КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 червня 2020 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «ГАЗ 330232-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя вказав на відповідність згаданого вище майна критеріям ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання прокурора, і повернути вилучене майно.

Щодо строку на апеляційне оскарження, то адвокат зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна відбувався за відсутності власника майна та його представника, а копію прийнятого рішення ОСОБА_6 отримав 02 березня 2020 року.

Представник власника майна вважає ухвалу слідчого судді незаконною, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, звертає увагу на те, що автомобіль марки «ГАЗ 330232-414» вилучено працівниками поліції з порушенням норм КПК України, без надання відповідних на те документів, що свідчить про недопустимість доказу та його невідповідність критеріям ст. 98 КПК України.
Також, слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора з порушенням вимог ст. 172 КПК України, без повідомлення власника майна, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості надати свої пояснення, зокрема щодо вищевказаних обставин.
Крім того, ОСОБА_6 був позбавлений можливості повідомити суд, що згаданий автомобіль він використовує для роботи та позбавлення його можливості законно використовувати транспортний засіб фактично позбавить єдиного джерела доходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна та його представника, і даних про отримання ними копії постановленого рішення матеріали провадження не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, Головним управлінням Національної поліції у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань13 січня 2020 року під № 0000015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 13 січня 2020 року на території Броварського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Insignia», під керуванням водія ОСОБА_9 та автомобіля марки «ГАЗ 330232-414», під керуванням водія ОСОБА_6 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Opel Insignia», від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці.
Того ж дня, згадані транспортні засоби оглянуто та передано на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, с. Семенівка, вул. Кірова, 15.

14 січня 2020 року постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області ОСОБА_10 вказані транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Того ж дня, прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «ГАЗ 330232-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000015 про накладення арешту на згадане майно, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладеним в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, що згадане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому слідчим суддею враховано постанову заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області ОСОБА_10 від 14 січня 2020 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК України, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК України, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК України), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на раніше вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею з порушенням ст. 172 КПК України, без повідомлення власника майна, є безпідставними, зважаючи на те, що ч. 2 згаданої статті надано слідчому судді можливість розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, у тому числі щодо порушення порядку вилучення транспортного засобу, та необхідності ОСОБА_6 використовувати транспортний засіб задля забезпечення власних потреб, зважаючи на викладені вище обставини провадження у їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді та відмови у накладенні арешту. Враховуючи при цьому і те, що слідчим суддею не було позбавлено власника майна права на користування згаданим транспортним засобом.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна, навіть з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «ГАЗ 330232-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/2029/2020 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1