08.05.2020
Справа № 642/1173/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.

Під час досудового слідства відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 11 березня 2020 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено на 60 днів до 09 травня 2020 року, включно.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити ОСОБА_5 строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи вагомість доказів обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, наявний ризик переховування від суду, внаслідок репутації, та з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, вважали за можливе обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість покарання, що погрожує обвинуваченому, його репутацію, суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення, те що обвинуваченний можє переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Заперечення обвинуваченого проти продовження строку запобіжного заходу, суд оцінює критично, оскільки фактичні обставини, на які посилається обвинувачений, не спростовують обставин, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Харківський слідчий ізолятор, обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити строком на 60-днів, до 05 липня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1