ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/3621/19
Номер провадження 11-кп/819/407/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.307, ч.2 ст.306,
ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000077 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.306, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 21 березня 2020 року, включно. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на більш м`який.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що згідно оскаржуваної ухвали в судовому засіданні 22 січня 2020 року була присутня прокурор ОСОБА_9 , однак вказане суперечить дійсності, оскільки в судовому розгляді приймав участь прокурор ОСОБА_6 .

Крім того, судовому засіданні 22 січня 2020 року відбулася заміна прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на адвоката ОСОБА_12 , останню було призначено на проведення окремої процесуальної дії, а саме продовження строку дії запобіжного заходу. Однак , всупереч вимог КПК України суд не повідомив про заміну складу учасників судового процесу, не роз`яснив право відводу.

Суд взагалі не оголосив склад суду та учасників судового процесу.

Ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 29 листопада 2019 року та 22 січня 2020 року являються тотожними.

Обвинувачений перебуває під вартою з 06 грудня 2018 року, і при цьому суд першої інстанції помилково вважає, що з того часу ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

Суд не розглядає можливості застосування відносно обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

Вважає, що наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, стороною обвинувачення не доведена.

Суд не врахував дані про особу ОСОБА_8 , постійне місце мешкання його матері, яка просила застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою її проживання, раніше не судимий, не має такого соціального статусу в суспільстві, який би дозволяв здійснювати вплив на свідків.

Вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.306, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії попередньої ухвали, якою відносно обвинуваченого продовжувався строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та який спливає 27 січня 2020 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду корисливих тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.306, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, законного джерела прибутку не має, міцних соціальних зв`язків не має.

Враховуючи, що ОСОБА_8 не має будь-яких соціальних зв`язків, які стримували б його від ухилення від органів досудового розслідування та суду, обвинувачується у вчиненні ряду корисливих тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу психотропних речовин, вчинених за попередньою змовою групою осіб, повторно, із попередньо розробленим планом та розподілом ролей, із використанням засобів конспірації, здійсненні дій щодо легалізації прибутку від незаконної діяльності, участі у виробництві амфетаміну, а також у зберіганні наркотичних засобів та бойових припасів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, оскільки з деякими свідками обвинувачений знайомий, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки збут наркотичних засобів був єдиним джерелом прибутку ОСОБА_8 , що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не зменшилися, а доводи апелянта, які це заперечують, являються немотивованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необґрунтованості можливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апелянта про те, що згідно оскаржуваної ухвали в судовому засіданні 22 січня 2020 року була присутня прокурор ОСОБА_9 , однак в судовому розгляді приймав участь прокурор ОСОБА_6 , являються безґрунтовними, оскільки вказані недоліки судового рішення є технічною помилкою, так як згідно журналу судового засідання (а.п.81) участь приймав прокурор ОСОБА_6 . Будь-яких заяв про відводи від учасників провадження в даному судовому засіданні не надходило.

Відповідно до ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 лютого 2020 року виправлено описку в ухвалі від 22 січня 2020 року, та у вступній частині ухвали від 22 січня 2020 року зазначено правильне прізвище прокурора, « ОСОБА_6 », замість помилкового « ОСОБА_9 ».

Крім того, прокурор ОСОБА_6 входить до складу групи прокурорів, якими здійснювалося процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, а тому вказаний прокурор на законних підставах звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та брав участь в судовому засіданні 22 січня 2020 року.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що суд не повідомив про заміну складу учасників судового процесу, а саме прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на адвоката ОСОБА_12 , яку було призначено на проведення окремої процесуальної дії суперечать дійсності та спростовуються технічним записом судового засідання.

Посилання апелянта про те, що суд не врахував дані про особу ОСОБА_8 , постійне місце мешкання його матері, яка просила застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою її проживання, раніше не судимий, колегія суддів хоча і приймає до уваги, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого виду запобіжного заходу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3