Номер провадження: 11-сс/813/266/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ПП «Мода» адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2020 року в кримінальному проваджені №0000073 від 24.10.2018 року, -

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в кримінальному проваджені №0000073 від 24.10.2018 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України, а саме на земельну ділянку загальною площею 1,1001га, за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :31:002:0080), яка передана у строкове користування строком на 49 років для експлуатації, обслуговування нежитлової будівлі адміністративного призначення та благоустрою території ПП «Мода» (Код ), із забороною права користування вказаною земельною ділянкою та проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на земельну ділянку. Прокурор посилається на те, що слідчий суддя не врахував обставин кримінального провадження, зокрема того, що арешт земельної ділянки є необхідним оскільки існує реальна загроза пошкодження, псування, знищення, перетворення вищезазначеного об`єкту нерухомого майна, використання його у супереч установленого законом порядку шляхом проведення будівельних робіт у супереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, що у подальшому може призвести до створення перешкоди у кримінальному провадженні, а також потягнути наслідки у вигляді заволодіння коштами потенційних інвесторів будівництва.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представника ПП «Мода», який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

З матеріалів справи убачається, що в провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 24.10.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України.

27.11.20.19 року, в даному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та накладено арешт, із забороною проведення будь-яких будівельних робіт на вищевказаній земельній ділянці, на об`єкт нерухомості у вигляді земельної ділянки загальною площею 1,1001га, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 17-А (кадастровий номер :31:002:0080), яка передана Одеською міською радою у строкове користування строком на 49 років для експлуатації, обслуговування нежитлової будівлі адміністративного призначення та благоустрою території ПП «Мода» (Код ).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року, в порядку ст.174 КПК України, було задоволено клопотання представника ПП «Мода» - адвоката ОСОБА_7 та скасовано арешт накладений на вказану земельну ділянку ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року.

В подальшому, 22 січня 2020 року слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 повторно звернувся до суду із клопотання про накладення арешту на вказану земельну ділянку. Клопотання мотивоване тим, що думку слідства є підстави вважати, що вказана земельна ділянка є предметом злочину, а тому накладення арешту необхідне з метою запобігання її можливої втрати, подальшого використання та проведення на ній будівельних робіт всупереч установленого законом порядку, запобігання привласнення грошових коштів потенційних інвесторів об`єкту будівництва, яке за версією органу досудового розслідування здійснюється з істотним порушенням містобудівних норм та містобудівного законодавства в цілому та шляхом внесення недостовірних відомостей до офіційних документів та використання завідомо підроблених документів. Також арешт необхідний з метою забезпечення проведення будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні та забезпечення відшкодуванні завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Відмовляючи оскаржуваною ухвалою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що земельна ділянка не є предметом кримінальних правопорушень щодо яких здійснюється провадження в даній справі, а тому це майно не відповідає критеріям, визначеним у ст.ст.167, 170 КПК України.

Перевіривши оскаржувану ухвалу, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представника ПП «Мода», апеляційний суд приходить до висновку про законну відмову слідчим суддею в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, з огляду на таке.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України та з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо відмови в накладенні арешту на майно.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК України один із заходів забезпечення кримінального провадження - є арешт майна.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Процедура вирішення питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно визначена ст.171 КПК України.

Кримінальний процесуальний Кодекс України вимагає обов`язкового дотриманням вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимога принципових характер.

Таким чином, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України, то слідчий та прокурор повинні неухильно дотримуватися визначених законом вимог. Так, згідно ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави, тобто законні підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Проаналізувавши зміст та доводи клопотання слідчого, заслухавши пояснення прокурора, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту земельну ділянку, не відповідає вимогам закону, оскільки сформульоване в ньому обґрунтування слідчого щодо мети накладення арешту на земельну ділянку є помилковим, а також в ньому відсутнє мотивування відносно того, яке доказове значення земельна ділянка має для кримінального провадження з правовою кваліфікацією наданою органом досудового розслідування обставинам, які є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні.

Так, зокрема доводи викладені в клопотанні та підтримані прокурором про те, що земельна ділянка є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 та ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України є безпідставними, з огляду на таке.

Апеляційний суд звертає увагу слідчого та прокурора, що предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України є: 1) посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатки, штампи, бланки підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи, бланки.

Та обставина, що земельна ділянка, за версією органу досудового розслідування, перейшла в користування ПП «Мода» з недотриманням діючого законодавства, а також за допомогою можливого використання завідомо підробленого документу, наданого для укладання договору оренди земельної ділянки між Одеською міською радою та ПП «Мода», який був укладений на підставі рішення Одеської міської ради від 08.02.2017 року №1669-VII, не свідчить про те, що вказана земельна ділянка є предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, оскільки в даному випадку предметом цього злочину можуть бути тільки завідомо підроблені документи, які надавалися укладення договору оренди.

Апеляційний суд звертає увагу, що тільки після доведення в судовому порядку факту вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, можливе ініціювання питання про розірвання договору оренди земельної ділянки в порядку господарського судочинства.

Що стосується доводів прокурора про те, що земельна ділянка, яка визнана органом досудового розслідування речовим доказом, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, оскільки нею заволоділи в результаті вчинення злочину, також є безпідставними, оскільки органом досудового розслідування, з урахуванням правової кваліфікації кримінального провадження, розглядається версія щодо незакінченого замаху на шахрайське заволодіння майном, а саме земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді м. Одеси.

Разом з цим, представником ПП «Мода» повідомлено апеляційному суду, що рішенням Господарського суду Одеської області від 31.10.2019 року по справі №916/1998/19 відмовлено в задоволені позову Одеської міської ради до ПП «Мода» про розірвання договору оренди вказаної земельної ділянки. Даний факт прокурор не заперечував.

Таким чином, слід констатувати, що на теперішній час земельна ділянка загальною площею 1,1001га, розташована за адресою: за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 17-А (кадастровий номер :31:002:0080) перебуває у власності територіальній громади м. Одеси, а ПП «Мода» на законних підставах володіє вказаною земельною ділянкою на праві оренди, доки протилежне не буде доведено в судовому порядку.

За таких умов, відсутні підстави вважати, що земельна ділянка вибула з власності територіальній громади м. Одеси, або може бути в подальшому відчужена без згоди власника, що свідчить про необґрунтованість доводів клопотання про необхідність накладення арешту на земельну ділянку з метою запобігання відчуження, пошкодження, псування, знищення, або перетворення вищезазначеного об`єкту нерухомого майна.

Доводи прокурора, що арешт майна необхідний також з метою запобігання його використання всупереч встановленого законом порядку проведення будівельних робіт, не є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні, оскільки ці питання, у разі існування порушень отримання дозволів та проведення будівельних робіт, мають вирішуватися компетентними органами виконавчої влади шляхом заходів реагування в межах компетенції, або в порядку адміністративного судочинства, що в даний час і відбувається, чого не заперечував прокурор.

При цьому, апеляційний суд вважає, що невжиття посадовими особами правоохоронного органу передбачених законом заходів до належного проведення досудового розслідування даного кримінального провадження на протязі майже півтора роки, а також існування претензій у компетентних органів виконавчої влади щодо недотримання юридичною особою вимог діючого законодавства в сфері будівництва, не може бути компенсовано шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває у володінні юридичної особи.

Доводи прокурора про те, що слідчий суддя безпідставно, а саме не досліджуючи в судовому засіданні, послався в мотивувальній частині ухвали на обставини щодо взаємовідносин між ПП «Мода» та Управлінням держаного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради з приводу скасування права на виконання підготовчих робіт з будівництва на вказаній земельній ділянці, а також зазначив про існування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року по справі №420/5740/19 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 року по справі №420/5740/19, відповідно до яких скасовано наказ Управління держаного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/398ДАБК від 27.09.2019 року «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт №ОД 71 від 26.09.2018 року» та наказ Управління держаного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/399ДАБК від 27.09.2019 року «Про скасування права на виконання підготовчих робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання підготовчих робіт №ОД 70», на думку апеляційного суду вказують на не повне дотримання слідчим суддею положень ст.23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів. Разом з цим, як убачається з матеріалів справи та пояснень прокурора в суді апеляційної інстанції, останній не заперечував в районному суді існування вказаних обставин та рішень суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі на обставини та документи, а також та судові рішення, які відсутні в матеріалах судової справи, дійсно містяться лише в запереченнях представника ПП «Мода», але це не свідчить про те, що слідчий суддя не вивчав зазначених рішень судових інстанцій у нарадчий кімнаті, оскільки вони є у вільному доступі на сайті Єдиного реєстру судових рішень.

Вирішуючи питання щодо законності рішення слідчого судді про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора апеляційний суд враховує те, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя та суд повинні діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставини, колегія суддів вважає, що ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на земельну ділянку, яка є власністю територіальної громади м. Одеси, а тому у бідь-якому випадку не може бути відчужена без згоди власника, та на теперішній час на законних підставах перебуває в користуванні ПП «Мода», не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд враховує положення ст.ст. 170-173 КПК України у відповідності до яких при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя або суд повинні з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Таким чином, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для накладення арешту на земельну ділянку.

За таких умов, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні на день розгляду клопотання, оскільки прокурор не довів наявності достатніх підстав для накладення арешту на майно, що вказує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в кримінальному проваджені №0000073 від 24.10.2018 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України, а саме на земельну ділянку загальною площею 1,1001га, за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :31:002:0080) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4