Справа № 466/9989/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003773 від 05 листопада 2019 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: дачний кооператив «Весна», без місця реєстрації, раніше судимого, останній раз: 17 червня 2011 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді семи років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, зокрема, останній раз 17 червня 2011 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді семи років та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_4 04 листопада 2019 року приблизно о 14.00 год., перебуваючи неподалік дачного кооперативу «Джерело Стефанія» у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, діючи повторно, підійшов до ОСОБА_6 та шляхом ривка вирвав з її рук господарський візок темно вишневого кольору, після чого місце скоєння злочину покинув, чим спричинив потерпілій збитків на суму 655 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що 04 листопада 2019 року він шляхом ривка вирвав із рук ОСОБА_6 господарський візок. У вчиненому щиро кається та просить його суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 . Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0003773.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, так як він відкрито викрав чуже майно (грабіж), повторно.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що обтяжує покарання, особу винуватого, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченого та допустиму репутацію свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка під час та після вчинення кримінального правопорушення, а саме сприяння слідству та суду в установленні об`єктивної істини, розкаяння у вчиненому, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та № 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відсутність негативних наслідків та особу обвинуваченого суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і до нього слід застосувати вимоги ст. 75,76 КК України.

Речові докази: товарний чек від 27.09.2019, на якому вказано назву товару, а саме візок в кількості 1 шт., вартістю 655 грн. з печаткою «Об`єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_7 № НОМЕР_1 »; примірник №2 заява про видачу готівки № від 27.09.2019 в сумі 600 грн., де вказано отримувача ОСОБА_6 зберігати при матеріалах кримінального провадження; господарський візок темно вишневого кольору з двома колесами повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 по справі не обирався.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: товарний чек від 27.09.2019, на якому вказано назву товару, а саме візок в кількості 1 шт., вартістю 655 грн. з печаткою «Об`єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_7 № НОМЕР_1 »; примірник №2 заява про видачу готівки № від 27.09.2019 в сумі 600 грн., де вказано отримувача ОСОБА_6 зберігати при матеріалах кримінального провадження; господарський візок темно вишневого кольору з двома колесами повернути потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1