Провадження № 11-кп/4820/171/20
Справа № 678/1059/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000221 від 17 серпня 2019 року, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Старосинявського районного суду від 03 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Старосинявського районного суду від 03 грудня 2019 року,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, неодружений, не працює, судимий Миколаївським районним судом Львівської області 14 листопада 2013 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.383 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
визнаний винуватим за ч.2 ст.186 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 03 грудня 2019 року, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2019 року до 03 грудня 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою, але не більше двох місяців, тобто до 01 лютого 2020 року.

Речові докази у справі:
- грошові кошти купюрами з номіналом 100 грн. БТ9481714, 100 грн. МЗ2594442, 20 грн. ЧА9727391, 5 грн. ЮЄ9323294, 5 грн. УЖ1734640, 5 грн. УЛ9269037, 2 грн. СЖ2786915, 1 грн.СГ9004589, 1 грн. СЕ4691937, 1грн. УЕ1059039, 1грн. ТЄ8931669, 1грн. УЗ2684473, 1 грн. УЄ9344560, 100 грн. СБ 2339605, 10 грн. ЦБ343766, 10 грн. ХГ4626020 1 грн. ТЕ9180974, які зберігаються в камері збереження речових доказів Летичівського ВП ГУПН в Хмельницькій області повернуто потерпілій ОСОБА_9 ;
- грошові кошти в сумі 200 грн. купюрою номіналом 200 грн. КВ9633096, які зберігаються в камері збереження речових доказів Летичівського ВП ГУПН в Хмельницькій області повернуто обвинуваченому ОСОБА_7 ,
- карту пам`яті Kingston 16 Gb з відеозаписами ухвалено зберігати при матеріалах провадження.
Арешт тимчасово вилученого майна, накладеного ухвалою слідчого судді Летичівського районного судді від 19 серпня 2019 року, скасовано після набрання вироком законної сили.

За вироком суду, близько 19 год 30 хв 17 серпня 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Вербка Летичівського району Хмельницької області, зайшов у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, він викрав з шухляди прилавку грошові кошти в сумі 500 грн та пішов до виходу з приміщення, однак його злочинні дії були помічені ОСОБА_10 , яка почала його переслідувати з вимогою повернути викрадені кошти.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його протиправні дії стали очевидними для ОСОБА_10 , реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення грошових коштів, вийшов з приміщення магазину з грошовими коштами в сумі 500 грн, купюрами різного номіналу, що належать власниці магазину ОСОБА_9 , автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває в його користуванні, поїхав з місця події, і таким чином відкрито їх викрав, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, просив вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 на ч.1 ст.186 КК України, призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Стверджував, що оскільки судимість ОСОБА_11 за вироком Миколаївського районного суду від 14 листопада 2013 року погашено, його дії помилково кваліфіковано за ч.2 ст.186 КА України як грабіж, вчинений повторно.

Крім того, вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.71 КК України, 07 червня 2016 року ухвалою апеляційного суду Львівської області скасовано та на даний час провадження перебуває на новому розгляді.

Тобто, на час ухвалення оскарженого вироку в суду були відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого як грабіж, вчинений повторно.

Просив апеляційний суд дослідити попередні вироки щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та дати їм належну оцінку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України.

Посилався на невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновків суду про вчинення ним відкритого викрадення майна.

Зазначав, що вчинив крадіжку майна, оскільки такий злочин уважається закінченим з моменту, коли особа мала реальну можливість розпорядитись викраденим. Тому суд не надав належної оцінки його показанням про те, що він вийшов з магазину і сховав викрадене в автомобілі. Лише після цього до нього підійшла потерпіла ОСОБА_10 з вимогою повернути гроші. Остання не могла бачити, що саме він викрав гроші, що підтверджується відомостями протоколу про проведення слідчого експерименту з її участю.

Уважав, що протокол огляду транспортного засобу та відеозапис слідчої дії, протокол пред`явлення до впізнання та відеозапис слідчої дії, фототаблиці до протоколу огляду місця події від 17 серпня 2018 року є неналежними доказами.

На переконання апелянта, при призначенні йому покарання судом не враховано, що він щиро розкаявся, добровільно відшкодував завданий збиток, потерпілі претензій до нього не мають і просили не позбавляти його волі, він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні сестру, яка є особою з інвалідністю, а тому суд мав призначити йому покарання, від відбування якого звільнити на підставі ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати з тих же підстав.

Зазначав, що суд обґрунтував свій висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 про вчинення відкритого викрадення майна недопустимими доказами.

Зокрема, огляд автомобіля проведено в порушення ст.233 КПК України, оскільки ОСОБА_7 дозвіл на такий огляд не давав, заява останнім написана вже після проведення слідчої дії під примусом працівників поліції. Крім того, уважав, що за результатом проведення слідчої дії мав бути протокол обшуку іншого володіння особи, а не протокол огляду, в його змісті не вказано додатком відеозапис та не зазначено усіх осіб, що брали участь в проведенні слідчої дії.

Зазначав, що протокол пред`явлення для впізнання також є недопустимим доказом у зв`язку залученням осіб, які мають різкі відмінності у зовнішності, у ньому відсутні ознаки, за якими потерпіла упізнала обвинуваченого. Під час проведення слідчої дії слідчий неодноразово вказував потерпілій на ОСОБА_7 , як на особу, що вчинила злочин, не було роз`яснено учасникам їх права.

Крім того, відеозаписи слідчих дій не були відкриті стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України.

Захисник також посилався на неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що не було допитано свідка ОСОБА_12 , який був безпосереднім очевидцем події, та слідчого ОСОБА_13 щодо обставин порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні слідчих дій.

Також, на переконання захисника, судом неправильно визначено суму викраденого 500 грн, оскільки доказами підтверджено лише 353 грн.

Захисник також указував, що днем затримання обвинуваченого суд визнав 18 серпня 2019 року, хоча ОСОБА_7 був фактично затриманий 17 серпня о 20 год 58 хв та перебував у кайданках під час проведення огляду автомобіля, що підтверджується відеозаписом слідчої дії.

Зазначав, що судом в порушення вимог ст.100 КПК України не повернуто обвинуваченому 321 грн, які належали останньому та не були предметом правопорушення.

Звертав увагу на відсутність в діях ОСОБА_7 ознак повторності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваних судових рішень та узагальнених доводів апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів про зміну вироку суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про скасування вироку та перекваліфікацію його дій на ч.1 ст.185 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєному визнав частково. Показав, що 17 серпня 2019 року близько 19 год він зайшов у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », щоб придбати цигарки. Помітивши в магазині відсутність сторонніх осіб та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, оскільки продавець перебуває в іншій кімнаті, забрав кошти із каси (шухляди), що знаходилась за прилавком в першій кімнаті магазину зліва від входу. Після цього залишив магазин, сів у автомобіль, а викрадені кошти заховав під сидіння. Потім продавець вийшла з магазину з вимогою віддати їй кошти і сказала, що повідомить в поліцію. Однак він не став очікувати та поїхав в напрямку м. Вінниці та вже в дорозі повідомив товаришу ОСОБА_12 про скоєне ним, віддав йому кошти, на які той придбав цигарки. У подальшому вони були зупинені у м. Літині та він зізнався у скоєному.
Крім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні відкритого викрадення майна, підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що працює в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » продавцем. 17 серпня 2019 року вона перебувала за дальньою касою з неповнолітнім покупцем, коли в магазин зайшов обвинувачений ОСОБА_7 та запитав про наявність у продажу цигарок, на що вона відповіла, що цигарок немає і він пішов у напрямку виходу. Він видався їй підозрілим, тому вона простежила за ним поглядом та у відображенні холодильних вітрин побачила, що він нахиляється та почула шурхіт шухляди першої каси магазину. Вона побігла за ним та намагалась його зупинити, однак наздогнала вже на вулиці, коли він сів у автомобіль. Тому почала вимагати, щоб він повернув гроші, які викрав. Однак чоловік заперечував крадіжку, демонстрував порожні кишені. Коли вона сказала, що повідомить у поліцію, він сів у автомобіль, в якому перебував пасажир, та вони поїхали. Вона записала номер автомобіля та повідомила поліцію. У той момент, коли побачила факт викрадення коштів, гроші в касі не перераховувала, а бігла за обвинуваченим, щоб його зупинити, а вже після повідомлення поліції було проведено перерахунок та з`ясовано, що викрадено з каси 500 грн.
У ході пред`явлення особи для впізнання 17 серпня 2019 року потерпіла ОСОБА_10 у присутності понятих впізнала за зовнішніми ознаками (тілобудова, обличчя, структура) ОСОБА_7 як особу, що відкрито викрала грошові кошти з каси магазину.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про проведення цієї слідчої дії з порушенням вимог статті 228 КПК України та про недопустимість як доказів протоколу цієї слідчої дії та її відеозапису є безпідставними та отримали належну оцінку в оскаржуваному вироку. Захисник ОСОБА_8 був присутній при проведенні слідчої дії та будь-яких зауважень не подавав. Крім того, обвинувачений в ході судового розгляду не заперечував факту перебування в магазині та викрадення коштів, як і не заперечував, що був викритий потерпілою ОСОБА_10 .
Потерпіла ОСОБА_9 , яка є власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у судовому засіданні підтвердила, що зі слів потерпілої ОСОБА_10 їй стало відомо, що в магазині з каси викрадено кошти, вона наздогнала чоловіка (хлопця), який це зробив, однак кошти він не віддав, тому вона повідомила у поліцію. Продавець повідомляла, що бачила як невідомий чоловік брав гроші з каси та бігла за ним з вимогою повернути викрадене. На даний час вона претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не має, оскільки гроші в сумі 500 грн їй повернуто.
Показання потерпілої ОСОБА_9 об`єктивно підтверджені відомостями протоколу огляду місця події від 17.08.2019 року з фототаблицями, в ході якого зафіксовано місце знаходження у магазині шухляди із коштами за прилавком ліворуч від входу у магазин (№1), а також місцезнаходження у дальньому куті приміщення місця продажу з касовою шухлядою (№2), неможливість прямого візуального спостереження до першої касової шухляди, однак на дверях скляних холодильниках-шафах з місця каси магазину № 2 відображається, що відбувається біля каси магазину № 1.
У ході проведення слідчого експерименту 25 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 у присутності двох понятих та захисника детально показав як викрав грошові кошти та де знаходилась в цей час продавець. Також зафіксовано з цього місця можливість спостерігати простір біля каси у відображенні холодильних вітрин при здійсненні особою певних рухів, зокрема нахилення з протягнутою рукою до каси-шухляди.
Крім того, згідно відомостей протоколу огляду автомобіля ВАЗ-2105 синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 321 грн, які як вказав ОСОБА_7 , окрім 200 грн, викрадені ним із магазину; у ОСОБА_12 , який був пасажиром автомобіля, вилучено грошові кошти в сумі 243 грн.
Ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду від 19 серпня 2019 року слідчому СВ Летичівського ВП ОСОБА_13 надано дозвіл на обшук автомобіля ВАЗ-2105 синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який уже було проведено з метою відшукання та вилучення майна, здобутого в результаті вчинення кримінального правопорушення, та в ході якого вилучено кошти у ОСОБА_7 в сумі 321 грн та у ОСОБА_12 у сумі 243 грн.
Відтак, доводи сторони захисту про те, що такий огляд проведений з порушенням встановленого законом порядку, є безпідставними.
Крім того, твердження захисника ОСОБА_8 про недопустимість доказів у зв`язку з невідкриттям стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України є надуманими, спростовані відомостями з протоколу про надання підозрюваному та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 серпня 2019 року, в якому міститься власноручний підпис захисника і останнім стверджується про відсутність будь-яких зауважень.
Ретельно проаналізувавши всі докази в їх сукупності, зокрема, показання обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 , суд першої інстанції дав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини провадження й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні відкритого викрадення майна.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях обвинуваченого ознак відкритого викрадення майна є безпідставними, виходячи з такого.

Згідно усталеної судової практики у справах про злочини проти власності, розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.
Беручи до уваги послідовні показання потерпілої ОСОБА_10 , які об`єктивно узгоджуються з іншими доказами про те, що нею було виявлено викрадення коштів із каси обвинуваченим ОСОБА_7 , однак на її крики та переслідування він вибігав із магазину, вона наздогнала та затримала його, після цього викликала працівників поліції, в подальшому впізнала його в ході пред`явлення для впізнання, слід визнати неспроможними доводи сторони захисту про таємне викрадення майна.

Окрім того, поведінка самого обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, те, що він, взяв кошти із каси, швидко вийшов із магазину та відразу заховав їх під сидінням автомобіля, також свідчить про те, що він дійсно був виявлений потерпілою ОСОБА_10 , яка бігла за ним з вимогою повернути кошти.
Місцевий суд уживав відповідних заходів для допиту свідка ОСОБА_12 , однак у зв`язку з неможливістю забезпечити його явку до суду прокурор відмовився від його допиту.
За таких обставин твердження захисника ОСОБА_8 щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з цим є надуманими.
Таким чином, місцевий суд правильно встановив, що протиправні дії ОСОБА_7 були розпочаті ним як крадіжка, але виявлені продавцем магазину ОСОБА_10 , і незважаючи на це, продовжені обвинуваченим з метою заволодіння майном.
Водночас при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, суд допустив порушення вимог закону про кримінальну відповідальність.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судимість ОСОБА_7 за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 14 листопада 2013 року є погашеною відповідно до вимог ст.89 КК України. Тому посилання на неї у вступній частині вироку підлягає виключенню з його змісту.
З огляду на викладене, а також те, що вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.71 КК України, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року скасовано та провадження перебуває на новому розгляді, на час ухвалення оскаржуваного вироку така кваліфікуюча ознака як повторність в діях ОСОБА_7 відсутня.
За таких обставин дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.408 КПК України зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню повністю, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні з наведених вище підстав.

Воднораз, незважаючи на зміну кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.
Відповідно до усталеної судової практики та статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують, оскільки саме через них реалізується принцип справедливості та обґрунтованості.
Так, ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, проживає з батьками та сестрою, яка є особою з інвалідністю.
Разом з тим, останній ніде не працює, не має судимостей відповідно до ст.89 КК України, на час вчинення ним цього злочину притягувався до кримінальної відповідальності та на розгляді суду перебувало кримінальне провадження відносно нього, яке не завершене.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є часткове визнання вини, добровільне відшкодування завданої шкоди і думка потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Ураховуючи викладене, а також те, що він добровільно відшкодував завдану шкоду, розмір заподіяних збитків, позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, апеляційний суд уважає, що йому слід призначити покарання у виді реального позбавлення волі ближче до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст.186 КК України. Менш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин, на переконання колегії суддів, не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів та не відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації і достатності покарання.

З цих же мотивів апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до нього ст.75 КК України.
Поряд з цим, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про необхідність зарахування обвинуваченому у строк покарання часу тримання під вартою, зокрема, 17 серпня 2019 року у зв`язку з його фактичним затриманням, заслуговують на увагу.
Як убачається з відомостей протоколу огляду місця події від 17 серпня 2019 року та відеозапису до нього, обвинувачений о 20 год 48 хв 17 серпня 2019 року був фактично затриманий і до нього застосовано спеціальні засоби «кайданки».
Тому у строк покарання ОСОБА_7 слід зарахувати строк тримання під вартою з 17 серпня до 03 грудня 2019 року.
Частково є також слушними доводи апеляційної скарги сторони захисту про неправильне вирішення судом питання щодо речових доказів, зокрема грошових коштів, вилучених під час огляду автомобіля.
Як слідує з протоколу огляду від 17 серпня 2019 року автомобіля ВАЗ-2105 синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 321 грн купюрами з номіналом 200 грн КВ9633096, 100 грн. СБ2339605, 10 грн ЦБ343766, 10 грн ХГ4626020 1 грн. ТЕ9180974, які як показав ОСОБА_7 , окрім 200 грн, є викрадені ним із магазину, у ОСОБА_12 , який був пасажиром автомобіля, вилучено грошові кошти в сумі 243 грн купюрами з номіналом 100 грн БТ9481714, 100 грн МЗ2594442, 20 грн ЧА9727391, 5 грн ЮЄ9323294, 5 грн УЖ1734640, 5 грн УЛ9269037, 2 грн СЖ2786915, 1 грн СГ9004589, 1 грн СЕ4691937, 1 грн УЕ1059039, 1 грн ТЄ8931669, 1 грн УЗ2684473, 1 грн УЄ9344560.
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно розписки потерпілої ОСОБА_9 їй повернуті гроші в сумі 500 грн у рахунок відшкодування шкоди, завданої їй 17 серпня 2019 року.
Відтак, вилучені в автомобілі під час огляду грошові кошти у розмірі 121 грн та у свідка ОСОБА_12 у розмірі 243 грн підлягають конфіскації як такі, що були предметом злочину.
Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Старосинявського районного суду від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити зі вступної частини вироку посилання на судимість обвинуваченого ОСОБА_7 за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 14 листопада 2013 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.383 КК України як таку, що погашена відповідно до ст.89 КК України.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 грудня 2019 року, зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 серпня 2019 року до 03 грудня 2019 року.
Грошові кошти купюрами з номіналом 100 грн БТ9481714, 100 грн МЗ2594442, 20 грн ЧА9727391, 5 грн ЮЄ9323294, 5 грн УЖ1734640, 5 грн УЛ9269037, 2 грн СЖ2786915, 1 грн СГ9004589, 1 грн СЕ4691937, 1 грн УЕ1059039, 1 грн ТЄ8931669, 1 грн УЗ2684473, 1 грн УЄ9344560, 100 грн СБ 2339605, 10 грн ЦБ343766, 10 грн ХГ4626020 1 грн ТЕ9180974, які зберігаються в камері збереження речових доказів Летичівського ВП ГУПН в Хмельницькій області, конфіскувати.
У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4