ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1683/20 Справа № 212/8470/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0001290 в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2020 року продовжено строк тримання під вартою в тому числі щодо ОСОБА_5 , строком дії до 09 квітня 2020 року включно.
Судом було встановлено, що обвинувачені, усвідомлюючи неминучість покарання, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно здійснити психологічний або інший вплив на свідків, вчинити інший злочин.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту або застави у мінімально можливому розмірі.
В обґрунтування зазначив, що в ухвалі відсутні посилання на будь-які докази, які б вказували на дійсне існування ризиків. Зазначив про необґрунтованість підозри та обвинувачення щодо ОСОБА_5 . Вказує, що суд обмежив мотиви свого рішення лише врахування того факту, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Зазначає, що ОСОБА_5 не мав наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так само. Вказує на відсутність доказів, що ОСОБА_5 має намір впливати на свідків. Зазначає на безпідставність ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню з боку ОСОБА_5 .
Також вказує, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню доньку, батьки ОСОБА_5 є особами похилого віку та мають поганий здоров`я, до затримання був офіційно працевлаштований, має поганий стан здоров`я.
Вважає, що розмір застави у мінімальному розмірі буде достатнім для виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Також зазначив на тривалість перебування ОСОБА_5 під вартою.
Заслухавши захисника, та обвинуваченого які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі. Застережень вказані норми закону щодо розгляду усних клопотань сторін кримінального провадження при судовому розгляду, як на це посилаються захисники в апеляціях, не мають.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин, скоєні організованою злочинною групою, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому на даний час є достатньо підстав вважати, що перебуваючи на свободі обвинувачений можє вчинити спроби ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, вплинути на свідків, чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд зважає, що триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України та обґрунтовано зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються останньому, кореспондується з характером суспільного інтересу та особистістю обвинуваченого.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання сторони захисту на поганий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Посилання адвоката в апеляційній скарзі що ОСОБА_5 є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню доньку, батьки ОСОБА_5 є особами похилого віку та мають поганий здоров`я, до затримання був офіційно працевлаштований, не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Щодо доводів апеляції захисника про непомірність встановленого розміру застави при обранні запобіжного заходу, то сам по собі факт невикористання визначеного обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу і несплата цієї застави, не є досить переконливим для зменшення її розміру. Інших даних і обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру застави стороною захисту не надано і апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів на даному етапі судового розгляду не знаходить.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3