Ухвала
іменем України

31 березня 2020 року

м. Київ
справа № 335/3034/17
провадження № 51-1601ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року в межах кримінального провадження

№ 0005839 від 17 грудня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ч. 1 ст. 70 цього кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців, із застосуванням положень статей 75, 76 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК.

Встановлені обставини
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня

2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 2 ст. 185 і ч. 1 ст. 187 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 і 4 роки відповідно. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців.
Постановлено рахувати ОСОБА_5 строк відбуття покарання з 17 грудня

2016 року.
В порядку ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року

№ 838-VIII зараховано обвинуваченому у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 грудня 2016 року по 28 травня 2019 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і враховуючи повне фактичне відбуття ОСОБА_5 призначеного покарання, його звільнено з-під варти в залі суду.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 20 000 грн

у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2019 року частково задовольнив апеляційну скаргу потерпілого та змінив вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову.
Стягнув з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 3 850 грн і 50 000 грн

у рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди відповідно.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судами першої й апеляційної інстанцій, просить змінити рішення цих судів у частині призначеного покарання та вирішення питання цивільного позову, шляхом призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років та стягнення на користь потерпілого 21 100 грн і 1 295 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди відповідно.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для зміни оскаржуваного судового рішення і які, на її думку, були допущені цим судом, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону потерпілий, не навів обґрунтування незаконності вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають

ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку районного й ухвали апеляційного судів з огляду на положення статей 370, 374, 404 та 419 КПК, а також статей 50, 65, 185 і 187 КК та статей 23, 1167, 1168 ЦК у їх взаємозв`язку.

У касаційній скарзі не вказано, яких конкретно порушень матеріального та процесуального права допущено апеляційним судом. Потерпілий не зазначив,
чи заявляв він у суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, та не навів, яких конкретно доводів, наведених в апеляційних скаргах, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Потерпілий у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду.
Натомість потерпілий наголошує на неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Вважаючи справедливим покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років, потерпілий у касаційній скарзі не навів ґрунтовних мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість відповідно до ст. 414 КПК. Так, він у касаційній скарзі не зазначив, чому призначене місцевим судом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців є недостатнім для кари і виправлення засудженого, а також для запобігання вчиненню нових злочинів, і чому, на його думку, основне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років (яке просив призначити в апеляційній скарзі потерпілий) відповідно до ч. 2 ст. 50 КК буде сприяти цій меті.
Крім того, касаційна скарга містить суттєві суперечності. Автор зазначає про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 187 КК замість ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 цього Кодексу) однак просить призначити покарання в максимальних межах санкції ч. 1 ст. 187 КК. Відповідно, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги потерпілого в касаційній скарзі

не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а також прямо суперечать ст. 433 та ч. 1 ст. 437 цього Кодексу, тому що суд касаційної інстанції

не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3