Справа №577/5138/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/247/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання Державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» та спостережної комісії Конотопського міськвиконкому про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

07 листопада 2019 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області зі спільним поданням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 звернулися Державна установа «Конотопський виправний центр (№130)» та спостережна комісія Конотопського міськвиконкому.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні вказаного подання було відмовлено, оскільки засуджений ОСОБА_7 фактично не довів свого виправлення, а тому відсутні підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

На вказану ухвалу суду від засудженого ОСОБА_7 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, на думку ОСОБА_7 , відмовляючи у задовленні подання про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції безпідставно врахував застосоване до нього 08.11.2018 стягнення, яке з урахуванням положень ч.7 ст.69 КВК України є погашеним. При цьому вказує, що з того часу мав два заохочення за сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, що не було з достатньою повнотою враховано судом першої інстанції в сукупності, в тому числі і з тими обставинами, що він має неповнолітню дитину, яка потребує його матеріальної та моральної підтримки. Вказує, що визнав свої помилки та своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданої ним апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржувану ухвалу суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.81 КК України, якщо засуджений до обмеження волі за вчинення злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то він після фактичного відбуття не менше половини строку призначеного судом покарання може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів провадження та особової справи вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі.

Згідно довідки «Конотопського виправного центру (№130)» станом на 28.11.2019 засуджений ОСОБА_7 відбув 1 рік 7 місяців 10 днів строку покарання (а.к.п.23).

Отже, на час розгляду матеріалів провадження засуджений ОСОБА_7 фактично відбув половину строку покарання, що згідно із законом дає право ініціювати питання про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні спільного подання Державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» та спостережної комісії Конотопського міськвиконкому про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, відомості про особу засудженого, врахувавши наявність заохочень, стягнень, які хоча і були погашені/зняті у встановленому законом порядку, але є обставинами, які характеризують особу, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в умовно-достроковому звільненні, оскільки, незважаючи на висновки адміністрації «Конотопського виправного центру (№130)» та спостережної комісії Конотопського міськвиконкому про можливість застосування відносно засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення з огляду на його позитивну характеристику, активну участь у суспільному житті відділення, з наданих матеріалів вбачається, що 01 листопада 2018 року по факту зберігання наркотичної речовини ОСОБА_7 на території Конотопського ВЦ №130 було відкрито кримінальне провадження № 0001121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, яке постановою слідчого від 17.07.2019 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України з направленням матеріалів для вирішення питання про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44 КУпАП (а.к.п.25-27).

При цьому, всупереч твердженням ОСОБА_7 суд обґрунтовано врахував застосоване до нього 08.11.2018 стягнення, помилково вказавши в оскаржуваній ухвалі, що це відбулося 08.11.2019, яке хоча і було знято 01.07.2019, однак свідчить про те, що засуджений продовжив свою протиправну поведінку, оскільки був виявлений з ознаками наркотичного сп`яніння, що було підтверджено медичним висновком (а.к.п.5).

Крім цього, через незначний проміжок часу, а саме 30.01.2019 ОСОБА_7 повторно був підданий стягненню за те, що курив у невідведеному для цього місці, яке згідно довідки про заохочення та стягнення по особовій справі погашено (а.к.п.5).

Що ж стосується доводів апелянта з приводу того, що після накладення стягнень він мав два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, то на переконання колегії суддів, це не є безумовною підставою для застосування до ОСОБА_7 умовно дострокового звільнення, з огляду на те, що вони були отримані засудженим незадовго до розгляду питання про його умовно-дострокове звільнення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст.81 КК України.

При цьому, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, зокрема за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, та покарання, яке він наразі відбуває, призначено йому також за вчинення цього виду злочину.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням всіх обставин провадження у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим є недоцільним.

Сам факт, що засуджений має заохочення, неповнолітню дитину не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_7 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи ОСОБА_7 про необґрунтованість постановленої ухвали є безпідставними, суд оцінив всі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення спільного подання Державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» та спостережної комісії Конотопського міськвиконкому.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання Державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» та спостережної комісії Конотопського міськвиконкому про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4