КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти у сумі 10 187 доларів США, 5 060 Євро, 3 395 грн., вилучені під час проведення обшуку 24 грудня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року у справі № 755/20594/19 (1-кс/755/9652/19) у нежилих приміщеннях з № 1 по 7 (групи приміщень № 50) в літері А за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали, слідчий суддя вказав, що майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , вилучене під час проведення обшуку 24 грудня 2019 року.

Як зазначає представник, ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог КПК України, оскільки слідчим суддею не повно з`ясовано обставини справи, встановлення яких є обов`язковим відповідно до ст. 173 КПК України, накладений арешт на майно власника ОСОБА_7 не відповідає встановленій ст. 170 КПК України меті застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а відтак ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

На думку апелянта, слідчий суддя застосував такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, залишивши поза увагою, що на даний час не доведено, що потреби органу досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ОСОБА_7 , як арешт майна та існує необхідність дії цього заходу.

Представник стверджує, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав для арешту тимчасово вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 10 187 доларів США, 5060 Євро та 3395 грн., які на законних підставах належать ОСОБА_7 , оскільки щодо таких грошових коштів відсутня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що прокурором не наведено жодної обставини, за якою такі грошові кошти можна ідентифікувати як доказ вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 209 КК України. Тимчасово вилученні кошти у ОСОБА_7 є його особистими грошовими коштами, які він зберігав у себе в сейфі та накопичив протягом тривалого часу.
Апелянт зазначає, що відсутність повідомлення про підозру свідчить про те, що посилання органу досудового розслідування про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_7 з метою збереження речових доказів не грунтується на вимогах закону. Зважаючи на те, що жодної підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення власнику арештованого майна, а саме ОСОБА_7 не оголошувалось, він не є підозрюваним у даному провадженні, а отже в арешті його майна, а саме грошових коштів у розмірі 10 187 доларів США та 5060 Євро, 3395 грн., слідчий суддя повинен був відмовити.
Також, як зазначає представник, слідчий суддя не взяв до уваги, що прокурором не наведено жодної обставини, за якою вилучені речі та документи можна ідентифікувати як доказ вчинення кримінального правопорушення.
В судове засідання власник майна та його представник не з`явилися, подавши письмову заяву про розгляд справи без їх участі, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у їх відсутність, проти чого не заперечував також і прокурор.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін,а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під № 0000155 від 08 травня 2018 року за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 209 КК України.

24 грудня 2019 під час проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, у нежилих приміщеннях з № 1 по 7 (групи приміщень № 50) в літері А за адресою: АДРЕСА_1 серед іншого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 10187 доларів СІІ1А. 5060 Євро, 3395 грн.
26 грудня 2019 року прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти у сумі 10 187 доларів США, 5 060 Євро, 3 395 грн., вилучених під час проведення обшуку 24 грудня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року у справі № 755/20594/19 (1-кс/755/9652/19) у нежилих приміщеннях з № 1 по 7 (групи приміщень № 50) в літері А за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на вказані грошові кошти.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону, в цілому, дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000155, про накладення арешту на вищевказаний автомобіль слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказані грошові кошти, оскільки вони, як вважає колегія суддів відповідають критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 від 26 грудня 2019 року визнані речовими доказами (а.с. 43).
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги про те, що відсутня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вказані грошові кошти є доказом злочину у даному кримінальному провадженні, є необгурнтованими.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що грошові кошти у розмірі 10 187 доларів США, 5060 Євро та 3395 грн., на законних підставах належать ОСОБА_7 , то вони є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з протоколу обшуку від 24 грудня 2019 року, сейф, з якого було вилучено грошові кошти у розмірі 10 187 доларів США, 5060 Євро та 3395 грн., відкрив ОСОБА_10 (а.с.34), який не говорив, що вказані грошові кошти належать ОСОБА_11 , в інтересах якого подано апеляційну скаргу.

Крім того, даних про те, яке відношення має ОСОБА_7 до нежилих приміщень з № 1 по 7 (групи приміщень № 50) в літері А за адресою: АДРЕСА_1 , де проводився обшук на підставі ухвали слідчого судді від 20 грудня 2019 року, матеріали справи не містять. Не надано таких даних і апелянтом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначені грошові кошти, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на грошові кошти, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи представника про те, що арешт на вищевказані кошти накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року, якою задоволено клопотанняпрокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти у сумі 10 187 доларів США, 5 060 Євро, 3 395 грн., вилучені під час проведення обшуку 24 грудня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року, у справі № 755/20594/19 (1-кс/755/9652/19), у нежилих приміщеннях з № 1 по 7 (групи приміщень № 50) в літері А за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/792/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1