Справа № 487/772/20
Провадження № 1-кс/487/1986/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000103 від 28.01.2020 за ч. 3 ст. 368 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-
ВСТАНОВИВ:

Слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; у випадку внесення застави покласти на підзрюваного обов`язки, передбачені п.п. 1-5 ч. 5 ст. 194 КПК.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що слідчим управлінням ТУ ДБР, розташованим у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000103 від 28.01.2020 за ч. 3 ст. 368 КК України. 19.03.2020 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Необхідність обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, з урахуванням тяжкості покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; незаконно впливати на заявника та свідків, в тому числі понятих, знищити речі та документи, які можуть мати значення для досудового розслідування, використовуючи свої зв`язки та здобутий досвід в ході проходження служби в органах національної поліції; продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, вчинити інший злочин, пов`язаний зі службовою діяльністю, оскільки підозрюваний не відсторонений та не звільнений з займаної посади.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наполягав на його задоволенні.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 368 КК України, відсутність такої кваліфікуючої ознаки, як вимагання. Ризики, зазначені в клопотанні слідчого, є недоведеними, фактично всі докази у кримінальному провадженні вже зібрані, а тому можливо застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що не збирається переховуватися, буд-яким іншим чином перешкоджати слідству, з`являється за викликами слідчого, відсторонений від посади на час проведення службового розслідування.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 178 КПК України визначені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Так, судом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному упровадженні №000103 від 28.01.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 738 о/с від 18.09.2019 призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст.ст. 2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» основними завданнями та обов`язками поліції, окрім іншого, є надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності, неухильне дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.
У своїй діяльності, відповідно до ст. З Закону України «Про Національну поліцію», поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, окрім іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчинення правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходи щодо їх усунення, вживає заходи з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Служба в поліції відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У відповідності до вимог п.п.3 п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» на працівників Національної поліції поширюється дія вказаного закону.
Згідно з п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 22, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є уповноважені на виконання функцій держави, зокрема поліцейські, які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності. Вказаним особам забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. Зазначені особи зобов`язані вживати невідкладно заходи щодо запобігання одержанню неправомірної вигоди визначені у ст. 24 цього Закону.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993, правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є складовим підрозділом міністерства внутрішніх справ, правоохоронним органом, який здійснює правозастосовні та правоохоронні функції, а його працівники, які виконують вказані функції, працівниками правоохоронного органу.
У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції України та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Під час службової діяльності інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_5 у своїй службовій діяльності керується та повинен знати Конституцію України і закони України, Укази Президента України та розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти МВС України та Національної поліції України, основні засади державної політики у сфері діяльності поліції, правила ділового етикету та професійної етики.
Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин при наступних обставинах.
Встановлено, що 28.01.2020 інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_5 приступив до виконання своїх службових обов`язків на стаціонарний пост «Дачне» автодороги «Київ-Одеса».
В подальшому, 28.01.2020 близько 09.25 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на стаціонарному посту «Дачне», розташованому за адресою: Одеська область, Біляївський район, 450км+500м траси «Київ-Одеса», зупинив транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марки МАN» д.н.з. НОМЕР_1 , із спеціалізованим напівпричепом марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час перевірки документів на вантаж мінеральних добрив - аміачної селітри, яка відповідно до ЗУ «При перевезення небезпечних вантажів» відноситься до небезпечних вантажів класу 5.1 окисляючи речовини, № ООН 1942, та який перевозив ОСОБА_7 на вищевказаному транспортному засобі, у інспектора ОСОБА_5 виник злочинний умисел на отримання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди матеріального характеру у вигляді грошових коштів за невчинення ним в його інтересах дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за непритягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, за незатримання зазначеного транспортного засобу відповідно до ст. 265-2 КУпАП із поміщенням його на майданчик тимчасового тримання автомобілів.
Після перевірки документів на зазначений вантаж вказаного транспортного засобу, ОСОБА_5 , нехтуючи покладеними на нього обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення і одержання неправомірної вигоди з використанням наданого йому службового становища, виказав вимогу ОСОБА_7 передати йому грошові кошти у розмірі 200 доларів США (що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.01.2020 становило 4919,68 гривень) за невчинення ним в інтересах ОСОБА_7 дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, за незатримання зазначеного транспортного засобу відповідно до ст. 265-2 КУпАП із поміщенням його на майданчик тимчасового тримання автомобілів.
ОСОБА_7 , розуміючи протиправність дій поліцейського інспектора ОСОБА_5 , вирішив задокументувати його злочинні дії та повідомити про них співробітників правоохоронних органів, у зв`язку з чим за допомогою власного мобільного телефону марки «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_3 і НОМЕР_4 сфотографував серії та номери грошових купюр, які на виконання вимоги ОСОБА_5 збирався йому передати, а саме: грошові купюри номіналом по 500 гривень кожна ЗБ 6348791, ЗИ 1074181, ВА 8821569, ВА 8438977, ВФ 1426309 та одна купюра номіналом 100 доларів США КВ 539024980.
Надалі 28.01.2020 близько 09.35 год. інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 100 доларів США однією купюрою (що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.01.2020 становило 2459,84 гривень) та 2500 гривень купюрами номіналом по 500 гривень кожна у кількості 5 купюр за невчиненням ним в інтересах ОСОБА_7 дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та за незатримання вказаного транспортного засобу відповідно до ст. 265-2 КУпАП із поміщенням його на майданчик тимчасового тримання автомобілів.
19.03.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 28.01.2020 р., протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 28.01.2020р., протокол обшуку від 28.01.2020 р., постанова про визнання та залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 28.01.2020р., протокол огляду місця події від 28.01.2020 р., протокол огляду речей і документів від 29.01.2020 р., протоколи допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 05.02.2020 р., що свідчать про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру.
Слідчий суддя, враховуючи також положення ст. 178 КПК України, вважає, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим за ч. 3 ст. 368 КК України, від 5 до 10 років позбавлення волі. Підозрюваний ОСОБА_5 за рахунок займаної посади набув стійких зв`язків з іншими структурними підрозділами правоохоронних органів, місцевими жителями м. Одеси та Одеської області, що дасть змогу впливати на потерпілого і свідків у кримінальному провадження. Також підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки здобув певний досвід за час виконання своїх службових обов`язків на посаді поліцейського, обізнаний з методами оперативно-розшукової діяльності, які може використовувати для знищення доказів.

Ризик, вказаний слідчим в клопотанні, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Слідчий суддя вважає, що ні слідчий в клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні не навели достатніх підстав, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання ( АДРЕСА_1 ), перебуває на посаді інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області, відсторонений від посади на час проведення службового розслідування, зарекомендував себе з позитивної сторони як під час служби в поліції, так і за місцем проживання на території м. Верхньодніпровська, раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено, з моменту реєстрації кримінального провадження 28.01.2020р. і станом на час розгляду вказаного клопотання з`являється за викликами до слідчого, суду.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З огляду на викладене, враховуючи обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим, інші існуючи ризики, слідчий суддя дійшов висновку про те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 під час досудового розслідування даного кримінального провадження, чого не зможе зробити інший, більш м`який запобіжний захід.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 376 КПК України
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000103 від 28.01.2020 за ч. 3 ст. 368 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 19 травня 2020 року, заборонивши йому в період часу з 21:00 год. до 06.:00 год. залишати місце постійно проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду (в залежності від стадії кримінального провадження);
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
-утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_7 і свідками у кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 25.03.2020 року о 10.00 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1