печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3475/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням ТОВ «Аксепт-Буд» () про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0007660 від 30.04.2013 року, -
ВСТАНОВИВ:
До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання директора ТОВ «Аксепт-Буд» () про скасування арешту майна.
Своє клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0007660 від 30.04.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 365-2 КК України.
25.10.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/56579/19-к клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту - задоволено.
Накладено арешт на майно, а саме: на нежитловий будинок - будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-Г та заборонено ПП «ЕРІДАН» () ТОВ «ФОРТІНБРАС» (), ТОВ «АКСЕПТ-БУД» (), ТОВ «АВІСТА-ІНВЕСТ» (), ТОВ «КОМТРАНС» () та будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження об`єктів нерухомого майна (приміщень) у нежитловому будинку - будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-Г.
ТОВ «Аксепт-Буд» () вважає, що арешт на майно накладено необґрунтовано та у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження потреби не має, оскільки воно не має жодного доказового значення для встановлення обставин вказаних вище кримінальних правопорушень. Причетність посадових осіб ТОВ «ФОРТІНБРАС» до вчинення наведених кримінальних правопорушень не доведена, підозра нікому не оголошена.
Також, скаржник просив врахувати, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у справі № 757/52692/18-к зобов`язано старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007660 від 30.04.2013 року залучити ТОВ «ФОРТІНБРАС» в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0007660 від 30.04.2013 року, та вручити останньому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2019 р. у справі № 757/10581/19-к, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 20.08.2019 р., зобов`язано слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007660 вчинити дії, передбачені п. 9-1, ч. 1,ч. 4 ст. 284 КПК України.
Вказані вище ухвали Печерського районного суду м. Києва слідчим досі не виконані.
Представник ТОВ «Аксепт-Буд» () в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, доводи клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.
У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.
Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Відповідно до ст. 9 КПК України, при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 8 КПК України наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.
Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.
Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться, з-поміж іншого, за ст. 190 КК, за якими вказані об`єкти нерухомості можуть бути предметами злочину, однак доказом у даному випадку є не сам об`єкт, а факт злочинного переходу права власності на нього.
Зазначене дає підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.10.2019 року у справі № 757/56579/19-к мотивована тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0007660 від 30.04.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України, щодо неправомірних дій службових осіб ПП «ЕРІДАН» (), в тому числі й засновника вказаного товариства, відносно ТОВ «КОМПАНІЯ «АВІСТА-ІНВЕСТ» (), що є власником частини приміщень розміщених в будинку за адресою: м . Київ, вул. Г . Андрющенка , 4-Г, а саме їх відчуження попри наявність заборони та заволодіння грошовими коштами вказаного підприємства в особливо великих розмірах шляхом шахрайства.
Вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосований з метою забезпечення схоронності нежитлових приміщень, оскільки зазначене майно є доказом злочину - матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на його сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення
У той же час, на момент розгляду клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено, що арештоване майно може бути доказом причетності посадових осіб ТОВ «Аксепт-Буд» () або інших осіб до незаконної діяльності щодо незаконного відчуження об`єктів нерухомості та заволодіння грошовими коштами внаслідок таких протиправних дій.
Також, слідчий суддя звертає увагу, що арештоване майно не може бути використане в якості забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна чи з метою відшкодування завданої шкоди, оскільки підозра у цьому кримінальному провадженні не оголошена.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини ,продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на майно ТОВ «Аксепт-Буд» () жодних слідчих дій щодо підприємства не проводилось, службові особи у зазначеному кримінальному провадженні до слідчого не викликались, відносно них не приймалось рішень щодо їх процесуального статусу.
Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність кримінально-караної діяльності ТОВ «Аксепт-Буд» () у взаємозв`язку із встановленими суб`єктами, які фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред`явлення повідомлення про підозру будь-кому із посадових осіб Товариства, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що ТОВ «Аксепт-Буд» () не є юридичною особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування, а є потерпілим в рамках даного кримінального провадження, що підтверджується ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у справі № 757/52692/18-к, співробітники товариства не є підозрюваними в кримінальному провадженні, що виключає можливість накладення арешту на майно товариства з підстав визначених ч. 4, 5, 6 ст. 170 КПК України, а ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2019 р. у справі № 757/10581/19-к зобов`язано слідчого вчинити дії, передбачені п. 9-1, ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне користування юридичної особи майном та обумовлювали арешт її майна, а відтак наявні достатні підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-174, 379 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 року у справі № 757/56579/19-к, а саме на нежитловий будинок - будівлю офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-Г та заборону ПП «Ерідан» () ТОВ «Фортінбрас» (), ТОВ «Аксепт-Буд» (), ТОВ «Авіста-Інвест» (), ТОВ «Комтранс» () та будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження об`єктів нерухомого майна (приміщень) у нежитловому будинку - будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: м . Київ, вул. Г. Андрющенка , 4-Г .
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.
Слідчий суддя ОСОБА_1