Провадження № 1-кс/760/4924/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: підозрюваної ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 (свідоцтво № 8092/10 від 18.07.2019р. про право на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання правової допомоги), детектива ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000970 від 31.10.2019р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000970 від 31.10.2019р. за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.
18.11.2019р. ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (справа № 991/1668/19, провадження № 1- кс/991/2345/19) накладено арешт, крім іншого, на автомобіль марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження речового доказу та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
04.02.2020р. ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (справа № 991/1668/19, провадження № 1-р/991/1/20) задоволено заяву адвоката ОСОБА_7 про роз`яснення судового рішення та роз`яснено резолютивну частину ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.11.2019р. (справа № 991/1668/19, провадження № 1-кс/991/2345/19) таким чином: «Накласти арешт на тимчасово вилучене майно за результатом проведення 12.11.2019р. обшуку автомобіля марки BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:…автомобіль марки BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » - де арешт майна полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування майном.
Підозрювана ОСОБА_3 в клопотанні зазначила, що основною метою накладення такого арешту є обмеження доступу інших осіб, в тому числі підозрюваної до автомобіля, оскільки, за версією слідства, в ньому відбулася передача грошових коштів, а отже він може містити сліди вчиненого правопорушення.
Разом з тим, підозрювана ОСОБА_3 зазначила, що з тексту повідомлення про зміну раніше повідомленої їй підозри від 23.06.2020р. вбачається, що 16.10.2019р. постановою детектива НАБ України громадянину ОСОБА_8 доручено виконання спеціального завдання із використанням спеціальних (несправжніх) імітаційних засобів з розкриття злочинної діяльності організованої групи.
Вказані обставини, на думку підозрюваної, свідчать про те, що вказані грошові кошти були підкинуті підозрюваній ОСОБА_3 в салон автомобіля, оскільки вказаний пакет з грошовими коштами вона в руках не тримала, а також на вказані обставини вказує також той факт, що детектив відмовив підозрюваній ОСОБА_3 у проведенні дактилоскопічної експертизи в салоні автомобіля та пакета з грошовими коштами.
Тому, на думку підозрюваної, вказані обставини вказують на той факт, що у подальшому застосуванні арешту майна автомобіля марки BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , відпала потреба.
Крім того, підозрювана ОСОБА_3 в поданому клопотанні зазначила, що вона на даний час є керівником громадських організацій: «Святиня-Берегиня», «Міжнародна дипломатична рада в Україні» та ТОВ «Стабіліс», а також є засновником та учасником громадської організації «Українські люди», тому для ведення належної громадської та політичної діяльності, їй постійно потрібно від`їздити за межі міста Києва та Київської області, а відсутність свого особистого транспортного засобу суттєво позбавляє її можливості повноцінно здійснювати свою професійну діяльність, що, на думку підозрюваної, призводить до втрати заробітку та джерела доходу для подальшого існування.
Крім цього, підозрювана ОСОБА_3 зазначила, що 26.02.2020р. у неї виявлено радикулопатію, загострення хронічного вертеброгенного попереко-крижового радикуліту з переважним враженням справа, а також подальшим обстеженням виявлено ознаки остеоартрозу правового кульшового суглобу, у зв`язку з чим виникла необхідність госпіталізації до військово-медичного лікувально-реабілітаційного центру м. Ірпінь Київської області для проходження лікування.
Також підозрювана ОСОБА_3 зазначила, що на її утриманні знаходиться матір похилого віку, яка постійно проживає в с. Рудики Обухівського району Київської області, та у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, потребує постійного догляду.
Тому, підозрювана ОСОБА_3 просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.11.2019р. (справа № 991/1668/19, провадження № 1-кс/991/2345/19), на автомобіль марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони користування ним.
В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 підтримали подане клопотання та просили його задовольнити в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_6 та детектив ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання підозрюваної, зазначивши, що враховуючи викладені обставини в ухвалах суддів першої та апеляційної інстанції, а також фактичні обставини кримінального правопорушення та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , за яке передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, орган досудового розслідування вважає, що на даний час існують законні та обґрунтовані підстави для утримання даного майна.
Крім того, прокурор ОСОБА_6 зазначив, що вказані підозрюваною підстави для скасування арешту майна в частині користування ним, є необґрунтованими, оскільки при використанні автомобіля в звичайних побутових умовах, втрачається його матеріальна цінність і він може зіпсуватися.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підозрюваної ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000970 від 31.10.2019р. за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.
18.11.2019р. ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (справа № 991/1668/19, провадження № 1- кс/991/2345/19) накладено арешт, крім іншого, на автомобіль марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження речового доказу та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
04.02.2020р. ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (справа № 991/1668/19, провадження № 1-р/991/1/20) задоволено заяву адвоката ОСОБА_7 про роз`яснення судового рішення та роз`яснено резолютивну частину ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.11.2019р. (справа № 991/1668/19, провадження № 1-кс/991/2345/19) таким чином: «Накласти арешт на тимчасово вилучене майно за результатом проведення 12.11.2019р. обшуку автомобіля марки BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:…автомобіль марки BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » - де арешт майна полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування майном.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом. У таких сферах, як житлова, що відіграє центральну роль у забезпеченні добробуту й економічної політики в сучасному суспільстві, Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49.

Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу № 1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватися та розпоряджатися своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном. Розглянувши справу, Суд також підкреслив свою думку про те, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.

Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.11.2019р. (справа № 991/1668/19, провадження № 1- кс/991/2345/19) накладено арешт, крім іншого, на автомобіль марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, з позбавленням права користування та розпорядження даним майном.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що з 02.07.2020р. завершено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, оскільки прокурор визнав зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, тобто з даним арештованим майном проведенні всіх необхідні слідчі дії.
На думку слідчого судді, заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_4 про те, що подальше обмеження права користуватися автомобілем марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , може призвести до негативних наслідків та подальшої можливої руйнації складових частин даного автомобіля та загалом.
Також приймається до уваги те, що ОСОБА_3 , у зв`язку із виявленими у неї захворюваннями, потребує постійного проходження лікування за межами м. Києва, а також має на утриманні матір, яка є інвалідом ІІ групи, у зв`язку із чим потребує постійного нагляду, однак на даний час на території України застосовані карантинні обмеження, зокрема, у користуванні громадським транспортом, у зв`язку з чим існує необхідність у використанні власного транспортного засобу.
Крім того, на думку слідчого судді, органом досудового розслідування не обґрунтовано необхідність обмеження права користування транспортним засобом на даній стадії досудового розслідування, оскільки з моменту пред`явлення підозри ОСОБА_3 вона не вчиняла будь-які дії, направлені на відчуження транспортного засобу для уникнення можливої конфіскації, що свідчить про добросовісність поведінки ОСОБА_3 та дає підстави вважати, що ризики приховування або знищення майна в результаті його використання є недоведеними. При цьому також враховуються пояснення детектива та прокурора з приводу того, що підозрювана ОСОБА_3 під час досудового розслідування мала належну процесуальну поведінку.
Не може бути взята до уваги думка органу досудового розслідування про те, що навіть після завершення досудового розслідування ОСОБА_3 не може бути надано право користування її автомобілем, оскільки під час судового розгляду підозрювана може висунути будь-яку версію на свою невинуватість, проте орган досудового розслідування буде позбавлений можливості надати суду цей автомобіль в якості речового доказу.
Дана думка носить невизначений характер та є цілковитим припущенням, на підтвердження якого не надано будь-якого доказу. Так само слідчому судді не доведено будь-які конкретні обставини, які б унеможливлювали користування даним автомобілем і які б несли ризики його втрати саме як речового доказу.
Всі наведенні обставини в сукупності приводять слідчого суддю до висновку, що у застосуванні найбільш обтяжливого способу арешту майна, із забороною користування, на даний час, вже відпала потреба, що також кореспондується з положеннями ч. 4 ст. 173 КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.11.2019р. (справа № 991/1668/19, провадження № 1-кс/991/2345/19), на автомобіль марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони користування ним, що буде відповідати принципам розумності та співрозмірності, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.
На думку слідчого судді, накладений на дане майно арешт із забороною відчуження та розпорядження, в даному випадку, повністю унеможливить ризик втрати майна.
Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000970 від 31.10.2019р. задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.11.2019р. (справа № 991/1668/19, провадження № 1-кс/991/2345/19), на автомобіль марки «BMW», модель «Х6», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати в частині заборони користування ним.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1