УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року

м. Київ
справа № 331/340/2017
провадження № 51-2323ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, які постановлені в межах кримінального провадження, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 цього Кодексу, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст.185 КК України на строк 2 роки; за ч. 3 ст.185 цього Кодексу на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України на строк 5 років; за ч. 1 ст. 187 цього Кодексу на строк 6 років; за ч. 2 ст. 187 КК України на строк 8 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією усього майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вищевказаним попереднім вироком і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді розбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2020 року залишив вирок місцевого суду без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями місцевого та апеляційного судів, захисник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно засудженого ОСОБА_5 і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказів та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також захисник у своїй скарзі, обмежившись загальними фразами, не конкретизував, яких саме порушень допустилися суди попередніх інстанцій при розгляді кримінального провадження стосовно засудженого. Зокрема, захисник не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені судами першої і апеляційної інстанцій, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги, а лише загальними фразами вказано, що доводи апеляційної скарги сторони захисту залишились поза увагою апеляційного суду.
Також захисник у своїй касаційній скарзі формально вказавши, що стороною захисту були заявлені клопотання у суді апеляційної інстанції про повторне дослідження доказів, не зазначив жодного доводу щодо необхідності повторного дослідження таких доказів судом апеляційної інстанції. При цьому він не зазначив у чому саме полягало неповне або з порушеннями дослідження доказів місцевим судом, про повторне дослідження, яких клопотала сторона захисту у суді апеляційної інстанції. Крім того, захисник не вказав як вирішення судом питання щодо цих клопотань вплинуло на законність і обґрунтованість постановленого рішення суду апеляційної інстанції в цілому, оскільки сама по собі незгода однієї із сторін кримінального провадження з наданою судом оцінкою доказів, безпосередньо не свідчить про допущення цим судом істотних порушень.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3