Справа №591/401/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/19/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижній Тагіл, Свердловської області, РФ, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, скасувати, ухвалити по справі новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за відсутністю події кримінального правопорушення.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України, призначено йому покарання за цим законом у виді 6 місяців арешту.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди - 30 000,00 грн. та завдані матеріальні збитки в розмірі 2824,43 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої задовольнено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради кошти в сумі 3277,12 грн., які були витрачені на лікування ОСОБА_8 .

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_9 вказує на те, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку, фактично ухилився від дослідження матеріалів справи, зробив висновки, що не відповідають матеріалам кримінального провадження, істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, в підсумку неправильно застосував норми закону про кримінальну відповідальність.

На переконання сторони захисту на відсутність події кримінального правопорушення вказує те, що описані в своїх пояснення потерпілою ОСОБА_8 події не узгоджуються з зібраними по справі доказами та вони є взаємовиключними.

Вказав, що органами досудового розслідування та судом чинились перешкоди ОСОБА_10 по збору та дослідженню будь-яких доказів, витребування документів, допиту свідків та проведення експертиз.

Стверджує, що з аудіо запису виклику служби 102 слідує, що початок конфлікту відбувся під час телефонної розмови ОСОБА_8 з оператором служби 102, яка знаходилась біля стаціонарного телефонного апарату, активна контактна частина конфлікту тривала 13 секунд, з 20 секунди потерпіла безперешкодно спілкується з оператором служби 102, а з 35 секунди робить це абсолютно спокійним розміреним голосом, тон голосу ОСОБА_8 агресивний з погрозами, нема натяку на пригніченість, загальний зміст запису свідчить, що ОСОБА_8 ні на секунду не переривалась, що вказує на те, що вона не втрачала свідомість, на всі питання вона давала чіткі однозначні відповіді.

Зазначив, що судом першої інстанції надана неправильна оцінка доказів наданих стороною обвинувачення, а саме показанням свідка ОСОБА_11 , протоколу огляду місця події, висновкам судово-медичної експертизи від 28.12.2017 та від 16.01.2018.

На думку захисника, пояснення ОСОБА_8 є очевидно надуманими, такими, що не відповідають об`єктивним обставинам справи і підтверджують, що ні по часу, ні по взаємному положенні, ні по розвитку та динаміці подій не відповідають дійсності.

Вважає, що проведений з потерпілою слідчий експеримент підтвердив, що перебіг подій 24.11.2017 о 13 год. 05 хв. в кабінеті 101 поліклініки КУ СМКЛ №5 не відбувався і об`єктивно не міг відбутись за обставин описаних ОСОБА_8 .

Також не погоджується із встановленим ОСОБА_8 діагнозом струс головного мозку, так як він ґрунтується не на об`єктивних даних, а на суб`єктивних висновках невідомих осіб, виключно зі слів потерпілої, а тому виходячи з положень п. 5 ч. 2 ст. 87 КПК України висновок судово-медичної експертизи є недопустимим доказом.

Судом першої інстанції не надано також оцінки позиції сторони захисту про необхідність залишення цивільних позовів без розгляду, з тих підстав, що висновком судово-медичної експертизи №17 від 16.01.2018 довготривале перебування ОСОБА_12 на лікуванні не підтверджене об`єктивними даними, обумовлене не характером травми, а наявністю самостійних захворювань хребта та індивідуальними особливостями організму.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції здебільшого проігнорував, та в довільній формі виклав пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема він постійно наголошував, що нічого крім бланку йому не було потрібно, коли ОСОБА_8 заявила, що дане питання буде вирішуватись не раніше чим через годину, він самостійно потягнувся за папкою з бланками та витяг з неї бланк. ОСОБА_8 спробувала перешкодити ОСОБА_10 шляхом відштовхування його від стола, зробила кілька поштовхів йому в плечі та груди, в результаті чого сама не втрималась на ногах і впала спиною між шафою та столом, де і були зафіксовані плями крові та пошкодження шафи, та де побачив її свідок ОСОБА_11 .

У своїх доводах захисник також вказував на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку проігнорував очевидний факт, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не могло бути вчинене за обставин викладених в обвинувальному акті та потерпілою ОСОБА_8 , ОСОБА_13 не міг нанести потерпілій таку кількість ударів з такою локалізацією у відповідний період часу і за обставин описаних ОСОБА_8 , не було надано оцінки і морально-етичним діям самої потерпілої, як професійному лікареві по відношенню до неврологічного хворого, на той час інваліда 2-ї групи.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Потерпілою ОСОБА_8 надано заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , в якій посилаючись на всебічне дослідження судом першої інстанції всіх обставин кримінального провадження та оцінені надані докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, у відповідності з вимогами норм кримінального процесуального закону, практикою європейського суду з прав людини, Конституцією України, суд першої інстанції дійшов висновку та об`єктивно обґрунтував та мотивував у вироку підстави засудження ОСОБА_10 , просила вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення. Стверджує, що надані обвинуваченим ОСОБА_10 пояснення, свідчать про визнання ним наявності конфлікту, та завдання ним потерпілій тілесних пошкоджень. Надані потерпілою пояснення узгоджуються з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, в тому числі і дослідженою телефонною розмовою, дій з боку ОСОБА_10 .

Як встановив суд першої інстанції, 24 листопада 2017 року, близько 12 год. 05 хв., ОСОБА_10 прийшов до кабінету № 101 поліклініки КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5» по вул. М. Вовчок, 2, в м. Суми, де на той час перебувала виконувач обов`язків заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_8 . Перебуваючи у вказаному кабінеті, ОСОБА_10 почав вимагати у ОСОБА_8 бланк виробничої характеристики, на що остання повідомила йому, що раніше він бланк отримував та у зв`язку з тим, що вона в кабінеті працює недовгий час, то не знає, де знаходиться вказаний бланк. В свою чергу ОСОБА_10 , внаслідок відмови надати бланк виробничої характеристики, вчинив з ОСОБА_8 словесний конфлікт, під час якого почав виражатись на адресу останньої нецензурною лексикою. З метою уникнення подальшого конфлікту ОСОБА_8 , знайшовши бланк виробничої характеристики, надала його ОСОБА_10 , попрохавши залишити кабінет. Але, ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом направленим на завдання шкоди здоров`ю потерпілій, підійшов до ОСОБА_8 , яка знаходилась біля шафи, та тримаючи в правій руці своє посвідчення працівника Сумської обласної державної адміністрації, завдав ним близько 3 ударів по обличчю останньої, від чого вона вдарилась потилицею об шафу. Уникаючи побиття, ОСОБА_8 підійшла до столу та почала викликати працівників поліції. Проте, ОСОБА_10 , не зупиняючись на вчиненому, підійшов до ОСОБА_8 , схопив останню за волосся та, утримуючи її таким чином, декілька разів вдарив її лобною частиною голови об стіл. Надалі, ОСОБА_10 , утримуючи ОСОБА_8 за волосся, штовхнув її на підлогу, від чого остання вдарилась головою об дверцята шафи, що стояла поруч. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 перебуває на підлозі та не може чинити опору, ОСОБА_10 , ногою завдав близько 5 ударів по голові останньої, спричинивши тілесні ушкодження.

Від таких дій ОСОБА_10 ОСОБА_8 було спричинено такі тілесні ушкодження: в лобній ділянці зліва від середньої лінії синці розміром 1,3x0,8 см та 2,5x0,5 см, на верхній губі праворуч, на червоній каймі нижньої губи праворуч садна розміром 0,3x0,2 см та 0,4x0,3 см, на внутрішній поверхні нижньої губи зліва садно розміром 0,2x0,8 см, на задній поверхні в ділянці правого та лівого ліктьових суглобів, середньої третини правого передпліччя, на тильній поверхні лівої кисті в ділянці 4-5-х п`ясних кісток синці розміром від 2x1,7 см до 4x3 см, аналогічного характеру синці в ділянці лівої лопатки розміром 9x8 см та правої лопатки розміром 4x2,8 см, в тім`яній ділянці зліва на 2 см від середньої лінії голови садно розміром 0,5x0,2 см.

Згідно висновку судово - медичної експертизи №17 від 15.01.2018, тілесні ушкодження в ділянці голови, обличчя та шиї кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці тулубу та верхніх кінцівок кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за відсутності події кримінального правопорушення, заперечення проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_7 , які просили вирок суду залишити без змін, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарг захисника заперечила, просила вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 в спричиненні потерпілій ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав повністю та пояснив, що 24 або 25 листопада 2017 року, більш точної дати він не пам`ятає, близько 12 год. він зайшов до кабінету ВКК, що на першому поверсі 5 поліклініки, яка розташована у м.Суми по вул.Марко Вовчок. У кабінеті була ОСОБА_8 . Він вибачився та попросив надати йому бланк виробничої характеристики, але остання в грубій формі сказала йому, що у неї обід та щоб він прийшов через годину та отримав бланк, а ще, щоб вивчив графік роботи, який висвітлено на дверях кабінету. Проте, оскільки йому потрібен був вказаний документ, та ще раз у поліклініку у нього не було часу приходити, то він наполягав на видачі бланку негайно. У відповідь на це ОСОБА_8 встала із-за столу та 5 разів штовхнула його у плечі своїм тілом та руками. За таких обставин, він вимушений був захищатись та відштовхнув ОСОБА_8 від себе і вона, перечепившись через щось, впала. При цьому, оскільки був висунутий ящик столу, то вона при падінні вдарилась головою. Крім того, на його переконання, при падінні вона могла вдаритись головою ще і о стіну. Це все супроводжувалось її страшними криками про те, що її вбивають. Після того, як ОСОБА_8 впала він знайшов на столі потрібний йому бланк, взяв його та вийшов з кабінету та з поліклініки і, навіть, на вулиці чув як ОСОБА_8 продовжувала кричати. При ньому вона у міліцію не телефонувала. Таким чином, умислу на нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у нього не було, бити її він не збирався, а лише вимушений був захищатись.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого, так як вони повністю спростовуються ретельно дослідженими судом доказами, які не викликають сумніву у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Зокрема, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 24.11.2017 року вона працювала у кабінеті №101 на першому поверсі СОКЛ №5. В 12-01 год. в кабінет зайшов ОСОБА_10 та попросив надати йому бланк виробничої характеристики, оскільки він зіпсував той, який йому надавали декілька днів тому. Вона пояснила йому, що медсестра, яка б могла надати йому бланк, пішла на обідню перерву, а вона не знає де знаходяться бланки, тому попросила підійти пізніше. При цьому, знаючи, що ОСОБА_10 є конфліктною людиною (вона пригадала, що днів за 5 до цієї події ОСОБА_10 вже приходив на прийом та усіляко провокував на конфлікт), вона хотіла пошукати бланк, проте, в цей момент їй на мобільний зателефонував лікар і вона почала розмову. В цей час ОСОБА_10 також почав телефонувати та дуже голосно з кимось розмовляти про те, що вона йому не надає бланк. Вона зробила йому зауваження, після чого поклала слухавку, знайшла бланк у папці та видала його ОСОБА_10 . Але, він не заспокоївся, а почав нецензурно в її адресу висловлюватись, погрожувати звільненням. Вона, намагаючись припинити таку поведінку, вирішила відкрити двері, щоб він пішов, у зв`язку з чим встала з-за столу. В цей час ОСОБА_10 дістав своє посвідчення та зі словами : «Дивись де я працюю!» почав бити її розвернутим посвідченням по обличчю, внаслідок таких дій вона декілька разів вдарилась головою об шафу. Після цього, вона зайшла за стіл та набрала на телефоні «102», щоб викликати поліцію, а ОСОБА_10 продовжував їй погрожувати. Коли вона сказала «Поліція!», ОСОБА_10 підбіг до неї, схопив за волосся та декілька разів вдарив її головою об стіл, після чого штовхнув її на підлогу. Коли вона падала, то вдарилась о дверцята шафи, він чого ті зламались, а також сильно забила лікоть. Коли вона вже находилась на підлозі, ОСОБА_10 наніс їй 5-6 ударів ногою по голові та спині. Весь цей час вона голосно кричала, просила допомоги, бо їй дійсно здавалось, що він її вбиває. Після цього у неї потемніло в очах та вона не пам`ятає, що було, оскільки, мабуть на декілька секунд втратила свідомість, а коли прийшла до тями, то побачила своїх колег-лікарів, які намагались її підняти з підлоги та надати першу допомогу. Впевнена, що ОСОБА_10 прийшов до кабінету не випадково, він хотів конфлікту та умисно їй спричинив тілесні ушкодження. Вказана ситуація змінила її життя: вона тривалий час лікувалась, у тому числі проходила курс реабілітації у психолога, та до цього часу відчуває страх, біль, душевні страждання, занепокоєння, вона не може спокійно спати та працювати.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано взято за основу такі покази потерпілої, оскільки вони узгоджуються із показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також з іншими належним чином дослідженими судом доказами.

Так, допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснила, що 24.11.2017, близько 12-05 год., вона спускалась по східцях СОКЛ №5, зустріла медсестру ОСОБА_19 , яка сказала, що у кабінеті №101 хтось голосно кричить та просить про допомогу. Відразу вона пішла до вказаного кабінету та побачила, як лікар ОСОБА_11 допомагає ОСОБА_8 встати з підлоги біля столу. При цьому, усе обличчя ОСОБА_8 було у саднах та крові, тому вона побігла до свого кабінету, взяла ліки та повернулась до кабінету №101, щоб надати ОСОБА_8 першу допомогу. Коли обробляла множинні садна на обличчі ОСОБА_8 , то бачила гематоми на волосяній частині голови та лобно-скроневій ділянці. Крім того, ОСОБА_8 скаржилась на біль у грудній клітині, головну біль, нудоту та слабкість. Розповідала їм про події, за яких вона отримала такі тілесні ушкодження. Впевнена у тому, що такі ушкодження не могли з`явитись від простого падіння на підлогу, як про те стверджує ОСОБА_10 . При цьому, зазначала, що до цієї події вона у той день бачила ОСОБА_8 і у неї був нормальний вигляд, без вказаних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_11 під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив суду, що в той день, коли він вже збирався виходити з кабінету на обідню перерву, він почув крики про допомогу : «Допоможіть! Спасіть! Вбивають!» та зрозумів, що ці крики лунали з кабінету №101. Він відразу направився туди. Коли підходив до дверей, то побачив, як ОСОБА_10 вийшов з цього кабінету та швидкою ходою пішов на вихід з поліклініки. В кабінеті №101 він побачив ОСОБА_8 , яка лежала на підлозі під столом. Він допоміг їй підвестись. Вона була дуже схвильована, була у шоковому, стресовому стані та повідомила, що її побив пацієнт ОСОБА_10 . Бачив, що на підлозі, на халаті, на обличчі та волосяній частині голови ОСОБА_8 була кров. Крім того, на лівій частині халату, який був вдягнутий на ОСОБА_8 , чітко було видно слід від чоловічого взуття. Він та ОСОБА_14 надали ОСОБА_8 першу допомогу, після чого запросили невропатолога, який, в свою чергу, направив ОСОБА_8 на обстеження до лікарні.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснила, що працює в СОКЛ №5 медсестрою та її робоче місце знаходиться у кабінеті №101. 24.11.2017 вона працювала разом з ОСОБА_8 . Близько 12-00 год. вона вийшла на обідню перерву, а коли повернулась, то в кабінеті була ОСОБА_8 , яка плакала, а також - інші лікарі ( ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 ) і патрульна поліція. При цьому, на підлозі та на халаті ОСОБА_8 вона бачила краплі крові.

Свідок ОСОБА_16 зазначала під час допиту в суді першої інстанції, що 24.11.2017, коли вона знаходилась у поліклініці №5 (хотіла відвідати лікаря ОСОБА_14 ), то чула сильні жіночі крики. Це відбувалось під час обідньої перерви.

Допитана в суді першої інстанції медсестра ОСОБА_17 , яка працює в кабінеті №107 СОКЛ №5 та показала, що також чула гучні жіночі крики про допомогу, які лунали з кабінету №101, а саме: «Спасіть! Допоможіть! Він мене вбиває!», а коли вийшла в коридор зі свого робочого кабінету, то побачила, як з кабінету №101 вийшов чоловік, а туди відразу зайшов лікар ОСОБА_11 .

Також, допитана як свідок лікар-невропаталог СОКЛ №5 ОСОБА_18 суду першої інстанції розповіла, що 24.11.2017 під час обідньої перерви їй зателефонували колеги з кабінету ЛКК та запросили на допомогу. В кабінеті №101 вона побачила ОСОБА_8 , яка знаходилась у шоковому стані та мала явні тілесні ушкодження на голові та обличчі, і яка повідомляла, що була побита пацієнтом ОСОБА_10 , у тому числі по голові. Вона провела її обстеження на місці, після чого відразу направила на обстеження до лікарні. В подальшому, після курсу стаціонарного лікування, вона оглядала ОСОБА_8 і, враховуючи, що стан її не покращився, то видавала направлення на подальше лікування до лікарні №4.

Крім того, в суді першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_21 , який підтвердив факт наявності у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які зазначені в експертних висновках від 26.12.2017 та 15.01.2018, та механізм заподіяння таких тілесних ушкоджень. Експерт підтвердив, що відповіді на питання слідчого він надавав після медичного обстеження потерплої ОСОБА_8 та вивчення медичної документації (амбулаторної карти та історії хвороби потерпілої).

Вищенаведені показання потерпілої та свідків, які суд поклав в основу обвинувального вироку в своїй сукупності об`єктивно підтверджуються і іншими, належним чином дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме :

- аудіозаписом дзвінку, на якому зафіксовано те, що 24.11.2017 року (в п`ятницю) о 12-07 год. на спеціальну лінію служби «102» надійшов дзвінок від ОСОБА_8 , яка голосно кричала про те, що її б`ють та вбивають, благала про допомогу ( т. 1, а.п. 196-197);

- протоколом огляду місця події від 24.11.2017, який було проведено в кабінеті №101 на першому поверсі КУ СМКЛ №5 за адресою: м.Суми, вул. М.Вовчок, 2 під час якого було виявлено пошкодження нижніх дверцят у шафі у вигляді відгину верхньої металевої завіси на відстань близько одного сантиметру, а також - плями речовини бурого кольору округлої форми, розташовані на підлозі між столом та шафою на площі приблизно 28х26 см (т. 1, а.п. 164-169);

- матеріалами за результатами проведеного КУ «СМКЛ №» розслідування нещасного випадку, який трапився на виробництві 24.11.2017 року, з дотриманням вимог Закону України «Про охорону праці» та процедури, передбаченої Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим ПКМУ від 30.11.2011 року №1232, якими було зафіксовано факт завдання ОСОБА_8 під час її перебування 24.11.2017 року на роботі тілесних ушкоджень пацієнтом, про що оформлено документи, які досліджено судом (т. 1, а.п. 183-193);

- відповідно до висновків експертиз №1196 від 26.12.2017 року, №17 від 15.01.2018 року та №18 від 15.01.2018 (а.с.170-175, 194-195 т.1), при обстеженні ОСОБА_8 27.11.2017 виявлені тілесні ушкодження: в лобній ділянці зліва від середньої лінії синці розміром 1,3x0,8 см та 2,5x0,5 см, на верхній губі праворуч, на червоній каймі нижньої губи праворуч садна розміром 0,3x0,2 см та 0,4x0,3 см, на внутрішній поверхні нижньої губи зліва садно розміром 0,2x0,8 см, на задній поверхні в ділянці правого та лівого ліктьових суглобів, середньої третини правого передпліччя, на тильній поверхні лівої кисті в ділянці 4-5-х п`ясних кісток синці розміром від 2x1,7 см до 4x3 см, аналогічного характеру синці в ділянці лівої лопатки розміром 9x8 см та правої лопатки розміром 4x2,8 см, в тім`яній ділянці зліва на 2 см від середньої лінії голови садно розміром 0,5x0,2 см.

Також експертом встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. У вказаних ушкодженнях не відобразились ідентифікуючі ознаки травмуючих предметів, ушкодження могли утворитись при нанесенні ударів руками, ногами та подібними предметами. Ушкодження в ділянці ліктьових суглобів могли утворитись при падінні з вертикального положення на лікті. Характер та локалізація інших ушкоджень виключає можливість їх утворення при падінні з вертикального положення на площину. Кількість травматичних впливів не менше 10ти. При цьому, експерт зазначив, що потерпіла під час спричинення ушкоджень могла знаходитись в будь-якому можливому для нанесення ударів положенні;

- висновком експерта №17 від 15.01.2018, з якого слідує, що в результаті проведення додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_8 було встановлено, що тілесні ушкодження в ділянці голови, обличчя та шиї кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці тулубу та верхніх кінцівок кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т. 1, а.п. 173-175).

Також експертом встановлено, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитись в час вказаний в постанові (24.11.2017), що підтверджується стадією розвитку ушкоджень за даними медичної документації;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.12.2017 з потерпілою ОСОБА_8 , відеозапис проведення даної слідчої дії було досліджено судом першої інстанції та встановлено, що під час проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_8 в кабінеті №101 на першому поверсі КУ СМКЛ №5 за адресою: м. Суми, вулю. М.Вовчок, 2, тобто в обстановці де подія сталась, за участю спеціаліста та статиста, продемонструвала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (т. 2, а.п. 3-6), за виключенням синців ліктьових суглобів та ділянки лопаток;

- висновком експерта №18 від 15.01.2018 (т. 1, а.п. 194-195), яким встановлено, що ушкодження голови, обличчя, шиї, правого передпліччя та лівої кісті могли утворитись при обставинах вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту, тобто садна губ при нанесенні ударів рукою з посвідченням, синці лобу та травма шиї при ударах головою об стіл, садно тім`яної ділянки при ударі головою об край шафи, синці правого передпліччя та лівої кисті при нанесенні ударів ногами під час закривання голови руками. Синці ліктьових суглобів та ділянки лопаток могли утворитись при падінні на лікті та при нанесенні ударів ногами по спині, однак, під час проведення слідчого експерименту потерпіла конкретно не продемонструвала механізм їх утворення;

- висновком судово-психіатричного експерта №8 від 11.01.2018, яким встановлено, що на момент скоєння злочину ОСОБА_10 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 1, а.п. 213-215).

Таким чином, колегія суддів вважає, що дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного висновку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні умисних дій, які виразились у спричиненні ОСОБА_8 , легких тілесних ушкоджень, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, що правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні доведена повністю поза розумним сумнівом.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про ухилення суду першої інстанції від дослідження матеріалів справи та чинення стороні захисту перешкод збору доказів, то їх колегія суддів вважає непереконливими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, що судом першої було досліджені всі надані сторонами кримінального провадження докази, та їм була надана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування цілком обґрунтовано відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про призначення експертизи щодо можливості отримання потерпілою тілесних ушкоджень за наведених обвинуваченим ОСОБА_10 обставин, а саме в результаті падіння та удару головою об висунутий ящик, та можними ударом головою о стіну, оскільки такі обставини були предметом дослідження експертиз.

Зокрема, висновками експерта від 1196 від 26.12.2017 та №17 від 15.01.2018 встановлено, що лише ушкодження в ділянці ліктьових суглобів могли утворитись при падінні з вертикального положення на лікті. Характер і локалізація інших ушкоджень виключає можливість їх утворення при падінні з вертикального положення на площину.

Крім того, як уже зазначалось, проведеною додатковою судово-медичною експертизою будо встановлено, що виявлені в потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Ушкодження голови, обличчя, шиї, правого передпліччя ті лівої кисті могли утворитись при обставинах вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту, тобто, садна губ при нанесенні ударів рукою з посвідченням, синці лобу та травма шиї при ударах головою об стіл, садно тім`яної ділянки при ударі головою об край шафи, синці правого передпліччя та лівої кисті при нанесенні ударів ногами, під час закривання голови руками. Синці ліктьових суглобів та ділянки лопаток могли утворитись при падінні на лікті та при нанесенні ударів по спині, проте потерпіла не могла продемонструвати механізм їх утворення під час проведення слідчого експерименту.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_21 також підтвердив факт наявності у потерпілої тілесних ушкоджень та механізм їх нанесення.

Тобто, стороною обвинувачення надано суду беззаперечні докази на підтвердження спричинення потерпілій ОСОБА_8 зазначених в обвинувальному акті тілесних ушкоджень, які утворились при обставинах вказаних саме потерпілою.

У той же час експертом, при проведенні судово-медичної експертизи, повністю спростовано можливість отримання потерпілою тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин зазначених обвинуваченим, а саме шляхом падіння з вертикального положення та удару головою.

Сторона захисту в своїх доводах не ставить під сумнів належність та допустимість вказаних висновків експерта, як доказів.

Посилання захисника, в апеляційній скарзі, на відсутність події кримінального правопорушення, а також те, що описані потерпілою ОСОБА_8 події не узгоджуються з зібраними по справі доказами та вони є взаємовиключними, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Зокрема, факт спричинення потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я підтверджуються висновками експерта №1196 від 26.12.2017, №17 від 15.01.2018 та №18 від 15.01.2018, якими встановлено, що під час обстеження ОСОБА_8 у неї були виявлені тілесні ушкодження у виді множинних синці та саден, локалізацією, розміром та кольором, як зазначено в обвинувальному акті. Експертом також встановлено, що вище перелічені тілесні ушкодження в ОСОБА_8 могли утворитись саме 24.11.2017, що підтверджується стадією розвитку ушкоджень та даними медичної документації.

Потерпіла ОСОБА_8 , безпосередньо після конфлікту, зазначила, що саме ОСОБА_10 спричинив їй дані тілесні ушкодження. Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 підтвердив, що коли йшов на крик потерпілої, він бачив як з кабінету виходив ОСОБА_10 .

Також допитні в судовому засіданні свідки підтвердили, що до конфлікту з обвинуваченим, потерпіла не мала тілесних ушкоджень.

Крім того, сам ОСОБА_10 як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду вироку суду, не спростовував свого перебування в робочому кабінеті потерпілої 24.11.2017 та виникнення між ними конфлікту щодо видачі йому бланк виробничої характеристики.

Наданий стороною обвинувачення аудіозапис виклику на лінію 102, лише підтверджує виклик потерпілої ОСОБА_8 співробітників поліції, зв`язку з виникненням конфлікту між нею та обвинуваченим, та її побиття ОСОБА_10 . У той же час аналіз ходу телефонної розмови, жодним чином не спростовує доведеність факту умисного завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілої за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Посилання захисника на недоведеність втрати свідомості потерпілою, то дана обставина жодним чином не впливає на обсяг відповідальності обвинуваченого та на кваліфікацію його протиправного діяння.

Колегія суддів визнає також непереконливими доводи захисника про те, що проведений із потерпілою ОСОБА_8 слідчий експеримент підтверджує неможливість перебігу подій за обставин викладених останньою, оскільки проведеною додатковою судово-медичною експертизою встановлено, що тілесні ушкодження, спричинення яких ставиться у вину обвинуваченому, могли утворитись за обставин продемонстрованих потерпілою під час слідчого експерименту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, конфлікт між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_8 мав місце не значний проміжок часу, протягом якого ОСОБА_10 мав об`єктивну можливість завдати потерпілій зазначену потерпілою та встановленою в результаті проведення експертиз, кількість ударів, а саме не менше 10.

Ствердження сторони захисту про те, що встановлений висновком експерта №1196 потерпілій діагноз струс головного мозку, не ґрунтується на об`єктивних даних, колегія судів визнає безпідставними, оскільки ОСОБА_10 не ставиться в вину, те що в наслідок його дій потерпілій було спричинено таке тілесне ушкодження, як струс головного мозку. Встановлений нейрохірургом ОСОБА_8 діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку?» не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, так як виявлені в потерпілої тілесні ушкодження в ділянці голови, обличчя та шиї експертом кваліфіковані, як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Судом першої інстанції також були детально перевірені доводи обвинуваченого про незастосування до потерпілої фізичної сили, та суд дійшов до обґрунтованого висновку, що невизнання ним вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при зазначених в обвинувальному акті обставинах спростовується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Зіпсований бланк виробничої характеристики та відмова потерпілої в наданні нового бланку під час її обідньої перерви, жодним чином не виправдовує застосування ОСОБА_10 фізичної сили до ОСОБА_8 та спричинення їй перелічених в обвинувальному акті тілесних пошкоджень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_10 в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин судом першої інстанції не встановлено.

Характеризуючи особу обвинуваченого суд першої інстанції вказував на те, що ОСОБА_10 є згідно ст.89 КК України не судимою особою, за місцем мешкання постійно конфліктує із сусідами, за останнім місцем роботи характеризується негативно, на обліку в наркодиспансері не перебуває, на день вчинення злочину був особою з інвалідністю 2 групи, проте, на даний час має ІІІ групу інвалідності з загального захворювання, у психдиспансері спостерігається у консультативній групі з 1993 року з діагнозом: розлад особистості органічного генезу з легкими харекторологічними змінами, легким астенічним синдромом. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 8 від 11.01.2018 року, ОСОБА_10 як на момент вчинення кримінального правопорушення, так і на момент дослідження міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З урахуванням сукупність зазначених обставин, характеру вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який не проявляє до потерпілої ані жалості, ані співчуття, суд першої інстанції дійшов до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити в межах санкції статті за якою його визнано винним, у виді арешту.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання, у виді 6 місяців арешту, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень чоловіком по відношенню до жінки, під час перебування останньої на роботі та без очевидних приводів та підстав, ОСОБА_8 зазнала фізичного болю, приниження її честі та гідності, що призвело до позбавлення звичайного циклу її життя, а після події вона вимушена була тривалий час витрачати на свої відновлення. З урахуванням вказаних обставин дійшов до висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню сума коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Крім того, суд вважав доведеним і факт заподіяння ОСОБА_8 майнових збитків на суму 2824 грн 43 коп., оскільки доданими до матеріалів справи доказами підтверджено те, що ОСОБА_8 після заподіяння їй тілесних ушкодження ОСОБА_10 лікувались та на лікування витратила зазначену суму коштів, а відповідно до ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в мовному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Посилання захисника в доводах апеляційної скарги на наявність підстав для залишення позову потерпілої без розгляду, в зв`язку з тим, що висновком експерта №17 встановлено, що тривале перебування ОСОБА_8 на лікуванні обумовлене не характером травми, а наявністю самостійних захворювань хребта та індивідуальними особливостями організму, підлягають відхиленню, оскільки як було достеменно встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 перебувала в період з 24 листопада по 04 грудня 2017 року на лікуванні в 5-й міській поліклініці, в тому числі з зв`язку з спричиненими обвинуваченим їй тілесних ушкоджень. Факт понесення витрат на лікування потерпілої підтверджується наданими потерпілою медичною документацією та копіями чеків (т. 1, а.п 58-61), а тому підлягає стягненню з ОСОБА_10 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що наведені в апеляційні скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4