розгляд у суді першої інстанції у цьому ж провадженні.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, колегією суддів встановлено те, що в рамках даного кримінального провадження відносно ОСОБА_8 . Роменським міськрайонний судом Сумської області вже ухвалювався обвинувальний вирок за яким його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком терміном на 3 роки (т. 1, а.с. 72-73).

Вказаний вирок суду був оскаржений прокурором у кримінальному провадженні в апеляційному порядку, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та безпідставним звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02.06.2016, вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2016 відносно ОСОБА_8 скасовано в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції(т. 1, а.с.95-98). При цьому, колегія суддів виходила з того, що в порушення вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_8 та формулюючи обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, в повному обсязі об`єктивну сторону даного злочину не розкрив. Крім того, колегія суддів вказала про безпідставне застосування до ОСОБА_8 ст. 75 КК України.

За результатами повторного розгляду матеріалів даного кримінального провадження 28.05.2019 Роменським міськрайонного судом Сумської області було ухвалено вирок, яким призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років (т. 2, а.с. 114-116).

Між тим, аналізуючи зміст ухвали Апеляційного суду Сумської області від 02.06.2016, колегією суддів встановлено те, що підставою для скасування вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2016 стали лише допущені судом першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону, а не необхідність застосування до ОСОБА_8 більш суворого покарання.

Однак, в порушення вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, при ухваленні відносно ОСОБА_8 нового вироку, суд першої інстанції безпідставно призначив йому за ч.2 ст. 121 КК України більш суворий термін покарання (7 роки позбавлення волі), ніж був призначений йому попереднім вироком (зі застосуванням ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі), тим самим необґрунтовано погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_8 .

Таким чином, доводи зміненої апеляційної скарги прокурора є слушними і підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині призначення обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, що на переконання захисника, буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів, то їх колегія суддів вважає непереконливими з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

З урахуванням ступені тяжкості скоєного ОСОБА_8 злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, наслідків, що настали від його протиправних дій смерть потерпілого, який являється рідним братом обвинуваченого, обставин його вчинення, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарко та психдиспансері не перебуває, не працює та його вік, на переконання колегія суддів покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення виді строком на 5 років, буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується посилання захисника на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обставин, таких як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, то дане питання виступало предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшло свого підтвердження.

Більш того, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину визнав частково, в зв`язку з чим проведено повне дослідження доказів по даному кримінальному провадженні. Поведінка обвинуваченого, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду вироку суду, який неодноразово без поважних причин не з`являвся на призначені судові засідання, свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим своїми процесуальними обов`язками, визначеними нормами КПК України. Крім того, така процесуальна поведінка обвинуваченого не вказує про його готовність понести кримінальну відповідальність за скоєний злочин.

Доказів на підтвердження того, що на утриманні ОСОБА_8 , який не працює та не має офіційних доходів, перебувають неповнолітні діти та матір пенсійного віку, стороною захисту надано не було.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, враховуючи те, що ухвалюючи новий вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду в цій частині, у відповідності до положень п. 4) ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні, з призначенням обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що узгоджується з положеннями ст. 416 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_10 -Ш зі змінами та доповненнями задовольнити в повному обсязі.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 , в частині призначенні покарання, змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2019 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4