справа № 563/461/20
провадження № 1-кп/563/119/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корці кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, -

встановив:

Рішенням сесії Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області №61 від 14.05.1996 року передано ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) в с.Головниця Корецького району Рівненської області.

Відповідно до п."а" ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.168 Земельного кодексу України грунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття па перенесення грунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

При цьому, п.3 ст.20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, в межах населеного пункту відбувається виключно на підставі рішення сільської, селищної чи міської ради, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог ст.186-1 Земельного кодексу України.

Водночас, ОСОБА_5 в порушення вимог земельного законодавства, не ініціюючи перед Головницькою сільською радою Корецького району Рівненської області питання зміни цільового призначення належної йому на праві користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 0,25 га, що розташована с.Головниця Корецького району Рівненської області, не маючи затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, спеціального дозволу на зняття та перенесення грунтового покриву, вирішив без зміни цільового призначення земельної ділянки та переведення її в землі водного фонду, облаштувати на частині вищевказаної земельної ділянки штучну водойму для власних потреб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, проявляючи безгосподарність при використанні належної йому земельної ділянки площею 0, 25 га, яка належить до земель сільськогосподарського призначення, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (рілля), що розташована с.Головниця Корецького району Рівненської області, протягом 2014 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) із застосуванням техніки, здійснив зняття грунтового покриву та незаконно облаштував на частині вищевказаної земельної ділянки штучну водойму (ставок) загальною площею 0,016 га, яку з 2014 року по даний час використовує для власних потреб.

Внаслідок облаштування ОСОБА_5 штучної водойми (ставка) на даній йому для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (рілля) земельній ділянці, площею 0, 25 га, що розташована с.Головниця Корецького району Рівненської області, без зміни її цільового призначення, частина земельної ділянки, площею 0,016 га безпідставно була виведена з сільськогосподарського обороту.

Своїми умисними діями, які виразилися у безгосподарському використанні земель, що спричинило виведення землі із сільськогосподарського обороту, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч.1 ст.254 КК України.

29 травня 2020 року між прокурором ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.1 ст.254 КК України - штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості на визначених в ній умовах.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у звязку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винним віднесений до злочинів невеликої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.ч. 4,5 ст.474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України.

ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 і ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України суд,-

засудив:

Угоду від 29 травня 2020 року про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_3 і ОСОБА_5 затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винуватим за ч.1 ст.254 КК України та призначити узгоджене покарання - штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1