Постанова
Іменем України

27 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 760/4730/18
провадження № 51-5353 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Вирішено питання речових доказів у провадженні.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не переглядаються.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року вирок суду першої інстанції змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців кожному. В решті вирок суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду зі змінами, внесеними ухвалою апеляційного суду, за обставин, встановлених судами та детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб 24 січня 2018 року, приблизно о 02.00 год, на вул. Волинській, 66, у м. Києві, в результаті якого було відкрито викрадено належне ОСОБА_9 майно, на загальну суму 2128 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, звільнивши засудженого від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що враховуючи другорядну роль ОСОБА_6 у вчинюваному злочині, зважаючи на наявні в справі дані про особу останнього, а також обставини, які пом`якшують покарання, у суду є достатньо підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка брала участь у касаційному розгляді кримінального провадження вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає та просила оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, в зв`язку з чим, згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України, судом касаційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який на спеціальних обліках не перебуває, раніше судимим не був, має намір працевлаштуватися, за місцем проживання характеризується посередньо. Взявши до уваги позицію потерпілого, який на час розгляду справи в суді першої інстанції до засудженого претензій не мав, апеляційний суд обрав вид та розмір покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
З призначеним ОСОБА_6 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції та вважає його справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України в цій частині.
Що стосується тверджень захисника про наявність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими. Всі обставини, а також дані про особу засудженого, на які посилається у касаційній скарзі захисник, були враховані судом попередньої інстанції. Інших доводів, які б свідчили про явну несправедливість обраного засудженому ОСОБА_6 заходу примусу та наявність підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у касаційній скарзі не наведено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог захисника, немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10