ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/91/20 Справа № 202/3633/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000453 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , -
Встановила:
Оскаржуваним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з повною середньо технічною освітою, розлученого, який до затримання працював охоронцем в ТОВ «Рукост», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- за п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі ухвалено рахувати з 02.03.2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) в строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 02.03.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого, останній раз:
- 08.09.2014 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Звільнення: 22.07.2016 з Синельниківської ВК № 94 в Дніпропетровській області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк: 11 місяців 8 днів,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання, на підставі ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців 30 днів.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII), ст. 73 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 03.03.2017 року по 18.06.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку з чим ухвалено вважати обвинуваченого ОСОБА_9 таким, який повністю відбув призначене покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набранням вироком законної сили замінено на домашній арешт в нічний час доби з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 22:00 години до 06:00 години та покладенням на нього обов`язків до набрання вироком законної сили включно, а саме:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Вирок суду щодо ОСОБА_9 ніким з учасників судового розгляду оскаржено не було.

Вказаним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що вони близько 02:00 години 01.03.2017 року, більш точного часу встановити не вдалось можливим, знаходились на території КП «Міськводоканал», що розташований по вул. Тверська, буд. № 22 у місті Дніпрі, разом з їх спільним знайомим ОСОБА_10 , та спільно вживали спиртні напої. Під час цього, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_10 з іншого боку, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим останні вступили у попередню змову на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 діючи умисно, по черзі, переміщуючись навколо останнього, нанесли не менш п`яти ударів своїми кулаками в обличчя ОСОБА_10 , від яких він втратив рівновагу, та від гострого болю присів навпочіпки.
Далі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 взяли ОСОБА_10 під руки та перетягнули за територію КП «Міськводоканал» до сміттєвої ями, яка знаходилась на відстані тридцяти-тридцяти п`яти метрів від центрального входу до території КП «Міськводоканал», де кинули ОСОБА_10 на землю, та черзі стали наносити останньому численні удари ногами в тулуб та голову, переміщуючись навколо останнього, при цьому ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 не менш восьми ударів ногами в тулуб та в голову, а ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 не менш чотирьох ударів ногами в тулуб.
Від нанесених ударів ОСОБА_10 втратив свідомість, але подавав ознаки життя, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перетягнули непритомного ОСОБА_10 за металевий гараж поряд із сміттєвою ямою, яка знаходилась на відстані тридцяти-тридцяти п`яти метрів від центрального входу до території КП «Міськводоканал».
Своїми спільними злочинними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заподіяли ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких.
Далі ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що за вчинений злочин, він може понести покарання, вирішив позбавити життя ОСОБА_10 .
Діючи з особливою жорстокістю та проявляючи агресію, посилену станом алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що своїми діями завдасть потерпілому особливих фізичних страждань та нестерпимого болю, з метою приховування вчинення злочину, не ставлячи при цьому до відома ОСОБА_9 про свої наміри, який перебував поруч, ОСОБА_7 з метою досягнення злочинного результату у вигляді позбавлення життя ОСОБА_10 , біля КП «Міськводоканал» назбирав сухі гілки і дерев`яні дошки та, повернувшись обклав останнього, за допомогою запальнички підпалив пухову куртку ОСОБА_10 , сухі гілки та дерев`яні дошки, в результаті чого вказані речі загорілись.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , в результаті дії вогню та високої температури під час пожежі, в ході горіння тіла ОСОБА_10 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків, обвуглення (близько 90 % тіла), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього на місці вчинення злочину.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати.
Вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині не доведена, оскільки обвинувачення обгрунтоване, на його думку, лише на словах обвинуваченого ОСОБА_9 , який його обмовив.
Також вказує, що при проведенні досудового розслідування на нього було здійснено фізичний і моральний тиск з боку працівників поліції, однак, на його думку, службові перевірки за його заявами з цього приводу, належним чином проведено не було.
Зазначає, що під час його перебування в умовах ізоляції, стан його здоров`я значно погіршився, він переніс інсульт та належної медичної допомоги не отримав та не отримує.

- захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає вирок незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на її думку, суд ухвалив вирок на сумнівних доказах.
Вказує, що згідно вироку ОСОБА_11 суду пояснив, що бачив ОСОБА_12 біля гаражів по вул. Тверська у м. Дніпрі, неподалік території Водоканалу, при цьому обвинувачений, як здалося свідку, біг з якоюсь банкою. Разом із тим, у вироку не зазначено день, час, коли це було. У той же час за показаннями ОСОБА_7 , що підтверджені іншими свідченнями, останній у дійсно виходив з території Водоканалу, в т.ч. напередодні, для здачі металобрухту. Тому, апелянт вважає, що цей доказ не може бути взяти до уваги.
Щодо показів обвинуваченого ОСОБА_9 , який розповів суду, що в той день він був з ОСОБА_7 , нібито разом з ним бив ОСОБА_10 і спостерігав, як ОСОБА_7 підпалює побитого ОСОБА_10 .. Адвокат вважає, що ОСОБА_9 оговорив ОСОБА_7 , оскільки мав зацікавленість та за цю обмову він отримав звільнення від обвинувачення та свободу.
На думку захисника даний факт підтверджується наступними обставинами:
- 05.06.19 року в судовому засіданні прокурор несподівано попросив перерву для зміни обвинувального акту від 29.05.17 р., і суд надав йому для цього одну годину. У подальшому прокурор привіз до суду повий обвинувальний акт, в якому ОСОБА_9 більше не звинувачувався у скоєнні вбивства, а лише в умисному тяжкому тілесному ушкодженні за ч. 2 ст. 121 КК України.
- 18.06.19 року, за клопотанням адвоката, застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було замінено судом на цілодобовий домашній арешт, та даний обвинувачений в залі суду був звільнений з-під варти.
Будучи вже звільненим з-під варти, ОСОБА_9 за клопотанням прокурора був допитаний як свідок та пояснив суду, що він боявся ОСОБА_7 , який може вільно пересуватися у СІЗО, приходив до нього в камеру та вимагав від нього змінити в суді показання щодо нього. Тепер, коли ОСОБА_9 вільний і не перебуває в СІЗО, він може сказати, що не буде змінювати свої свідчення, оскільки відтепер не боїться ОСОБА_7 .
Апелянт вважає, що показання ОСОБА_13 є суперечливими та неправдивими з огляду на те, що ОСОБА_7 має поганий стан здоров`я, скандальний характер, який відомий усім працівникам конвою, СІЗО, суду. Він не має грошей, не має жодних родичів, які б надавали йому фінансову допомогу, а тому його вільне пересування по СІЗО та доступ до камери ОСОБА_9 , на думку апелянта, неможливі, а доводи щодо погроз йому з боку ОСОБА_7 є неправдивими і нічим не підтверджені. Вважає, що ОСОБА_9 пішов на поводу у обвинувачення і у зв`язку зі зміною обвинувачення щодо нього самого відмовився казати правду щодо ОСОБА_7 .
На думку апелянта, у ОСОБА_7 не було жодного мотиву для скоєння злочину, свідки в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_7 добре ставився до потерпілого, надав йому притулок, забезпечував житлом та їжею, піклувався про нього. Допитані свідки, в тому числі колишня дружина обвинуваченого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в суді також заявили, що ОСОБА_7 є порядною людиною і добре характеризували його. Свідок ОСОБА_17 зазначив суду, що його батько «запальний, але на вбивство нездатний, по суті, добра, хороша людина». Зазначає про відсутність будь-яких судимостей у ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили свої апеляційні скарги задовольнити, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на те, що висновки суду про фактичні обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, кваліфікація його дій та доведеність вини, законність та справедливість призначеного покарання не оспорюються, колегією суддів вирок в частині, що стосується цього обвинуваченого, не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, п.п. 4), 9) ч. 2 ст. 115 КК України, за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.
Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вищезазначені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, п.п. 4), 9) ч. 2 ст. 115 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини обвинуваченого.
Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджується логічними та послідовними показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, згідно яким останній на час вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів він знав покійного ОСОБА_10 , який познайомив його з ОСОБА_7 . Напередодні вказаних подій ОСОБА_7 запропонував йому викрасти металобрухт, що вони і зробили, підготувавши метал для вивозу з території водоканалу. В цей момент він та ОСОБА_7 почали вживати спиртні напої він пив слабоалкогольний напій, а ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 настойку глоду, яку ОСОБА_7 придбав в аптеці. Через деякий час між загиблим та ОСОБА_7 стався конфлікт, оскільки, на думку ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , начебто хотів викрасти у нього мобільний телефон, в чому підозрював також і самого ОСОБА_9 , у зв`язку чим ОСОБА_7 почав з`ясовувати стосунки із загиблим, вказуючи, що багато для нього зробив. Під час цього конфлікту ОСОБА_7 , перебуваючи на території водоканалу, біля сторожки, наніс ОСОБА_10 два удари кулаком в голову. Він також наніс ОСОБА_10 декілька ударів руками в область голови. Від ударів ОСОБА_10 втратив рівновагу та присів навпочіпки. Далі він разом з ОСОБА_7 винесли ОСОБА_10 під руки з території КП «Міськводоканал» на смітник. Під час прямування до смітника ОСОБА_10 був притомний, щось казав. Кинувши ОСОБА_10 на смітник, він наніс останньому приблизно 4-5 ударів, однак його удари не були спрямовані в область голови. Обвинувачений ОСОБА_7 також бив потерпілого по різним частинам тіла. Загалом в область тулуба і голови ОСОБА_7 наніс не менше 10 ударів. Після цього ОСОБА_7 запропонував йому перенести ОСОБА_10 за гаражі, які були розташовані поряд із смітником, що вони і зробили.
Будучи допитаним у статусі свідка щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4), 9) ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_7 після того, як вони перенесли живого ОСОБА_10 за гаражі, сказав йому стояти там біля тіла останнього, а сам попрямував в сторону водоканалу. Повернувшись, ОСОБА_7 приніс сухі гілки, дошки, ганчірки та підпалив їх за допомогою запальнички, яка була при ньому. Цією ж запальничкою він підпалив куртку ОСОБА_10 . Все відбувалося дуже швидко. Від підпалу він побачив маленький димок. Після цього ОСОБА_7 поклав зверху на ОСОБА_10 лист фанери. Дані події мали місце 01.03.2017 приблизно з 02:00 години до 03:00 години ночі. Далі вони пішли до приміщення сторожки водоканалу, де він разом із ОСОБА_7 прийняли душ та спілкувалися до ранку. Про побачене він нікому не говорив, оскільки боявся за своє життя. Зранку він та ОСОБА_7 вирушили за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_7 , при цьому останній вже змінив одяг, перевзувся, знявши з себе камуфляжні штани, куртку та взуття.
Також винуватість ОСОБА_7 встановлена та доведена іншими доказами, зокрема:
- протоколом слідчого експерименту від 06.03.2017 р. з відеозаписом до нього, з яких вбачається, що ОСОБА_9 в присутності понятих та захисника детально розповів про події, які мали місце з 28.02.2017 р. по 01.03.2017 р., повідомивши при цьому про обставини, які збігаються з його показаннями в суді першої інстанції, які наведені вище;
- протоколом слідчого експерименту від 10.05.2017 р. з відеозаписом до нього, з яких вбачається, що ОСОБА_9 в присутності понятих та захисника доповнено та більш детально у порівнянні з раніше проведеним слідчим експериментом розповів про події, які мали місце з 28.02.2017 р. по 01.03.2017 р., повідомивши при цьому про обставини, які збігаються з його показаннями в суді першої інстанції;
- протоколом від 01.03.2017 р. огляду місця події з планом-схемою розташування тілесних ушкоджень на трупі, з фото-таблицею до нього, згідно якому слідчим у присутності понятих, за участю спеціаліста СМЕ, спеціаліста-кінолога була оглянута ділянка місцевості навпроти будинку № 14 по вул. П.Калнишевського у м. Дніпрі між школою № 14 та КП «Міськводоканал», на якій виявлено зокрема труп людини із слідами термічної травми та вилучено зазначені у протоколі об`єкти для подальшого дослідження.
- протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 03.03.2017 р., згідно якому потерпілий ОСОБА_18 та свідок ОСОБА_19 в присутності понятих впізнали труп ОСОБА_10 за рисами обличчя, зубами, татуюванням;
- висновком судово-медичної експертизи № 120/НЕ від 30.03.2017 р., в якому детально описані ушкодження, наявні на трупі ОСОБА_10 , зокрема зазначено про виявлення синця на повіках правого ока; зливного крововиливу на склері правого ока; забитої рани на верхній повіці правого ока в середній частині; кілька десятків саден на правій щоці, на лобі справа, в правій виличній ділянці; синця на повіках лівого ока; зливного крововиливу в м`яких покривних тканинах голови з внутрішньої поверхні практично на всьому протязі; крововиливів під м`якою мозковою оболонкою на базальній поверхні лівої лобної та скроневої долей; крововилив на базальній поверхні правої потиличної долі з переходом на тім`яну долю та констатовано, що вони виникли прижиттєво, за 2-3 години до настання смерті від неодноразової дії твердого тупого предмету, якими могли бути руки, ноги людини та інші та у своїй сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя. Крім того було зазначено про наявність термічних опіків (термічної травми з обгоранням шкіряних покровів м`яких тканин тіла) з пошкодженням 90% і більше поверхні тіла, яка ускладнились шоком, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа, та констатовано, що термічні опіки, обвуглення та прогоряння виникли від дії високої температури полум`я, жару та інше, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;
- висновком судово-медичної експертизи № 120/НЕ/26 від 23.05.2017 року, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження по механізму їх спричинення могли виникнути при обставинах, на які вказує ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту, що підтверджується характером та локалізацією тілесних ушкоджень в області голови (забиті рани, синці, садна, крововиливи, які виникли внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути руки, ноги людини та інше); термічні опіки тіла та прогорання м`яких тканин, які виникли внаслідок дії високої температури, якими могли бути полум`я, жар, інше;
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 120/НЕ/405 від 03.01.2019 р., згідно якому смерть потерпілого ОСОБА_10 настала за 8-12 годин до огляду трупа на місці події (огляд відбувався 01.03.2017 з 11:30 години до 15:15 години). Термічні опіки, обвуглення (близько 90 % тіла) виникли від високої температури полум`я, жару та інше, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;
- поясненнями допитаного в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_20 , який в повному обсязі підтвердив висновки судово-медичних експертиз № 120/НЕ від 30.03.2017, № 120/НЕ26 від 23.05.2017 та № 120/НЕ/405 від 03.01.2019, роз`яснивши, що виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження по механізму спричинення могли виникнути при обставинах, на які вказував обвинувачений ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту. Причина смерті ОСОБА_10 термічні опіки тіла, обвуглення 90%. При дослідженні трупу встановлено, що тулуб піддався значному термічному впливу. Судовий експерт зауважив, що у потерпілого також був шок це реакція організму на різні чинники, в даному випадку, на термічний вплив. Ознаки шоку виявлені при судово-медичному дослідженні печінки. Всі інші виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження є тяжкими, як небезпечні для життя, однак вони не є причиною його смерті;
- показами свідка ОСОБА_11 , допитаного в суді першої інстанції, який пояснив зокрема, що він із своєю собакою проходив біля гаражів по вул. Тверська у м. Дніпрі, неподалік «водоканалу». Пройшовши невелику відстань, його собака побігла уперед та почала гавкати. На розі він побачив раніше не знайомого обвинуваченого ОСОБА_7 , який, як йому показалося, біг з якоюсь банкою, яку тримав у своїй руці, при цьому намагався приховувати її. У зв`язку з тим, що він не зміг наздогнати свою собаку, свідок попрямував додому, однак із вікна свого будинку чув, як упродовж 20-30 хвилин його собака продовжувала гавкати. Одягнувшись, свідок направився на вулицю та побачив, що біля гаражів горить багаття, проте нікого біля багаття він вже не бачив. Вранці йому стало відомо, що до вказаного місця приїхала поліція, яка огородила ділянку спеціальними стрічками. Про те, що у багатті була спалена людина, свідок дізнався від свого друга, у зв`язку з чим він вирішив вийти на вулицю та добровільно надати працівникам поліції свої пояснення;
- протоколом пред`явлення осіб для впізнання від 17.05.2017 р., згідно якому свідок ОСОБА_11 у присутності понятих та адвоката ОСОБА_21 серед чотирьох пред`явлених йому чоловіків впізнав за рисами обличчя, - формою носу, очей, губ, голови, - як людину, що у ніч із 28.02.2017 р. на 01.03.2017 р. біля гаражів по вул. Тверська у м. Дніпрі, неподалік «водоканалу», бігла з якоюсь банкою, пред`явлену для впізнання особу під № 2, яким виявився ОСОБА_7 . Останній після проведення даної слідчої дії в присутності свого захисника від підпису протоколу пред`явлення особи для впізнання відмовився, що було засвідчено підписами понятих;
- висновком експерта № 445/Н від 03.05.2017 р., згідно якому при судово-імунологічному дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_10 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Також виявлений супутній антиген Н. Згідно висновку експерта № 354/Н від 20.03.2017 кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0». При дослідженні його крові виявлений супутній антиген Н. Згідно висновку експерта № 355/Н від 20.03.2017 кров підозрюваного ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. При подальшому дослідженні його крові виявлений супутній антиген Н. В слідах на підкладці нижньої частини правого рукава куртки №№ 1, 2), яка належить підозрюваному ОСОБА_9 , встановлена наявність крові людини. В разі походження крові в слідах на куртці від однієї особи, вона могла походити як від потерпілого ОСОБА_10 , так і від підозрюваного ОСОБА_9 , або від підозрюваного ОСОБА_7 . Походження крові в слідах (об`єкти №№ 1, 2) можливе і у вигляді суміші крові від потерпілого ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_9 та від підозрюваного ОСОБА_7 , враховуючи одержані результати серологічного дослідження крові на підкладці рукава куртки (об`єкти №№ 1, 2). Не можна також виключити можливість походження крові і від іншої особи (осіб) з виявленими груповими характеристиками крові, а також походження крові в якості домішку від особи групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, для крові якої характерний один із виявлених антигенів, а саме: антиген Н. На джинсових брюках, ремені та парі чобіт, які належать ОСОБА_9 , наявності крові не встановлено;
- висновком судово-психіатричної експертизи № 111 від 22.05.2017 року, згідно якому ОСОБА_7 в період часу інкримінованого йому злочину хронічним психічним захворінням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, розумовою відсталістю або іншим хворобливим станом психіки не страждав та на даний час не страждає. В період часу інкримінованого йому злочину досліджуваний міг віддавати звіт своїм діям (бездіяльності) і віддавати звіт їм. За своїм станом на даний час ОСОБА_7 також може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і віддавати їм звіт. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує;
- висновком судово-психіатричної експертизи № 112 від 22.05.2017 року, згідно якому ОСОБА_9 в період часу інкримінованого йому злочину, хронічним психічним захворінням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, розумовою відсталістю або іншим хворобливим станом психіки не страждав та на даний час не страждає. В період часу, інкримінованого йому злочину, досліджуваний міг віддавати звіт своїм діям (бездіяльності) і віддавати звіт їм. За своїм станом на даний час ОСОБА_9 також може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і віддавати їм звіт. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними й іншими дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, п.п. 4), 9) ч. 2 ст. 115 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є доведеною поза розумним сумнівом. У зв`язку з цим колегія суддів оцінює як безпідставні посилання цього обвинуваченого та його захисника на те, що висновки суду про доведеність обвинувачення не відповідають фактичним обставинам справи та не грунтуються на належних і достатніх доказах.
Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що доводи апеляційних скарг у цій частині в цілому полягають у переоцінці доказів, із наданням їм упередженої тенденційної оцінки на користь сторони захисту, яка не відповідає їх дійсному змісту та фактичним обставинам справи.
Так, посилання апелянтів на те, що обвинувачений ОСОБА_9 оговорює ОСОБА_7 , не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що показання ОСОБА_13 як під час слідчих експериментів за його участю, так і в суді першої інстанції є логічними, послідовними, узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами, зокрема із показаннями свідка ОСОБА_11 та із висновком судово-медичної експертизи № 120/НЕ/26 від 23.05.2017 року, відповідно до якого виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження по механізму їх спричинення могли виникнути при обставинах, на які вказує ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту.
Натомість показання самого ОСОБА_7 є непослідовними, неодноразово змінювалися, у тому числі на етапі судового розгляду він повністю відмовлявся від своїх показань, наданих під час досудового розслідування, та наполягав на тому, що ввечері 28.02.2017 р. він взагалі не виходив за територію КП «Міськводоканал», і як розвивався конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 йому невідомо, що спростовується показаннями свідка ОСОБА_11 , який бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 ввечері 28.02.2017 р. біля гаражів по вул. Тверська у м. Дніпрі, неподалік «водоканалу», біг з якоюсь банкою. При цьому згідно протоколу огляду місця події від 01.03.2017 р., з фото-таблицею до нього, біля трупу ОСОБА_10 було виявлено зокрема банки з написами: «Non Stop», «Балтика» та фрагмент пластикової кришки із залишками продукту горіння.
У зв`язку із вищенаведеним, суд першої інстанції грунтовно надав перевагу показанням ОСОБА_9 та іншим доказам, що з ними узгоджуються, і відкинув показання ОСОБА_7 як такі, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за скоєні злочини. Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_9 оговорює ОСОБА_7 , колегія суддів вважає такими, що випливають лише з їх особистих суб`єктивних оцінок.
Посилання апелянта ОСОБА_7 на застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що вони повторюють доводи цього обвинуваченого, викладені у суді першої інстанції, які були ретельно перевірені у межах судового розгляду та грунтовно відкинуті як такі, що не знайшли підтвердження.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 636е від 06.03.2017 р., при огляді ОСОБА_7 судово-медичним експертом видимих тілесних ушкоджень або слідів від їх загоєння на голові, обличчі, тулубі та кінцівках цього обвинуваченого виявлено не було, сам він, як про це зазначено у висновку, судовому експерту вказав, що його ніхто не бив.
Крім того, за ініціативою суду першої інстанції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено перевірку відомостей, наведених ОСОБА_7 , у межах якої, згідно висновку ЖЄО ДВП № 40629 від 29.12.2018 р., ознак кримінального правопорушення встановлено не було та факти, викладені у повідомленні ОСОБА_7 , було визнано такими, що не знайшли свого підтвердження.
Також за ініціативою суду відомості, викладені цим обвинуваченим, були перевірені і Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань. Згідно постанови слідчого від 15.05.2019 р., кримінальне провадження № 0000042 від 22.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за заявою обвинуваченого ОСОБА_7 , було закрито на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, з огляду на те, що у межах проведеного досудового розслідування не було встановлено будь-яких дій працівників СКП Індустріального ВП ДВП у Дніпропетровській області або прокуратури, які б явно виходили за межі наданим їм прав або повноважень, а заявником не було надано жодного підтвердження завдання йому тілесних ушкоджень або заподіяної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян.
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 у цій частині, не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не мають будь-якого об`єктивного підтвердження. Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне додатково зазначити, що вказані доводи в цілому не обгрунтовують вимоги апеляційної скарги з огляду на те, що цей обвинувачений свою вину у даному кримінальному провадженні не визнав, показань зізнавального характеру не надав, а суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, обгрунтовуючи свої висновки про винуватість останнього, не послався на будь-які докази, отримання та/або зміст яких могли би залежати від застосування до ОСОБА_7 недозволених методів досудового розслідування.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо погіршення стану його здоров`я в умовах СІЗО та відсутності належної медичної допомоги не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що вони були перевірені судом першої інстанції шляхом неодноразового витребування відповідної інформації зі слідчого ізолятору, на підставі якої їх було грунтовно визнано такими, що не мають об`єктивного підтвердження. Крім того, наведені обвинуваченим обставини у цій частині в цілому не обгрунтовують неправильності або незаконності оскаржуваного вироку.
Посилання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на сумнівність показань свідка ОСОБА_11 , оскільки у вироку не вказано день та час, коли він бачив ОСОБА_7 за межами території КП «Міськводоканал», а отже, на думку цього апелянта, не виключається, що даний свідок бачив обвинуваченого напередодні, коли останній виходив із території підприємства для здачі металобрухту, колегія суддів вважає неспроможними.
Так, свідок ОСОБА_11 , згідно його показанням в суді першої інстанції, у пізній час прогулювався із своєю собакою поблизу місця події, де побачив раніше не знайомого обвинуваченого ОСОБА_7 , який, як йому показалося, біг з якоюсь банкою, яку тримав у своїй руці, при цьому намагався приховувати її. Після цього свідок повернувся додому, однак із вікна свого будинку чув, як упродовж 20-30 хвилин його собака продовжувала гавкати. Одягнувшись, свідок направився на вулицю та побачив, що біля гаражів горить багаття, проте нікого біля багаття він вже не побачив. Вранці йому стало відомо, що до вказаного місця приїхала поліція, яка огородила ділянку спеціальними стрічками.
На думку колегії суддів, із цих показань вбачається, що описані свідком ОСОБА_11 події мали місце саме у ніч із 28.02.2017 р. на 01.03.2017 р., коли було скоєно інкриміновані обвинуваченим злочини, а доводи апелянта про те, що свідок міг бачити ОСОБА_22 в інший час, є безпідставними.
Посилання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на відсутність в ОСОБА_7 мотиву скоєння вбивства ОСОБА_10 , позитивну характеристику його особи, добрі стосунки між ним та потерпілим колегія суддів оцінює критично, оскільки наведені апелянтом обставини не виключають можливості раптового виникнення між вказаними особами неприязливих стосунків під час спільного вживання спиртних напоїв та наступного скоєння на цьому підгрунті інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, що і було визнано судом доведеним.
Крім цього є безпідставним і довід адвоката, що ОСОБА_9 пішов на поводу у обвинувачення, у зв`язку зі зміною обвинувачення, оскільки таких даних об`єктивно не було встановлено, а напроти показами ОСОБА_9 . Наряду з іншими доказами, було встановлено істину по справі, в повній мірі з`ясовано всі обставини скоєного ОСОБА_7 , його активну роль у здійсненні навмисного вбивства потерпілого з особливою жорстокістю, адже він особисто , без відома ОСОБА_9 спалив потерпілого за вищевикладених обставин. Аналогічні доводи обвинуваченого з цього приводу, є його намаганням уникнути кримінального покарання за скоєний ним особисто тяжкий злочин.
Переглядаючи вирок суду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено всі обставини справи в тому числі і мотиви дій ОСОБА_7 , а тому юридичну кваліфікацію скоєного за ч. 2 ст. 121, п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України належить вважати правильною.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 було забезпечено належним чином, як на протязі усього досудового розслідування так і у судових засіданнях суду першої інстанції.
Згідно журналу судового засідання, технічного запису судового засідання, судовий розгляд було проведено належним чином, були перевірені всі доводи обвинуваченого та захисника, які є аналогічними наведеним в апеляційних скаргах.
Порушень вимог КПК, в ході досудового розслідування які можливо було б вважати суттєвими, перевіркою матеріалів справи не встановлено. Докази у справі перевірені на допустимість та достовірність, вирок суду є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.
Обговорюючи питання про призначене ОСОБА_7 покарання, колегія суддів зважує на те, що згідно ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд, як видно з вироку, врахував ступінь суспільної небезпечності та тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких та особливо тяжких злочинів, та характеристику обвинуваченого, згідно якій останній розлучений, до затримання був офіційно працевлаштований, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними.
Також було прийнято до уваги відомості про особу обвинуваченого, викладені у висновку судово-психіатричних експертів, згідно яким обвинувачений ОСОБА_7 доступний продуктивному контакту, орієнтований. Мова граматично правильна. Вільно доводить свою думку до співрозмовника. Анамнестичні відомості викладає послідовно у хронологічному порядку. Виявляє збереження пам`яті на події недавнього та віддаленого минулого, а також поточні. Запас знань відповідає отриманій освіті і життєвому досвіду. В період часу, що відноситься до інкримінованому йому діяння, хронічним психічним захворюванням, недоумством або іншим хворобливим станом ОСОБА_7 не страждав і в даний час не страждає.
Одночасно було враховано відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також фактичні обставини скоєння злочинів, зокрема виявлену ОСОБА_7 особливу жорстокість.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином врахував всі фактичні обставини справи і відомості про особу обвинуваченого, та обґрунтовано і з наведенням відповідного мотивування, яке колегія суддів вважає належним і достатнім, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 121 КК України та п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, і остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 15 років позбавлення волі.
Таке покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У зв`язку із вищенаведеним колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок зміні чи скасуванню не підлягає, а підстав для задоволення зазначених апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: