Провадження №11-кп/801/88/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали клопотання про заміну покарання більш м`яким за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, так як він відбув 12 років та 2 місяці призначеного покарання в умовах максимального рівня безпеки та подальше тримання ОСОБА_7 під вартою буде порушувати ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, а тому засуджений ОСОБА_7 просить замінити покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Суд першої інстанції заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , так як його засуджено вироком Апеляційного суду Луганської області від 29.10.2008 до довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, ухвалою Верховного суду України від 03.03.2009 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення та вирок апеляційного суду Луганської області від 29.10.2008 залишено без змін.
Наразі чинне кримінальне законодавство України, зокрема, стаття 82 КК України передбачає лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду, інше законодавством України не передбачено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 достроково або замінити невідбуту частину його покарання більш м`яким, оскільки зникли обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань, визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 не були враховані вимоги Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у її розумінні, практика ЄСПЛ щодо прав засуджених до довічного позбавлення волі та ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, згідно якої Україна не може використовувати внутрішнє право для обґрунтування неможливості виконання міжнародного договору, а суд відмовляти у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі про перегляд його покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять її задовільнити, прокурора, який просить судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 вироком Апеляційного суду Луганської області від 29.10.2008 засуджений до довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, ухвалою Верховного суду України від 03.03.2009 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення та вирок апеляційного суду Луганської області від 29.10.2008 залишено без змін.

За змістом поданого ОСОБА_7 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є занадто суворим, а тому він має право на пом`якшення міри покарання.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення ст.ст. 81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Після засудження ОСОБА_7 до покарання у виді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.

З огляду на посилання захисту на порушення права ОСОБА_7 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу, що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання, яке вимагає визначення підстав і строку за яких можливе умовно-дострокове звільнення чи заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Таким чином, на даний час КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд приходить до думки про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про визначення терміну можливого перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критерії, на підставі яких він має відбуватись, то апеляційний суд вважає, що вони носять абстрактний характер та не ґрунтуються на засадах національного законодавства, оскільки в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків.

За наведених підстав, ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4