Справа № 336/4420/18
Провадження № 1-кп/333/625/19
УХВАЛА

29 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_6 ОСОБА_14 ,
ОСОБА_7 ОСОБА_15 ,
ОСОБА_8 ОСОБА_16 ,
ОСОБА_9 ОСОБА_17 ,
ОСОБА_10 ОСОБА_18 ,
ОСОБА_11 ОСОБА_19 ,
ОСОБА_12 ОСОБА_20 ,
ОСОБА_13 ОСОБА_21 ,

потерпілого ОСОБА_22 ,
представника потерпілого ОСОБА_23 ОСОБА_24 ,

розглянувши під час судового розгляду питання щодо доцільності продовження обвинуваченим запобіжних заходів у судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Запорізького апеляційного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_25 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 29.08.2019 року кримінальне провадження прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.09.2019 року.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою суду від 03.10.2019 року було продовжено дію запобіжних заходів: тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; домашнього арешту у період з 22.00 години до 07.00 годину ранку обвинуваченим ОСОБА_25 і ОСОБА_13 по 02.12.2019 року.

Також, ухвалою колегії суддів від 14.11.2019 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_25 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України було закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

22.11.2019 року ухвалою суду було призначено судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України на 29.11.2019 року та вирішено певні клопотання сторони захисту.

Під час судового розгляду 29.11.2019 року, враховуючи, що 02.12.2019 року спливає строк застосованих до обвинувачених запобіжних засобів, прокурор звернувся із письмовими клопотаннями щодо продовження запобіжних заходів: тримання під вартою - обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та домашнього арешту - обвинуваченому ОСОБА_13 .
Підтримуючи свої клопотання, прокурор ОСОБА_5 зазначив, що при застосуванні відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів, у складі банди, так і ризики, що обвинувачені, перебуваючи на волі, отримають можливість продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на ОСОБА_13 та ОСОБА_25 , які перебувають на волі та під час досудового розслідування безпосередньо вказували них, як на учасників банди і розповідали про їх персональну участь у скоєних злочинах. З урахуванням того, що обвинувачені народились на тимчасово окупованій території держави у м. Донецьку, де мають родичів, друзів, знайомих існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали, тримання обвинувачених під вартою є необхідним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому просив суд продовжити вказаним обвинуваченим строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці без можливості внесення застави.

Обґрунтовуючи свої клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_13 терміном на 2 місяці, прокурор вказав, що з урахуванням обґрунтованості пред`явленої йому підозри та обставин вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого маються такі ризики: незаконний вплив на потерпілих, свідків, скоєння обвинуваченим інших злочинів, а також ухилення від суду.

Потерпілий ОСОБА_22 у судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжних заходів обвинуваченим.

Представник потерпілого ОСОБА_23 - ОСОБА_24 підтримав клопотання прокурора у повному обсязі та вважав його цілком обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. ОСОБА_6 пояснив, що він злочинів, про які йдеться мова у обвинувальному акті, не скоював та не згоден з твердженнями прокурора, викладеними у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_14 зазначив, що він повністю підтримує позицію свого підзахисного, так як прокурор не довів, що мається обґрунтована підозра та певні ризики. Посилання прокурора, що відсутній контроль за державним кордоном у Донецькій та Луганській областях це не є провина ОСОБА_6 . Прокурор кожного разу одне й те саме зазначає у клопотанні про продовження тримання під вартою. На даний час відносно ОСОБА_25 кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю останнього, а прокурор продовжує посилатися на те, що обвинувачені будуть впливати на ОСОБА_25 . Просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати ОСОБА_6 заставу.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_15 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора. ОСОБА_7 пояснив, що до вчинення злочинів, вказаних у обвинувальному акті, він не має жодного відношення, відсутні жодні докази тверджень прокурора.

Захисник ОСОБА_15 зазначив, що прокурор не довів жодні ризики, обставини, що викладені у клопотанні, не відповідають дійсності. Вважає, що інший запобіжний захід, у т.ч. домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_16 просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора. ОСОБА_8 зазначив, що викладене у клопотання це лише припущення прокурора, так як останній не навів жодного доказу. Підтримує думку інших обвинувачених та захисників, що прокурор у своїх клопотаннях постійно зазначає одні й ті самі факти, при цьому не надає на підтвердження цього жодних доказів.

Захисник ОСОБА_16 вказав, що прокурор жодним доказом не доведені ні ризики, ні обґрунтована підозра ОСОБА_8 . Клопотання прокурора зовсім не вмотивоване, вважає за необхідне застосувати до останнього інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_17 заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_9 пояснив, що прокурор жодним доказом не довів ризики, зазначені у клопотанні. Твердження останнього, що вилучені у його цивільної дружини ОСОБА_26 ювелірні вироби є речовими доказами не відповідають дійсності, як і інші твердження прокурора.

Захисник ОСОБА_17 зазначив, що прокурор в черговий раз не довів ті ризики, які нібито існували на момент застосування до ОСОБА_9 , а на цей час нові ризики не з`явилися. Пропонував до останнього застосувати запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_18 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та до суду подали письмові клопотання з цього приводу.

ОСОБА_10 у своєму клопотанні зазначив, що жодний з ризиків, вказаний прокурором у своєму клопотанні не знайшов підтвердження під час судового засідання. Усі твердження прокурора лише є припущеннями: що він, враховуючи його молодий вік може виїхати на тимчасово непідконтрольну Україні територію; буде продовжувати злочинні дії, направлені на збагачення. Крім того, прокурор посилається на те, що нібито буде впливати на волі на ОСОБА_27 , хоча останній вже помер. Обґрунтування його підозри, а саме вилучення за місцем мешкання ордену не є доказом його винуватості, так як вказаний орден був йому повернутий ухвалою апеляційної інстанції. Крім того, вважає недостовірними дані, вказані у протоколі про його особистий обшук під час затримання, так як він не був одягнутий у форму поліції. Тяжкість обвинувачення, на яку постійно посилається прокурор не є самостійною підставою для застосування та продовження строку тримання під вартою. Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_10 просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у т.ч. заставу або застосувати домашній арешт з обов`язковим носінням електронного браслету.

Захисник ОСОБА_18 у клопотанні вказала, що прокурором взагалі не доведено, що жоден із інших запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 . Підозра відносно останнього необґрунтована. Обвинувальний акт фактично ґрунтується лише на свідченнях двох обвинувачених: ОСОБА_25 , який вже помер та ОСОБА_13 . Докази, що ОСОБА_10 під час одного із злочинів 19.11.2017 року перебував на ділянці автодороги Київ - Могилів-Подільський, відсутні, так як обвинувачений у цей час знаходився у м. Одесі, де проходив лікування. Під час обшуку помешкання останнього не було виявлено жодної речі, яка б вказувала на його причетність до злочинів, що інкримінуються ОСОБА_10 . Її підзахисний одружений, виховує неповнолітнього сина, з 2015 року знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа та постійно проживає у м. Одесі, тобто ОСОБА_10 має місці соціальні зв`язки. Тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого запобіжного заходу, так як за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який в даному випадку відсутній. За підставі викладених фактів, просить суд змінити запобіжний захід ОСОБА_10 та застосувати до нього домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_19 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора. ОСОБА_11 пояснив, що зміст усіх клопотань, які подавав прокурор, є ідентичними. Він не погоджується із жодним твердженням прокурора, викладеним у клопотання, докази щодо його винуватості відсутні.

Захисник ОСОБА_19 зазначила, що клопотання прокурора необґрунтоване. Фактично єдиним доказом обґрунтованості підозри ОСОБА_11 є показання одного свідка. На цей час відсутні ризики, про які зазначає у своєму клопотання прокурор, тому просить суд розглянути альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи. Обвинувачений має постійне місце мешкання у м. Одесі, тому просить суд змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_20 заявили про необґрунтованість клопотання прокурора. ОСОБА_12 пояснив, що не згоден із формулюванням тверджень прокурора, жодних злочинів він не скоював, просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Захисник ОСОБА_20 зазначив, що відсутні докази обґрунтованої підозри, ОСОБА_12 постійно мешкає у м. Одесі, має на утриманні неповнолітню дитину. Вважає, що інший запобіжний захід, у т.ч. застава зможе забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_21 зазначили, що у них відсутні заперечення з приводу задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останньому. Обвинувачений проживає у м. Костянтинівка, Донецької області. На цей час він є особою з інвалідністю 3 групи, має сім`ю та хвору дружину.

Розглянувши клопотання прокурора та захисників, заслухавши думки прокурора, потерпілого ОСОБА_22 , представника потерпілого ОСОБА_23 ОСОБА_24 , обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів на стадії досудового розслідування до обвинувачених було застосовано запобіжний захід тримання під вартою. У подальшому, обвинуваченим ОСОБА_25 і ОСОБА_13 було змінено взяття під варту на домашній арешт. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року, 01.11.2018 року, Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2018 року, 21.02.2019 року, 18.04.2019 року, Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року, 12.07.2019 року, 04.09.2019 року, 03.10.2019 року строки запобіжних заходів обвинуваченим продовжувалися до 07.11.2018 року, 31.12.2018 року, 25.02.2019 року, 21.04.2019 року, 16.06.2019 року, 13.08.2019 року, 10.09.2019 року, 10.10.2019 року та 03.12.2019 року, відповідно.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості обвинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування своїх клопотань під час судового засідання довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав колегію суддів у тому, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 могли вчинити злочини, зазначені в обвинувальному акту.

Також, колегія суддів враховує, що потерпілий ОСОБА_22 під час судового засідання вказав, що він впізнає ОСОБА_6 як особу, яка відносно нього скоїла злочин, при цьому останній застосовував насильство та катував його.

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи захисників, заявлені на захист обвинувачених про недоведеність винуватості, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України (до 15 років позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні шести епізодів особливо тяжких злочинів, протягом кількох років, які пов`язані із посяганням не тільки на майно громадян, а і на їх життя та здоров`я, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки їх поведінки та переконує колегію суддів у тому, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Враховуючи, що на цей час по даному кримінальному провадженню не допитаного жодного з потерпілих та свідків, усі злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , пов`язані із заподіянням шкоди потерпілим та вчинялись у присутності потерпілих і свідків, тому існує ризик можливого впливу обвинувачених на вказаних осіб з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжних заходів обвинуваченим, колегія суддів, враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом досліджувалися характеризуючи дані обвинувачених та їх соціальні зв`язки:

ОСОБА_6 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; розлучений; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
ОСОБА_7 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений; має двох неповнолітніх дітей; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
ОСОБА_8 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений, має двох неповнолітніх дітей.
ОСОБА_9 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений ; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. На запит суду начальник філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Запорізькій області відповів, що об`єктивний стан на цей час ОСОБА_9 задовільний. Протипоказань щодо утримання в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за станом здоров`я не має. Від чергового огляду 04.11.2019 року відмовився.
ОСОБА_10 раніше судимий за корисливі злочини, судимість за які не знята та не погашена; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку, має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений, має на утриманні малолітню дитину.
ОСОБА_11 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; відсутнє постійне місця мешкання, зареєстрований у м. Донецьку; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
ОСОБА_12 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів із застосуванням насильства; має постійне місця мешкання у м. Одесі, зареєстрований у м. Донецьку; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Колегія суддів враховує дані про особу кожного обвинуваченого щодо наявності соціальних зв`язків, постійного місця проживання та стану здоров`я, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченими злочинної діяльності та вплив на потерпілих і свідків, а наявність у обвинувачених дружин та дітей не була дієвим запобіжником, який би утримав їх від вчинення тих дій, в яких їх обвинувачують.

Також, суд враховує і наявність у кожного з обвинувачених батьків та інших родичів, які на цей час перебувають у м. Донецьку та Донецькій області. Враховуючи, що на теперішній час вказана територія є тимчасово окупованою, колегія суддів вважає наявність цих фактів як таких, що свідчать про ризик переховування обвинувачених від суду.

Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Таким чином, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистості обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вважаємо, що на цей час існують ризики, передбачені п.п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інший злочин. Щодо ОСОБА_13 , на думку суду, залишається існувати ризик переховування від суду та вчинення іншого злочину.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 строк тримання під вартою по 28.01.2020 року.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та встановленою процедурою.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_13 суд обирає запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк по 28.01.2020 року (включно), оскільки саме цей запобіжний захід забезпечення кримінального провадження дозволяє запобігти наявним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. Клопотання прокурора відносно продовження запобіжного заходу відносно останнього частково, так як прокурором не доведено наявність у ОСОБА_13 паспорту для виїзду за кордон, або інших документів, що дають право на виїзд з України. Крім того, судова колегія вважає, що у ОСОБА_13 відсутній такий ризик як незаконний вплив на потерпілих та свідків, тому відсутні підстави і для задоволення вимоги прокурора щодо заборони утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про продовження запобіжних заходів відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд розглянув можливість застосування до обвинувачених іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашній арешт та застава.
В даному випадку, враховуючи особистість обвинувачених, суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що ризики переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інший злочин є настільки вагомими, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може забезпечити належну поведінку обвинувачених. На думку колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 інкримінуються, у тому числі, і злочини із застосуванням насильства, суд, в силу положень ч.4 ст.183 КПК України розміру застави не визначає, тому відмовляє у задоволенні клопотань захисників з цього приводу.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 180, 331, 372, 395КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 28.01.2020 року (включно).

Копію ухвали надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_13 у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період з 22.00 годин до 07.00 години ранку без дозволу суду, без застосування електронного засобу контролю, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, по 28.01.2020 року (включно), а саме:
- прибувати до суду за викликом усним чи письмовим;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на співробітників відділення поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 02.12.2019 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3