В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003426 від 09.12.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, вважається не судимим,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

07.12.2017 року, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілої ОСОБА_6 , у присутності сина останньої - малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в силу свого малолітнього віку не усвідомлював протиправного характеру дій ОСОБА_4 і не міг надати їм належну оцінку, таємно викрав із шкатулки з ювелірними виробами, що знаходилась в спальній кімнаті вказаної квартири: чоловічу обручку, виготовлену із золота 585 проби, класичну, без вставок, вагою 5 гр., вартість якої, на момент викрадення, згідно висновку експерта № 1143-12-17 від 13.12.2017 становила 3532,57 грн., та жіночу каблучку, виготовлену із червоного золота 585 проби, зі вставкою із білого золота, вагою 8,62 гр., вартість якої, на момент викрадення, згідно вищевказаного висновку експерта, становила 7125,55 грн.
Після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, шляхом створення можливості розпорядження викраденим майном, ОСОБА_4 покинув місце вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме приміщення вказаної квартири, та попрямував до ломбардів: ПТ «Ломбард Сакура» Качанова А.В. і Компанія», що знаходиться за адресою: місто Ужгород, вулиця Залізнична, будинок № 1 «А», та ломбард «Сіндікат-Плюс Якименко та Компанія», що за адресою: місто Ужгород проспект Свободи, будинок № 55, каб. № 44, де реалізував (збув) викрадене ним майно, шляхом його заставлення, за що отримав у вказаних ломбардах кошти в загальній сумі 8522, 25 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 10658,12 гривень, що підтверджуються вищезгаданим висновком експерта № 1143-12-17 від 13.12.2017 р.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто, в таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті. Так, 07.12.2017 року, близько 17 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , викрав дві золоті каблучки, які в подальшому здав в ломбард, отримавши за такі 8522,25 грн. На даний час шкодує у вчиненому та зобов`язується в подальшому не вчиняти нових злочинів.
Потерпіла ОСОБА_6 надала суду заяву в якій просить не викликати її в судові засідання. Будь-яких претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 не має. Покарання залишає на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, визначеними ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування спричиненої злочином шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Крім вказаних обставин, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Обставин, визначених ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, особу винного, тяжкість вчиненого злочину, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливим без відбування останнім покарання у вигляді позбавлення волі та вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання передбачене санкцією ч.1 ст. 185 КК України, у вигляд штрафу, що на думку суду буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобігати вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Цивільний позов по справі не заявлено. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 грн.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази по справі: 2 золотих кільця вважати повернутими власнику.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1