Постанова
Іменем України

14 травня 2020 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 27 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник стверджує, що апеляційний суд позбавив його підзахисного права на захист і на оскарження судового рішення та незаконно, без урахування Рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13 червня

2019 року (далі Рішення Конституційного Суду) відмовив у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 .
Вважає оскаржену ухвалу апеляційного суду такою, яка суперечить засадам кримінального судочинства та постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.
З урахуванням зазначених мотивів виклав вимогу до суду касаційної інстанції

(далі Суд) оскаржене судове рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

2. Зміст судових рішень, в тому числі оскарженого
2.1 Суд першої інстанції
За ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2

ст. 189 Кримінального кодексу України (далі КК України), продовжено строком до 60 днів, тобто до 20 лютого 2020 року.

2.2 Суд апеляційної інстанції (ухвала якого оскаржується)
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 грудня 2019 року на підставі

ст. 392, ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_7 , на вказану ухвалу суду першої інстанції.

3. Доводи учасників судового провадження
Прокурор вважала, що касаційна скарга є обґрунтованою та просила скасувати оскаржену ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

4. Мотиви та висновки Суду
З матеріалів провадження вбачається, що захисник обвинуваченого, не погоджуючись з ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року, яку постановлено під час підготовчого судового засідання, подав апеляційну скаргу, в якій оскаржував вказану ухвалу в частині продовження строків тримання під вартою його підзахисного ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на зміст ст. 392 КПК України і водночас зазначаючи Рішення Конституційного Суду, дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки в тексті вказаного Рішення не зазначено про втрату чинності ч. 2 ст. 392 КПК України як неконституційної, а станом на дату надходження скарги законодавцем не приведено цю норму у відповідність із Конституцією України таРішенням Конституційного Суду, тому редакція ч. 2 ст. 392 КПК України залишається чинною.
Відповідно до змісту зазначеної норми КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, до яких відноситься ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 цієї статті.
Врахувавши такі вимоги кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зазначене судове рішення не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, оскільки не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, та на підставі ст. 392, ч. 4 ст. 399 КПК України відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою.
Проте Суд не погоджується з таким висновком de lege lata (з погляду чинного закону).
Так, згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Тобто з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України скасовано обмеження на окреме оскарження ухвал про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 27 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року в частині продовження строку тримання під вартою було постановлено після ухвалення Рішення Конституційного Суду.
Таким чином, апеляційний суд при постановленні рішення керувався нормою кримінального процесуального закону, яка визнана неконституційною, що перешкодило цьому суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, і таке порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування такого рішення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Та обставина, що ч. 2 ст. 392 КПК України не приведена законодавцем у відповідність з Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду, не може обмежувати право особи на оскарження судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За таких обставин суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження дійшов необґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, а тому посилання на правила ч. 4 ст. 399 КПК України не можна визнати прийнятними, а постановлене рішення законним.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року(провадження № 51-3231км19), і колегія суддів не вбачає правових підстав відступити від цих висновків.
Враховуючи зазначене, доводи захисника Суд визнає слушними, а допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тому подану касаційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід урахувати наведене і на стадії прийняття скарги постановити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 27 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3