Постанова
Іменем України

23 січня 2020 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2018 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000351,

стосовноОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений у касаційній скарзі виклав вимогу до суду касаційної інстанції про зміну судових рішень, ухвалених стосовно нього, в частині призначеного покарання, яке просить пом`якшити із застосуванням положень ст. 69 КК України, визначивши йому покарання, нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Вимогу про зміну судових рішень у частині пом`якшення покарання мотивує наявністю не врахованих судами обставин, які пом`якшують покарання, а саме його щирого каяття та повного визнання вини у вчиненому злочині.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років.

Також зараховано строк попереднього увязнення у строк відбування покарання, вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також посилання на доказ протокол проведення слідчого експерименту від 24 травня 2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 .
Цією ж ухвалою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього увязнення з 24 травня 2017 року до 13 вересня 2017 року та з 03 березня 2018 року до 28 грудня 2018 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
21 травня 2017 року приблизно о 01 годині 50 хвилин ОСОБА_7 перебував на території колишнього дитячого садка навпроти будинку АДРЕСА_1 та разом з ОСОБА_8 розпивав спиртні напої, де у нього раптово виник умисел на відкрите викрадення будь-якого майна, належного останньому.
21 травня 2017 року приблизно о 01 годині 55 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи там само, застосував до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, що виразилося в умисному завданні одного удару кулаком по голові, від чого останній впав. Надалі ОСОБА_7 умисно завдав потерпілому декількох ударів ногами в ділянку голови, точної кількості ударів встановити не вдалося. Після чого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, він заволодів сумкою потерпілого, в якій містилися грошові кошти в сумі 200 грн, та мобільним телефоном вартістю 1 073,80 грн, заподіявши тим самим ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1 273,80 грн.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Засуджений та його захисник у засіданні суду касаційної інстанції просили про задоволення касаційної скарги засудженого та зміну судових рішень у частині призначеного покарання шляхом пом`якшення.
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 69. Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом
Частина 1. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

4.1.2 Стаття 186. Грабіж
Частина 2. Грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб,
карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж касаційного розгляду
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж касаційного перегляду, установлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки доводів касаційної скарги засудженого щодо невідповідності призначеного йому покарання через суворість.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

5.2 Щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого

Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу через суворість Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, санкція якої передбачає застосування покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Засуджений ОСОБА_7 вимагає від суду касаційної інстанції змінити судові рішення, ухвалені стосовно нього, шляхом пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, хоча у той же час вимагає визначити таке покарання на строк чотири роки позбавлення волі, що перебуває в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, а тому підстави до застосування положень ст. 69 КК України відсутні.

Що стосується тверджень засудженого, наведених у касаційній скарзі та висловлених під час касаційного розгляду, про надмірну суворість призначеного йому покарання, то Суд не вбачає підстав вважати їх слушними, враховуючи таке.

Законом України про кримінальну відповідальність встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає у необхідності останньої отримати наслідки реалізації кримінальної відповідальності у виді передбаченого законом обмеження певних прав і свобод засудженого.

Метою покарання є насамперед не кара, а, у тому числі, й виправлення засудженого та здійснення превентивних заходів задля запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Суд, призначаючи покарання, має дотримуватися загальних засад такого призначення: у межах, установлених у санкції частини статті, за якою особу засуджено; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Наведених положень закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримався.

Так, судом було враховано, що вчинений ОСОБА_7 злочин є тяжким.
Що стосується даних про особу, то судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі, за корисливі злочини, вчинені із застосуванням насильства. Судом мотивовано було взято до уваги дані щодо попередніх судимостей, оскільки злочин у цьому провадженні ним вчинено за наявності незнятих та непогашених судимостей. На час ухвалення вироку не працював, перебував на обліку в лікаря-психіатра, скарг за місцем проживання на нього не надходило.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд урахував здійснене ОСОБА_7 відшкодування потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди.
Взято було до уваги й думку потерпілого ОСОБА_8 , який під час судового розгляду повідомив, що претензій до обвинуваченого немає.
Урахувавши наведене в сукупності, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції частини статті КК України, за якою засудив останнього.

Як убачається з оскарженого вироку, ОСОБА_7 під час розгляду провадження за його обвинуваченням у суді першої інстанції вини у вчиненні злочину не визнавав, звинувачував у грабежі свідка в цьому провадженні ОСОБА_9 та водночас заперечував висунуте йому обвинувачення.

Оскаржуючи вирок до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 наголошував, що між ним та потерпілим ОСОБА_8 просто виникла сварка, але телефону він не забирав, просив про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України. Вказував, що після звільнення з місць позбавлення волі проживав разом зі своєю бабусею, яка потребує стороннього догляду.

Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, містить підставні відповіді на доводи апеляційної скарги та належне мотивування прийнятого рішення щодо відповідності призначеного ОСОБА_7 покарання, з яким і погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції.

Отже, ОСОБА_7 за скоєний ним грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчинений повторно, призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав стверджувати, що таке покарання є явно несправедливим, у цьому випадку Суд не вбачає.

Не знайшли свого підтвердження й доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, про неврахування при призначенні йому покарання обставин, які його помякшують, щирого каяття та повного визнання вини, з огляду на викладене вище.

Те, що вже під час касаційного розгляду ОСОБА_7 розкаявся у вчиненому не є безумовною підставою для суду касаційної інстанції змінювати оскаржені судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року у кримінальному провадженні стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3