Справа № 750/7450/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/420/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження, зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.018.270.010.002.999, за апеляційною скаргою захисника, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановив:

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Зараховано у строк відбування покарання час тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України та постановлено рахувати початок строку відбування ним покарання з 03 травня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування в розмірі 7 651 грн. 03 коп..

Скасовано арешт на майно ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2018 року.

Цивільний позов прокурора задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Чернігівського міського бюджету (р/р 2049 ГУ ДКСУ в Чернігівської області, МФО 853592, ) витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 8770 грн. 21 коп..

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду, застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у зв`язку з можливістю його виправлення без відбування покарання. Також в частині призначення покарання зарахувати ОСОБА_6 у обставини, що пом`якшують покарання з`явлення з зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України та виключити з обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, передбачену п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України. В частині обсягу доказів, на яких ґрунтується доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого, виключити з переліку доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 докази:

- протокол огляду місця події від 03.05.2018 p., проведеного в АДРЕСА_1 . як недопустимий доказ відповідно до ст. 89 КПК України;

- протокол про результати проведення аудіо- відеоконтролю особи від 10.05.2018 p., стенограму оформлену 11.05.2018 р. та інформацію на оптичному носії, який додається до протоколу як недопустимі докази відповідно до ст. 89 КПК України. На обґрунтування апеляційної скарги, якщо опустити цитати загального характеру із різних нормативно-правових актів, посилається на заявлене стороною захисту в суді першої інстанції клопотання про визнання недопустимими доказів сторони обвинувачення. Злочин розкрито тільки завдяки щирому зізнанню ОСОБА_6 .. Звертає увагу суду на спірність доказів, які зібрані слідством на доказ вини ОСОБА_6 , бо більшість з них зібрані тільки завдяки позиції самого обвинуваченого. У вироку суд зробив висновки, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так, у вироку зазначено, що «в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження щире каяття обвинуваченого, оскільки винуватість ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України судом доведена повністю, однак обвинувачений визнав свою провину лише частково та стверджує, що діяв у стані сильного душевного хвилювання, що спростовано висновком судово-психіатричної експертизи, а відтак, суд не вбачає наявності у ОСОБА_6 обставин, що пом`якшують його покарання». Обвинувальний акт містить пом`якшуючу обставину щире каяття, покази на стадії досудового розслідування (протокол допиту ОСОБА_6 від 17.07.2018 р.) фактично ті ж самі, що і в суді першої інстанції. Щире каяття і повне або часткове визнання вини є не тотожними поняттями. І обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, а не повне визнання вини. ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому на стадії досудового розслідування, щиро каявся і в суді першої інстанції. ОСОБА_6 описав події фактично вчиненого ним та що він визнав, однак остаточна кваліфікація злочину - справа суду. Щире каяття полягає в критичному суб`єктивному відношенні особи обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що до скоєння злочину призвели неправомірні дії самого потерпілого ОСОБА_9 , який в нетверезому стані в грубій формі із застосуванням погроз та насильства вимагав своє майно у ОСОБА_6 , намагався силою в незаконний спосіб потрапити в житло ОСОБА_6 , погрожував йому фізичною розправою, що заставило ОСОБА_6 захищати своє житло та себе. Суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України в даному провадженні: з`явлення із зізнанням (явка з повинною, додаток 1, не досліджувалась судом); щире каяття протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду (пояснення від 03.05.2018 p., додаток 2, не досліджувались судом, протокол допиту від 17.07.2017 р. є в матеріалах справи); активне сприяння розкриттю злочину (добровільна участь в усіх слідчих діях). Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 287 від 22.05.2018 року, у ОСОБА_6 на час вчинення ним кримінального правопорушення мав місце емоційно-нестабільний розлад особистості, який не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Такий розлад мав місце і під час експертного дослідження, але за своїм психічним станом він може вірно сприймати обставини, які мають значення для справи та давати про них правильні показання. Зважаючи на вищевикладене, звертає увагу, що в даному випадку правильною буде кваліфікація подій кримінального правопорушення за ст. 123 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання). Всі вище перелічені обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. З урахуванням вищевказаного та особи ОСОБА_6 , він не є соціально небезпечним та не потребує ізоляції від суспільства. Натомість суд, всупереч процесуальній можливості застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, не взявши до уваги висновок органу пробації, в якому зазначено, що можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, призначив міру покарання в межах санкції статті, але з реальним відбуттям строку позбавлення волі. Просить суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення не визнавати як обтяжуючу вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживання спиртних напоїв було і в потерпілого і в обвинуваченого і саме агресивні та протиправні дії потерпілого викликали реакцію захисту у ОСОБА_6 , а не стан алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , провівши в СІЗО майже рік, вже є достатньо покараним та таким, що здатен виправитись без подальшого позбавлення волі.

Як встановив доведеним суд І інстанції, 02 травня 2018 року, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля вхідних дверей до кв. АДРЕСА_2 , в ході сварки, що виникла з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, наніс потерпілому ОСОБА_9 три удари лезом ножа в область тулуба, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 1 ст. 121 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд вірно визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, особу винуватого. У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження щире каяття обвинуваченого, оскільки його вина доведена повністю, але він визнав її лише частково та стверджував, що діяв у стані сильного душевного хвилювання, але це спростовано висновком судово-психіатричної експертизи. За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, судимість у порядку ст. 89 КК України погашена, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, однак звертався за медичною допомогою до психіатра 27.04.2006 року та проходив лікування в умовах стаціонару з 05.05.2006 року по 29.05.2006 року з приводу розладів поведінки. На даний час під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. За результатами досудової доповіді орган пробації визначає середній ризик вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення та середній ризик небезпечності для суспільства. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є тяжким, з огляду на його наслідки, за відсутності обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим так і іншими особами.

Посилання сторони захисту на відсутність такої обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння безпідставне і не ґрунтується на законі. Сам факт сп`яніння ніким не оспорюється, а спільне з потерпілим розпивання спиртного та мотивація дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого не можуть бути підставою для виключення вказаної обставини з обвинувачення.

Що стосується доводів сторони захисту про недопустимість частини доказів, то місцевий суд їх ретельно перевірив і кожному доказу дав належну оцінку, з якою погоджується і колегія суддів.

Обґрунтовано місцевий суд не визнав і щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання та не знайшов інших, бо вина судом доведена повністю, однак обвинувачений визнав свою провину лише частково та стверджував, що діяв у стані сильного душевного хвилювання, а це спростовано висновком судово-психіатричної експертизи.

З врахуванням викладеного та позиції потерпілого, який в апеляційному суді наполягав на обґрунтованості вироку місцевого суду і просив залишити його без змін, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4