печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2019 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000155, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2019, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, понтонера 1 понтонного відділення 1 понтонного взводу 3 понтонної роти понтонно-мостового баталйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2017 ОСОБА_5 призваний на військову строкову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

30.08.2019 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 212 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду понтонера 1 понтонного відділення 1 понтонного взводу 3 понтонної роти понтонно-мостового батальйону, та на всі види забезпечення.

16.10.2019 наказом командира військової частини № НОМЕР_2 солдата ОСОБА_5 направлено до Військово-Медичного клінічного центру Південного регіону України, який дислокується за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 2.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, під час проходження військової служби, перебуваючи у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону України у солдата ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Так, 01.11.2019, близько 22 год. 00 хв., солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, без поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив місце служби - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону України, який дислокується за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 2, без поважних причин та дозволу командира, після чого проводив час на власний розсуд у м. Києві, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

22.11.2019 солдат ОСОБА_5 прибув до військової прокуратури Київського гарнізону, за адресою: м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8а, та заявив про себе, та вчинений ним злочин.

За час своєї відсутності обов`язки за посадою солдат ОСОБА_5 не виконував, командуванню частини про своє місцезнаходження та причини відсутності не доповідав, відповідні документи, що підтверджують законність та поважність причин його відсутності не надав.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, є триваючим, він вважається закінченим, зокрема, з моменту з`явлення особи із зізнанням до військової прокуратури Київського гарнізону за адресою м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8а.

Отже, солдат ОСОБА_5 був незаконно відсутнім за місцем служби - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону України, який дислокується за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 2, з 01.11.2019 по 21.11.2019 включно.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування, прокурором були кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК україни, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

06.12.2019 між прокурором віськової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 , якому надані права процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000155, та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості, яку сторони подали суду в підготовчому судовому засіданні та просили затвердити.

Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

Також сторони дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, виду та міри покарання.

Вищевказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк три місяці із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом роз`яснені обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши угоду про визнання винуватості, надходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Печерському районному суду м. Києва відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив суду, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, що йому інкримінується, за викладених в обвинувальному акті обставин.

При цьому в судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. На стадії досудового розслідування, в тому числі під час ініціювання угоди, погодження її умов та укладенні в кримінальному провадженні була забезпечена участь захисника.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не встановлено, відповідних клопотань сторонами не заявлено, тому, з урахуванням погодження сторонами покарання у виді арешту, суд вважає, що до набрання вироком суду законної сили застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06.12.2019 між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зарахувавши до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1