УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2020 року

м. Київ
справа № 537/356/19

провадження № 51 539 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 року про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження,
Суть питання
Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2019 року ОСОБА_4 ,раніше судимого 07.12.2018 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Не погоджуючись із вказаним вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 15 січня 2020 року відмовив засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2019 рокута повернув його апеляційну скаргу.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись, на його думку, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 вказує, що не міг подати апеляційну скаргу вчасно, оскільки наприкінці квітня та майже весь травень перебував на лікуванні в проти туберкульозному диспансері з тяжкою недугою. Однак апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду та необґрунтовано визнав відсутність поважних причин для поновлення цього строку.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Частиною 6 ст. 399 КПК визначено, що ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок та ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
При цьому такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з постановленою вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2019 року, поза межами строку на апеляційне оскарження (16 жовтня 2019 року) подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

На обґрунтування свого клопотання засуджений указував, що пропустив даний строк в зв`язку з тим, що суд першої інстанції не надав йому копію вироку від 10.04.2019 року та не надав йому можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, а наприкінці квітня 2019 року він захворів на туберкульоз та був ізольований до диспансеру.
За наслідками розгляду вказаного клопотання апеляційний суд ухвалою від 15 січня 2020 року відмовив у його задоволенні та повернув засудженому апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Постановляючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що засуджений не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку апеляційного оскарження ухвали місцевого суду.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, копію вироку місцевого суду засуджений ОСОБА_4 отримав 10 квітня 2019 року, згідно розписки наявної в матеріалах справи, однак апеляційну скаргу подав 16 жовтня 2019 року. Доводи засудженого про лікування туберкульозу в диспансері наприкінці квітня та протягом травня 2019 року не підтверджені жодними доказами, тому апеляційний суд не визнав їх поважними, з чим погоджується і колегія суддів Верховного суду.
Зважаючи на наведене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені засудженим причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які є аналогічними доводам, викладеним ним у касаційній скарзі, не є поважними, й такими, що об`єктивно перешкодили йому раніше подати апеляційну скаргу.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_4 відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК підлягає поверненню, оскільки засудженим не наведено причин, які свідчать про поважність пропуску ним зазначеного строку.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду, наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3