У Х В А Л А
Справа № 1-73/1999

Провадження № 1-в/126/1/2020

10 лютого 2020 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 про звільнення від відбування додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення засудженого від відбування додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, скасування арешту накладеного на все його майно та закриття кримінального провадження.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_5 було засуджено 23.04.1999 року згідно ст.ст. 81 ч. 3, 142 ч. 2 КК України (в редакції 1960 р.), до п`яти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Вирок набрав законної сили 01.05.1999 року, а строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з 23.04.1999 року. Таким чином відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 , згідно вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.1999 року по справі № 1-73/1999 мав завершитися 23.04.2004 року.

Засуджений ОСОБА_6 після відбування основного покарання від відбування додаткового покарання не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, а набуте ним після проголошення вироку майно ніякого відношення до кримінальної справи не має.

З моменту набрання законної сили вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.1999 року по справі № 1-73/1999 минуло більше 20 років, однак в частині додаткового покарання він так і не був виконаний.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду (ч. 2 ст. 80 КК України в редакції 2001 року), тобто вони закінчуються одночасно зі строком, встановленим для основного покарання.

Вирок від 23.04.1999 року відносно ОСОБА_5 після набрання ним законної сили в частині додаткового покарання був належно направлений на виконання, однак не був виконаний. Засуджений ОСОБА_5 , протягом строку давності виконання вироку, не ухилявся від відбуття покарання.

З метою забезпечення виконання вироку Бершадського районного суду від 23.04.1999 року по справі № 1-73/1999 на майно засудженого ОСОБА_5 було накладено арешт.

26.07.2007 року реєстратором Бершадською державною нотаріальною конторою накладено обтяження на невизначене все майно ОСОБА_5 на підставі повідомлення № 617 від 23.04.2000 року, виданого Державною виконавчою службою.

В 2018 році ОСОБА_5 стало відомо, що згідно Відомостей єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявний архівний запис згідно якого накладено арешт на все його нерухоме майно від 26.07.2007 року, який не скасовано.

Після звернення до Бершадського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, ОСОБА_5 отримав відповідь № 40463 від 14.12.2018 в якій зазначено, що надати інформацію про хід виконавчого провадження та підстави накладення арешту державною виконавчою службою за повідомленням № 617 від 23.04.2000 є неможливим, оскільки виконавче провадження № 5368793 знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання.

ОСОБА_5 через свого представника неодноразово звертався до Державного нотаріального архіву Вінницької області за наданням необхідної інформації, однак відповіді так і не отримав.

Запис про накладення арешту на невизначене майно створює перешкоди у володінні та розпорядженні нерухомим майном, яке належить засудженому ОСОБА_5 , а тому просить звільнити ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації згідно вироку Бершадського районного суду від 23.04.1999 року у справі № 1-73/1999 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та закрити кримінальне провадження, а також скасувати арешт накладений на невизначене майно (все майно) ОСОБА_5 згідно повідомлення державної виконавчої служби Бершадського управління юстиції № 617 від 23.04.2000 року, зареєстрованого Бершадською державною нотаріальною конторою 26.07.2007 року за № 5368793, архівний номер 2726275VINNІTSA10.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила з приводу задоволення клопотання оскільки відсутні будь-які підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку, а вимоги про скасування накладеного арешту на його майно заявлені з порушенням вимог підсудності.

ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 просили суд задоволити клопотання з підстав вказаних у клопотанні.

Представники Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Бершадської державної нотаріальної контори Вінницької області до суду не явилися. Прокурор ОСОБА_3 , засуджений ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 не заперечували щодо розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_5 та його адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що воно підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_5 було засуджено 23.04.1999 року згідно ст.ст. 81 ч. 3, 142 ч. 2 КК України (в редакції 1960 р.), до п`яти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Вирок набрав законної сили 01.05.1999 року, а строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з 23.04.1999 року. Таким чином відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 , згідно вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.1999 року по справі № 1-73/1999 мало завершитися 23.04.2004 року.

Засуджений ОСОБА_6 після відбування основного покарання від відбування додаткового покарання не ухилявся, нових злочинів не вчиняв.

З моменту набрання законної сили вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.1999 року по справі № 1-73/1999 минуло більше 20 років, однак в частині додаткового покарання він так і не був виконаний. Перебіг давності не переривався.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст. 80 КК України.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України (в редакції 2001р.) при вирішенні питання про віднесення злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України 1960 року, які були вчинені до набрання чинності цим Кодексом, до злочинів невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких злочинів слід керуватися статтею 12 цього Кодексу, якщо це пом`якшує кримінальну відповідальність осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом. В інших випадках необхідно застосовувати відповідні положення Кримінального кодексу України 1960 року.

Таким чином вчинений ОСОБА_5 злочин передбачений ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 р.) згідно п. 18 прикінцевих і перехідних положень Кримінального кодексу України в редакції 2001 року відноситься до категорії тяжких злочинів.

В ст. 80 КК України в редакції 2001 року зазначені умови звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: протягом п`яти років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Згідно ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Таким чином, оскільки з дня набрання чинності вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.1999 року, яким було визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 81 ч. 3, 142 ч. 2 КК України (в редакції 1960 р.) пройшло більше 20 років, то відповідно ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткового покарання призначеного ОСОБА_5 теж закінчилися, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Вирішуючи питання щодо скасування арешту накладеного на невизначене майно (все майно) ОСОБА_5 , судом встановлено, що з метою забезпечення виконання вироку Бершадського районного суду від 23.04.1999 року по справі № 1-73/1999 на майно засудженого ОСОБА_5 було накладено арешт.

26.07.2007 року реєстратором Бершадською державною нотаріальною конторою накладено обтяження на невизначене майно, все майно ОСОБА_5 на підставі повідомлення № 617 від 23.04.2000 року, виданого Державною виконавчою службою і згідно Відомостей єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявний архівний запис відповідно якого накладено арешт на все його нерухоме майно від 26.07.2007 року, який на даний час не скасовано.

З відповіді наданої Бершадським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області за № 40463 від 14.12.2018 року вбачається, що надати інформацію про хід виконавчого провадження та підстави накладення арешту державною виконавчою службою за повідомленням № 617 від 23.04.2000 є неможливим, оскільки виконавче провадження № 5368793 знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання.

В судовому засіданні встановлено, що додаткове покарання застосоване відносно ОСОБА_5 у вигляді конфіскації майна виконано небуло.

Відповідно до п. 9 розділу XI Перехідних положень КПК України (2012р.) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посад застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування, припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Стосовно призначеного ОСОБА_5 додаткового покарання у вигляді конфіскації особистого майна сплинув визначений у Кримінальному кодексі України строк давності виконання вироку, що у свою чергу, є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання, а тому суд приходить до висновку, що арешт накладений на невизначене майно (все майно) ОСОБА_5 згідно повідомлення державної виконавчої служби Бершадського управління юстиції № 617 від 23.04.2000 року, зареєстрованого Бершадською державною нотаріальною конторою 26.07.2007 року за № 5368793, архівний номер 2726275VINNІTSA10, необхідно скасувати.

Щодо закриття кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в цій частині клопотання адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки ст. 284 КПК України наведено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Проте закриття кримінального провадження після звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку чинним законодавством не передбачено.

Позиція сторони обвинувачення щодо відсутності підстав звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання не може бути прийнята судом до уваги як необгрунтована. Суд вважає клопотання вмотивованим та таким, що грунтується на чинному законодавстві, підстави такого звільнення передбачені як КК України (1960 року) так і КК України (в редакції 2001 року). З часу приведення вироку до виконання і по час заявлення клопотання минуло більше 20 років, однак державою за цей час не вчинено дій направлених на виконання додаткової міри покарання призначеного ОСОБА_5 обмежившись лише формальним накладенням арешту на майно ОСОБА_5 .

Факт накладення арешту на майно без вчинення активних дій направлених на виконання вироку у вигляді конфіскації майна, яке триває більше 20 років, порушує права заявника ОСОБА_5 , як кожного громадянина України, на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому не може тривати безкінечно та повинно бути обмежено у часі.

Позиція державного обвинувачення щодо порушення підсудності в частині заявленої вимоги про скасування арешту на майно не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вимога про скасування арешту на майно є похідною від вимоги про звільнення особи від відбування додаткового покарання, яка розглядається за правилами кримінального судочинства. А тому, суд вважає що вимога про скасування арешту на майно також повинна розглядатись за правилами кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтею 80 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 про звільнення від відбування додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації згідно вироку Бершадського районного суду від 23.04.1999 року у справі №1-73/1999 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Скасувати арешт накладений на невизначене майно (все майно) ОСОБА_5 згідно повідомлення державної виконавчої служби Бершадського управління юстиції № 617 від 23.04.2000 року, зареєстрованого Бершадською державною нотаріальною конторою 26.07.2007 року за № 5368793, архівний номер 2726275VINNІTSA10.

В задоволені іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1