ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.03.2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17.03.2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про повернення застави, яка була внесена у кримінальному провадженні №0000874 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України. Клопотання прокурора задоволено та застава в розмірі 36540 гривень звернута в доход держави .

На таке судове рішення засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою повернути внесену заставу заставодавцю ОСОБА_8 . Апелянт посилається на те, що під час досудового розслідування ухвалою від 12 серпня 2015 року йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також визначено альтернативний захід у виді застави в розмірі 36540 гривень та покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.14 серпня 2015 року його було звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави та роз`яснені покладені на нього згідно ухвали суду обов`язки обов`язки та їх строк.

Провадження№11-кп/822/237/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.182 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На думку апелянта, обов`язки, які покладаються на підозрюваного чи обвинуваченого у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу виникають з моменту прийняття процесуального рішення та припиняють свою дію після закінчення строку його дії, зміни чи скасування запобіжного заходу.Оскільки обов`язки були покладені на нього на 2 місяці, після закінчення цього строку ухвала припиняє свою дію і запобіжний захід скасовується. Вважає, що ухвала суду від 12 серпня 2015 року припинила свою дію 09.10.2015 року і з цього часу з нього було знято всі обмеження,в тому числі щодо вільного пересування,а тому він не порушував обов`язки,встановлені ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави.

Стверджує, що через погане самопочуття у березні 2016 року виїхав за кордон та не мав змоги приймати участь у судових засіданнях по березень 2019 року, зокрема через отримані травми під час ДТП та через непрофесійне лікування, тому вимушений був довго лікуватися за кордоном, де йому було діагностовано часткову амнезію. Після того, як стан його здоров`я стабілізувався, він повернувся в Україну і з`явився до суду.

Зазначає, що по завершенню розгляду кримінального провадження та до вступу вироку в законну силу питання щодо внесеної застави не вирішувалося, тому він звернувся до суду з заявою про повернення застави, Вважає,що суд безпідставно звернув заставу в дохід держави,а тому просив прийняти рішення про її повернення.

Крім цього,засуджений подав доповнення до апеляційної скарги, просив зобов`язати службових осіб Чернівецької місцевої прокуратури внести відомості до ЄРДР за ст.384 КК України щодо громадянина ОСОБА_10 ( потерпілого від злочину,за який він- ОСОБА_7 -відбуває наразі покарання) та зобов`язати службових осіб «ПриватБанку» надати банківську історію ОСОБА_10 та відомості про рух коштів останнього станом на 17 червня 2015 року.

Апеляційний розгляд здійснювався за відсутності ОСОБА_8 ,яка не з`явилась до районного та апеляційного суду,апеляційну скаргу не подавала.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого в режимі відеоконференції та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни ухвали суду,дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Із матерілів провадження вбачається,що 18.06.2015 року до ЄРДР за №0000874 внесені відомості про вчинення ОСОБА_7 злочину,передбаченого ч.2 ст.186 КК України(т.1 а.с.1)

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_7 12.08.2015 року ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09.10.2015 року та визначено розмір застави,а також покладені обов`язки,передбачені п.п.1,2,3 ч.5 ст.194 КПК України (т.1 а.с. 174-177)

Згідно платіжного доручення від 12.08.2015 року ОСОБА_8 було внесено заставу у розмірі 36540 грн.,визначену ухвалою від 12.08.2015 року(т.3 а.с.118) і ОСОБА_7 звільнений з-під варти

01.10.2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000874 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України був направлений до Першотравневого районного суду м.Чернівці для розгляду по суті.

Під час судового засідання 01.03.2016 року,для участі у якому здійснювався привід обвинуваченого(а.с.162 т.2),під час оголошеної судом на 5 хв. перерви(а.с.176 т.2) ОСОБА_7 залишив приміщення суду та у судове засідання після перерви не з`явився.

02.03.2016 року на ОСОБА_7 було накладено грошове стягнення та застосовано привід у зв`язку із неявкою в судове засідання. (т.2 а.с. 178-179).

Згідно матеріалів виконання ухвали про провід ОСОБА_7 за повідомленою суду адресою:с.Мигове Вижницького району Чернівецької області зареєстрований,однак не проживає (а.с.194-197 т.2).

Іншу адресу обвинувачений суду не повідомляв.

10.03.2016 року ухвалою суду оголошено розшук ОСОБА_7 , провадження зупинено до розшуку обвинуваченого (т.2 а.с. 204-205) та відновлене лише 12.03.2019 року у зв`язку із поверненням обвинуваченого на територію України та явкою до суду(т.3 а.с.1,14-16).

04.04.2019 року Першотравневим районним суду м.Чернівці щодо ОСОБА_7 ухвалений обвинувальний вирок за ч.2 ст.186 КК України, яким призначене покарання у виді позбавлення волі.Вирок набрав законної сили (т.3 а.с. 43-49,88-89,245-250)

Наразі ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України

Відповідно до ч.1ст.182 КПК України застава є одним із запобіжних заходів та полягає у внесенні коштів на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків Таким чином, застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Обов`язки підозрюваного, обвинуваченого визначені в ч. 7 ст. 42 КПК України, зокрема,п.1-прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.
Такі обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, виходячи з його процесуального статусу. Строк дії цих обов`язків співпадає з часом перебування особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого та їх виконання не залежить від застосування до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжного заходу

Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 42 КПК України окремо визначено,що підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження,які визначені п.1-9 ч.5 статті 194 КПК України.Такі обов`язки покладаються на строк не більше двох місяців, який може бути продовжений (ч.7 ст. 194 КПК).

Отже, застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, покладених на підозрюваного чи обвинуваченого як процесуальним законом(ч.7 ст.42 КПК України), так і обов`язків, покладених слідчим суддею, що передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Закінчення строку дії покладених відповідно до ст.194 КПК обов`язків не свідчить,що застава як запобіжний захід втратила законну силу,а також не нівелює обов`язків,визначених для підозрюваного,обвинуваченого законом(ч.7 ст.42 КПК України.

Отже, відповідно до ухвали слідчого судді від 12.08.2015 року,після внесення коштів заставодавцем, ОСОБА_7 вважався таким,до якого застосований запобіжний захід у виді застави та окремо до 09.10.2015 року на нього були покладені процесуальні обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

З огляду на викладене,є безпідставними доводи апелянта, що строк дії застави закінчився 09.10.2015 року і з цього періоду ОСОБА_7 не зобов`язаний був виконувати обов`язки, передбачені п.7 ст.42 КПК України

Згідно п.1.ч.7 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора чи суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України,у разі невиконання обов`язків заставодавцем,а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в доход держави.Отже,згідно закону,передбачено три окремі підстави для звернення застави у дохід держави.

З матеріалами провадження вбачається, що на виконання ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.08.2015 року щодо ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави,на депозитний рахунок ТУ ДСА України ОСОБА_8 була внесена застава - 36540 гривень (т.3 а.с. 118) та ОСОБА_7 звільнений з-під варти.

Як було зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_7 01 березня 2016 року,під час судового розгляду провадження, після оголошеної судом 5-хвилинної перерви у цьому засіданні,не з`явився після перерви у судове засідання,покинув приміщення суду та в подальшому ухилився від суду,залишивши межі України(а.с.223,227 т.2), у зв`язку з чим був оголошений у розшук згідно ухвали від 10.03.2016 року. У розшуку перебував значний період часу до 12.03.2019 року,тобто більш як 3 роки.

З огляду на викладене, районний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 порушив свої процесуальні обов`язки як обвинуваченого, не з`явився, будучи належним чином повідомлений,до суду без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки,а також ухилився від суду,а тому суд обгрунтовано задовольнив клопотання прокурора та відповідно до ч.8 ст.182 КПК України звернув внесену заставу в дохід держави.

Із наявної у провадженні довідки медичної частини №33 філії державної установи`Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» у Чернівецькій,Івано-Франківській,Закарпатській області від 01.04.2019 року вбачається,що ОСОБА_7 вперше оглянутий у медчастині СІЗО 33 по прибуттю 14.03.2019 року,практично здоровий.У подальшому мало місце загострення хронічних панкреатиту та гастродуоденіту.Станом на 29.03.2019 року стан здоров`я задовільний.(а.с.26 т.3)
Із довідки ДУ`Менська виправна колонія №91 від 06.11.2019 року та копії витягу із медкарти ОСОБА_7 видно,що проходив лікування із такими ж,як вказано вище,захворюваннями(237,238 т.3)
Жодних доказів про часткову амнезію чи захворювання,внаслідок чого,як твердить апелянт,він залишив територію України,виїхав за кордон та перебував там протягом 3 років, як на те посилається засуджений,у провадженні немає.
Окрім того,наявність захворювання,якщо би таке мало місце,не нівелює обов`язку обвинуваченого,який обізнаний про судовий розгляд щодо нього, повідомити суд про неможливість явки із зазначенням поважних причин.

Таким чином, доводи ОСОБА_7 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції,викладених в ухвалі,а тому подану засудженим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Судова колегія також враховує,що кошти як застава згідно ухвали слідчого судді від 12.08.2015 року були внесені не ОСОБА_7 ,а іншою особою,однак заставодавець не порушував питання про повернення йому внесених коштів.

Вимоги апелянта, викладені у доповненні до апеляційної скарги, про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР щодо ОСОБА_10 (потерпілого від вчиненого засудженим злочину за ст.186 ч.2 КК України), зобов`язання службових осіб «ПриватБанку» надати банківську історію ОСОБА_10 ,не можуть бути предметом розгляду у даному провадженні,оскільки виходять за його межі та не стосуються суті прийнятого судом рішення про повернення застави.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду. -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.03.2020 року про звернення застави в дохід держави-без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2