Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 680/124/19
Провадження № 1-кп/670/46/19
УХВАЛА
21 грудня 2019 року смт. Віньківці
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 14.12.2012 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куражин Новоушицького району, Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, утриманців не має, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.04.2009 Новоушицьким районним судом за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Віньковецького районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000030 від 14.12.2012 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України, а саме в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, вчиненого особою раніше судимою за хуліганство.

Зокрема, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 25.06.2009 року біля 23 год. перебуваючи на ґрунтовій дорозі біля р. Дністер, що неподалік с. Куражин Новоушицького району, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражаючи явну неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, доброзичливості, пристойності та моралі, використовуючи розгнуздане самолюбство, пов`язане з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки, використовуючи малозначимий привід, умисно наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного перелому кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням відломків; одного рубця (наслідок рани) на верхній губі зліва та одного синяка правої гомілки з розповсюдженням на праву стопу, які по степені тяжкості відносяться до категорії середніх, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У ході судового розгляду кримінального провадження захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження.
В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що 26.10.2009 року старшим слідчим слідчого відділення Новоушицького РВУМВС старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 винесено постанову про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ст. 128 КК України, яка ОСОБА_9 вручена не була.

Згідно з ухвалою слідчого судді Новоушицького районного суду від 10.02.2015 року ОСОБА_10 постановою слідчого від 14.06.2010 року оголошений у розшук, а з 12.08.2010 року -- перебуває у міжнародному розшуку.

07.02. 2013 року старшим слідчим слідчого відділення Новоушицького РВУМВС винесено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 296 КК України.

Письмове повідомлення про підозру у скоєних злочинах ОСОБА_10 отримав лише 04.02.2019 року, згідно з яким він підозрюється у тому, що 25.06.2009 року, будучи раніше судимим за ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Новоушицького районного суду від 10.02.2015 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

12.02.2019 року відносно ОСОБА_8 складено обвинувальний акт, згідно із яким він обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 296 КК України, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

Тому на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, згідно з якою особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості, та враховуючи, що до дня, коли підозрюваний дізнався про наявність відносно нього кримінального провадження минуло 5 років 7 місяців 6 днів, захисник просив звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за давністю та закрити кримінальне провадження.

Також вказував, що перебування ОСОБА_8 у розшуку не є його ухиленням від відповідальності за скоєний злочин, оскільки він пояснив, що мав оплатити шкоду завдану потерпілому ОСОБА_6 , а той обіцяв не звертатися до правоохоронних органів щодо притягнення його до кримінальної відповідальності. Так як коштів на відшкодування завданої шкоди ОСОБА_10 не мав, то вимушений був поїхати на заробітки до Російської Федерації, і на момент виїзду за межі України відносно нього не було кримінальних проваджень.

Заслухавши захисника, обвинуваченого ОСОБА_4 , який підтримав клопотання, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, з`ясувавши позицію потерпілого ОСОБА_6 , який у наданій суду письмовій заяві від 08.10.2019 року не заперечував проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за давністю та закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КПК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Так, ЄСПЛ наголошує, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України», рішення від 20.09.2011 року у справі «ТОВ «Нафтова компанія ЮКОС» проти Росії», рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст. 284-288 КПК України).
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.
Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Згідно з абз. 1, 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкримінований ОСОБА_4 злочин відбувся 25.06.2009 року, та органом досудового розслідування його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років; санкція ч. 1 ст. 122 КК України - у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Отже відповідно до положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
На час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пройшло понад 10 років, та у судовому засіданні захисник обвинуваченого подав заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Відповідно до частин 2, 3 цієї статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Згідно з абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).
Отже для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України, у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.
У матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , містяться дані на підтвердження того, що в період з 2009 року по 2019 рік досудове слідство неодноразово зупинялось та відновлювалося, ОСОБА_4 оголошувався у розшук, та судом відносно нього обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з його ухиленням від слідства.
В СКР Новоушицького ВнП знаходилась оперативно-розшукова справа «Розшук» на ОСОБА_4 , та було встановлено, що він переховується у Росії, і знаходиться в міждержавному розшуку.
За матеріалами справи, Генеральною прокуратурою Російської Федерації було задоволено запит Генеральної прокуратури України про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності, та з протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.02.2019 року вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Новоушицького районного суду від 10.02.2015 року ОСОБА_4 затримано і 04.02.2019 року йому письмово повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував, що влітку 2009 року виїхав з України, щоб заробити кошти та розрахуватись із потерпілим, який пообіцяв не подавати на нього заяву. Через рік у ОСОБА_11 вже була необхідна сума, але він ще залишився. Приблизно у 2014 році його затримали у Москві, повідомивши, що він перебуває у розшуку. ОСОБА_12 півроку пробув під вартою, після чого його відпустили, однак через відсутність паспорта, який забрали правоохоронні органи, повернутись в Україну він можливості не мав. Потім його вдруге затримали у Москві у зв`язку з екстрадицією, а по прибутті в Україну 04.02.2019 року він був затриманий слідчим.
Крім того суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено ним в період іспитового строку, оскільки 03.04.2009 року він засуджений Новоушицьким районним судом за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Отже з огляду на те, що часом вчинення злочину є 25.06.2009 року, та фактично з 2009 року обвинувачений під загрозою кримінального переслідування виїхав за межі України, тобто почав ухилятись від слідства та суду аж до моменту його затримання слідчим 04.02.2019 року, суд доходить висновку, що через ухилення від досудового слідства та переривання перебігу строку давності, строки давності не сплили, підстави, передбачені ч. 1 ст. 49 КК України, не настали, у зв`язку з чим клопотання захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-286 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відмовити.

Суддя ОСОБА_1