Провадження №1-в/127/640/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого податкової міліції ДПА у Вінницькій області 22.04.2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, яке мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 він є власником автомобіля «Renault Kangoo2, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску. 29.05.2019 р. він намагався продати зазначений автомобіль, але дізнався про наявність накладеного на нього арешту слідчим податкової міліції ДПА у Вінницькій області у кримінальних справах № 102279007 та № 10299007 відносно його сина ОСОБА_6 . Вважає, що накладеним арештом обмежується його право як власника на вільне розпорядження своїм майном, а тому арешт підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 просив задовольнити заяву свого довірителя, з викладених в заяві підстав, скасувати арешт на автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, який належить ОСОБА_5 , оскільки арешт був накладений в кримінальному провадженні на майно іншої особи сина його довірителя ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_3 висловився про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про скасування арешту з його майна в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, оскільки арешт був накладений а порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року, яким не було передбачено процедуру зняття арешту з майна, і відповідно до Перехідних Положень Розділу ХІ КПК України 2012 року, вказане питання має розглядатися в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду по справі № 643/3614/17.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.07.2016 р. до Вінницького міського суду Вінницької надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частиною третьою статті 358 КК (в редакції 2001 року), частини першої та третьою статті 212 КК (в редакції 15.04.2008 р.).

26.07.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу, відповідно до якої ОСОБА_6 був звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частини третьої статті 358 КК (в редакції 2001 року) та частини першої статті 212 КК (в редакції віл 15.04.2008 р.) у зв`язку із закінченням строків давності й кримінальне провадження в цій частині було закрито.

19.09.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено вирок, згідно з яким ОСОБА_6 засуджений за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання у виді штрафу.

13.02.2017 р. Апеляційним судом Вінницької області ухвалено вирок, відповідно до якого вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 р. скасовано і ОСОБА_6 вважається засудженим за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік з конфіскацією майна, що належить ОСОБА_6 на праві власності. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання у виді штрафу.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що 17.05.2011 р. старшим слідчим в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_7 у кримінальній справі № 11279002 винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_6 (а.с. 88 справи №127/1400/16-к).

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про скасування арешту суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 р. (справа № 2-3392/11). Зокрема, Велика Палата ВС дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Так, арешт на спірне майно - автомобіль «Renault Kangoo2, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, було накладено 17.05.2011 року, тобто під час дії КПК України 1960 року, за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом, та відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом та дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

З огляду на вищевикладене, а також зважаючи на втрату чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після завершення розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_5 за відсутності на даний час ефективного способу захисту порушеного права в межах процедури КПК України 1960 року, відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. ст. 7, 9 КПК України, вимога ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтується на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, можуть бути вирішені лише судом цивільної юрисдикції.

З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено, в зв`язку з чим суд вважає, що правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль у кримінальних справах № 102279007 та № 10299007 в порядку КПК України 1960 року відсутні, що узгоджується із правовим висновком, сформульованим Верховним Судом в постанові від 15.05.2019 р. (справа № 372/2904/17-ц), з якого випливає, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали та арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин й відповідно до частини першої статті 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції, що в подальшому знайшло своє підтвердження і в правовому висновку, сформульованому Верховним Судом в постанові від 08.11.2019 р. (справа № 643/3614/17, провадження №14-479цс19).

З огляду на викладене, в задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого податкової міліції ДПА у Вінницькій області (в кримінальній справі №10279003) 22.04.2010 року на автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, в порядку КПК України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 409, 411 КПК України 1960 року, 370-372, 376, 539, п.9 Перехідних Положень Розділу ХІ КПК України 2012 року суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого податкової міліції ДПА у Вінницькій області (в кримінальній справі №10279003) 22.04.2010 року на автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з моменту проголошення.

Суддя: