Справа №345/1117/20
Провадження № 1-кп/345/227/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_4

законного представника неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №1 кримінальне провадження №0000170 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
24.03.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

ОСОБА_4 08.02.2020 о 11.30 год., перебуваючи у АДРЕСА_2 , на третьому поверсі загального коридору будинку вступив у словесний конфлікт, який відбувався між його батьком ОСОБА_8 та сусідом ОСОБА_7 .

В ході даного конфлікту, ОСОБА_4 , на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, утримуючи в правій руці газовий балончик, застосував його в область обличчя ОСОБА_7 , спричинивши фізичну біль.

Не припиняючи свої протиправні дії, що до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , умисно наніс удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя ОСОБА_7 .

Вказаними умисними діями ОСОБА_4 , спричинив ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у виді синця в ділянці голови, які згідно висновку експерта №42 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень.

Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав. Зазначив, що не наносив удари потерпілому ОСОБА_7 , тільки бризнув в його сторону газовим балончиком.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого мати ОСОБА_5 вказала суду, що її син ОСОБА_4 не бив потерпілого, в останнього також не було навіть синця.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив врахувати, що відсутні будь-які докази факту спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а тому обвинуваченого слід виправдати у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суд визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

Будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий вказав суду, що 08.02.2020 між ним та обвинуваченим виник конфлікт, в ході якого останній бризнув йому газовим балончиком в очі та вдарив кулаком в праву ділянку обличчя. Потерпілий просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце, спосіб вчинення даного кримінального правопорушення та механізм нанесення тілесного ушкодження.

Крім того, згідно показів свідка ОСОБА_9 , остання бачила потерпілого безпосередньо після конфлікту, в нього текла кров і сльозились очі. ОСОБА_7 вказав їй, що це зробив ОСОБА_10 . Свідок також зазначила, що у них часто виникають суперечки.

Свідок ОСОБА_8 , який являється батьком неповнолітнього обвинуваченого, пояснив суду, що із потерпілим у нього неприязні відносини. 08.02.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був конфлікт, однак у потерпілого не було жодних тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 бризнув йому тільки газовим балончиком в очі. В подальшому вийшла сусідка та відштовхнула ОСОБА_4 від ОСОБА_7 , щоб запобігти бійці.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_11 , вона, почувши крик у коридорі, вийшла зі своєї кімнати, бійки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , не бачила. Свідок намагалась заспокоїти ОСОБА_4 та відвела до своєї кімнати, ОСОБА_7 в цей час побіг до умивальників.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що бачила тільки як ОСОБА_7 умивався та викликав працівників поліції. Причини конфлікту їй невідомі, бійки вона не бачила.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, надано не було.

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, що були надані стороною обвинувачення, судовим слідством встановлено наступне.

08.02.2020 ОСОБА_7 звернувся до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2020, за допомогою статиста потерпілий розпочав відтворення обставин за 08.02.2020. Потерпілий підійшов до дверей, підняв праву руку до обличчя статиста на відстані 0,5 м., вказуючи, що на цій відстані ОСОБА_10 застосував до нього газ, а після чого різко замахнувся лівою рукою, зупинивши її біля обличчя статиста, а саме приставив кулак до правого ока статиста, вказуючи, що саме таким був удар.

Сам протокол відповідає вимогам Кодексу в частині питання його оформлення.

Як наслідок, цим процесуальним джерелом доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини з числа регламентованих ст. 91 КПК України, а тому суд сприймає ці докази, як належні та допустимі.

Згідно довідки №464 Калуської ЦРЛ, ОСОБА_7 08.02.2020 о 13.30 год. у приймальному відділенні проходив огляд у травматолога.

При цьому, з дослідженого судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку судово-медичної експертизи №42 від 14.02.2020 встановлено, що у гр. ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження: синець в ділянці голови, який утворився від дії тупого твердого предмету, міг утворитись внаслідок нанесення удару таким предметом (можливого кулаком) в ділянку голови, може відповідати терміну вказаному в постанові і відноситься до легких тілесних ушкоджень. .

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки містить в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Тобто, цей доказ, як належний та допустимий, підтверджує безпосередньо факт отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень.

Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнані належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій, беручи до уваги показання свідків, дані висновку експертизи, в частині наявності у потерпілого легких тілесних ушкоджень, за своєю суттю такими, що прямо суперечать установленим обставинам у ході цього провадження.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, немає, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини.

Також, за дорученням суду, уповноваженим представником органу пробації, у даному кримінальному проваджені була складена досудова доповідь відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ч.1 ст.314-1 КПК України, суд враховує зміст досудової доповіді в частині інформації, що характеризує обвинуваченого, а також для прийняття судового рішення про міру покарання.

Зі змісту досудової доповіді вбачається, що неповнолітній обвинувачений раніше не судимий. Проживає у повній сім`ї. Матеріально забезпечений. Навчається у ВПУ №7 за спеціальністю «слюсар з ремонту автомобілів». За час навчання зарекомендував себе учнем із середнім рівнем навчальних досягнень. При спілкуванні з одногрупниками та педагогами ОСОБА_13 не завжди стриманий та ввічливий. Під час суперечки може бути імпульсивним, емоційним та проявляти впертість. Серед однолітків користується авторитетом. Батьки цікавляться навчанням та поведінкою сина. ОСОБА_13 відвідує спортивну секцію по тайському боксу.

Також, досудовою доповіддю визначено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, навчається у ВПУ №7 м. Калуша за професією «слюсар з ремонту автомобілів», отримує стипендію, тобто має самостійний дохід, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, неодружений); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання громадських робіт; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; з урахуванням тих обставин, що обвинувачений не покаявся, характеру та локалізації заподіяних ушкоджень, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді штрафу.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Речові докази:

довідку Калуської ЦРЛ №464 від 08.02.2020 та медичну карту амбулаторного хворого без номера та назви медичної установи повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя