ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/118/20 ЄУНСС: 712/6196/18 Категорія: ч. 2 ст. 345 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді суддів за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурораОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід особисте зобов`язання та покладено обов`язки: без дозволу суду не змінювати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; з`являтися за викликом до суду.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24.11.2016 о 03 год. 19 хв., перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні першого під`їзду жилого будинку АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, реально усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, за раптово виниклим умислом, направленим на нанесення тілесних ушкоджень, підійшов впритул до інспектора патрульної поліції ОСОБА_10 та умисно спричинив тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу під час виконання цим працівником службових обов`язків, а саме: умисно наніс удар лобовою частиною своєї голови в ніс останньому, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травми носу з переломом кісток носу, травматичного набряку м`яких тканин носа, які, у відповідності до висновків судово-медичної експертизи за № 02-01/145 від 24.01.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.07.2019 через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та, на виконання ст. 284 КПК України, закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Апелянт, посилаючись на порушення судом положень ст. 23 КПК України, зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено письмові докази, які не були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні, зокрема: протокол проведення слідчого експерименту від 09.02.2017 з фототаблицею до нього; виписка з історії хвороби від 25.11.2016; протокол огляду відео від 20.09.2017; протокол огляду речей від 21.09.2017; виписка з протоколу огляду відео від 20.09.2019; протокол огляду речей від 21.09.2017; виписка з амбулаторної карти № 3322; медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_10 ; протокол проведення слідчого експерименту від 03.05.2018; протокол огляду від 05.05.2018; акт судово-медичного дослідження № 02-01/2324 від 24.01.2017; висновок експерта № 02-01/145 від 24.01.2017; висновок експерта № 02-01/272 від 20.02.2017.

Також, звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи №02-01/145 від 13.01.20178 та № 02-01/2324 від 24.01.2017, який йому на ознайомлення не надавався та судом не досліджувався.

Звертає увагу на те, що замість висновоку судово-медичної експертизи №02-01/2324 від 24.01.2017, матеріали кримінального провадження містять акт судово-медичного дослідження (обстеження) за відповідним номером та датою, який не являється доказом в розумінні ст. 84 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і просить, дослідивши характеризуючи дані на обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалити новий вирок, яким останнього визнати винуватим, та засудити за ч. 2 ст. 345 КК України на 5 років обмеження волі.

Апелянт, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65, 75 КК України, роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає про залишення поза увагою судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання того, що він вчинив злочин середньої тяжкості проти авторитету органів державної влади, винуватість у вчиненому не визнав, що вказує на байдуже ставлення до своїх дій та їх непоправних наслідків, при невстановленні жодних обставин, що можуть будь-яким чином пом`якшити покарання.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_8 подані заперечення, які зводяться до необґрунтованості апеляційних вимог сторони обвинувачення та наявності підстав для задоволення внесеної ним апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого та безпідставність апеляційних вимог прокурора, прокурора в підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_10 в підтримку апеляційної скарги прокурора та необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши апеляційні доводи учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 належать до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За вимогами ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку суду, окрім іншого, має містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. При цьому не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Як неодноразово наголошував ВС, недотримання засад безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених процесуальним законом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 КПК України, не може бути визнано законним і обгрунтованим і, згідно з частиною статті 412 КПК України, підлягає скасуванню.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення колегією суддів встановлено порушення судом першої інстанції вимог ст. 358 КПК України та не дослідження документів, долучених прокурором в ході судового розгляду, що вказує на недотримання положень ст. 23 КПК України, зокрема принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Згідно даних кримінального провадження, в судовому засіданні 25.07.2018 судом визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню та встановлено порядок їх дослідження. Зокрема, вирішено допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків, дослідити речові та письмові докази.

За змістом вироку, місцевий суд визнав доведеним пред`явлене ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК України на підставі зібраних в кримінальному провадженні доказів, в тому числі, письмових, зокрема даних: протоколу проведення слідчого експерименту від 09.02.2017 з фототаблицями до нього; виписки з історії хвороби ОСОБА_10 № 19648 від 25.11.2016; протоколу огляду відео від 20.09.2017; протоколу огляду речей від 21.09.2017; виписки амбулаторної карти ОСОБА_8 № 3322; медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 № 2104/851; протоколу проведення слідчого експерименту від 03.05.2018 за участю свідка ОСОБА_12 ; протоколу огляду від 05.05.2018; акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 02-01/2324 від 24.01.2017; висновку експерта № 02-01/145 від 24.01.2017; висновку експерта № 02-01/272 від 20.02.2017.

Наведені письмові докази надані прокурором для дослідження під час судового розгляду 06.03.2019.

Разом з цим, як вбачається з журналів судового засідання та підтверджено учасниками судового провадження, судом першої інстанції безпосередньо допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та оглянуто відеозаписи з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_14 , ОСОБА_18 . При цьому, в порушення вимог ст. 358 КПК України, протокол проведення слідчого експерименту від 09.02.2017 з фототаблицями до нього, виписка з історії хвороби ОСОБА_10 № 19648 від 25.11.2016, протокол огляду відео від 20.09.2017, протокол огляду речей від 21.09.2017, виписка амбулаторної карти ОСОБА_8 № 3322, медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_10 № 2104/851, протокол проведення слідчого експерименту від 03.05.2018 за участю свідка ОСОБА_12 , протокол огляду від 05.05.2018, акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 02-01/2324 від 24.01.2017, висновок експерта № 02-01/145 від 24.01.2017, висновок експерта № 02-01/272 від 20.02.2017, які покладено судом в основу обвинувального вироку в якості доказів на підтвердження пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, безпосередньо не досліджувались в судовому засіданні, учасникам судового провадження не пред`являлись, у зв`язку з чим останні були позбавлені права ставити запитання щодо досліджених документів і порушувати перед судом питання щодо їх достовірності та належності.

Наведене вказує на недотримання судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, тому обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 не може бути визнаний колегією суддів таким, що відповідає критеріям законності та обґрунтованості та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено порушення положень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, колегією суддів не оцінюються встановлені судом фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_8 та відповідність призначеного йому покарання, тому апеляційні вимоги обвинуваченого щодо наявність підстав для закриття провадження не розглядаються.

Під час нового розгляду необхідно врахувати наведене, перевірити доводи прокурора та обвинуваченого, викладені в апеляційних скаргах, та постановити законне й обґрунтоване рішення, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч.1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2019 року задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :