ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1016/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2233/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської областівід 08 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Золочів, Золочівського району, Харківської області, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні 3-х малолітніх дітей, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.10.2015 року за ст.186 ч.1 КК України до 150 годин громадських робіт,
- 09.08.2017 року за ст.304 ч.1, 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки,
- 16.08.2018 року за ст.304 ч.1,185 ч.3 КК України, із застосуванням ст.70 ч.1,4,71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,
визнано винним та засуджено:
- за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі;

- за п.4 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.08.2018 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він навесні 2016 року, точну дату не встановлено, близько 23-00 год., маючи умисел на таємне викрадення майна, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де за допомогою принесеного з собою ключа, відчинив навісний замок дверей та проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав бензопилу «Урал БП-50-3,6» вартістю 940 гривень. З місця злочину зник, викраденим розпорядився, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
26.12.2017 року, приблизно о 18-00 год., ОСОБА_8 знаходячись в магазині за адресою: вул.Центральна, с.Садове, Лозівського району, Харківської області, вживаючи спиртні напої, помітив раніше знайомого ОСОБА_10 , з яким на протязі останнього року перебував у неприязних відносинах. ОСОБА_11 , спілкуючись з ОСОБА_10 , після слів останнього, які не почув ОСОБА_8 , почав сміятись, а ОСОБА_8 сприйняв це як особисту образу від ОСОБА_10 , оскільки раніше на протязі 2017 року ОСОБА_10 неодноразово розповідав про нього образливі історії. Внаслідок цього незначного приводу у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на умисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_10 з особливою жорстокістю, шляхом спалення. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 дочекавшись, що ОСОБА_10 пішов до свого домоволодіння, придбав у раніше знайомого ОСОБА_12 один літр бензину у пластикову пляшку та близько 19-30 год. прийшов за адресою: АДРЕСА_2 до домоволодіння ОСОБА_10 де через хвіртку зайшов на територію вказаного домоволодіння. З метою подолання фізичного опору ОСОБА_10 , ОСОБА_8 знайшовши на території домоволодіння саморобний металевий «льодокол», довжиною 65 см, зайшов до будинку, де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в коридорі наніс ОСОБА_10 один удар металевим «льодоколом» по голові, внаслідок чого останній впав на підлогу. Далі ОСОБА_8 витягнув ОСОБА_10 з будинку на вулицю, де наніс йому не менше двох ударів металевим «льодоколом» по шиї та потиличній частині голови, не менше п`яти ударів кулаками по різних частинах тіла та три удари лівою ногою по голові потерпілого, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження: тупу травму голови у вигляді лінійного перелому скроневої кістки зліва з розповсюдженням на ліву глазничну кістку з крововиливом під м`які мозкові оболонки головного мозку в скронево-потиличну область та масивними крововиливами зі сторони м`яких покровів голови в скроневій, потиличній області зліва; забиті рани на волосистій частині голови в тім`яно-скроневій області з права, в лівій лобній області на 0,5 см до верху від зовнішнього краю надбровної дуги. Після подолання фізичного опору, ОСОБА_8 відтягнув ОСОБА_10 до погребу та вкинув головою донизу в погріб. ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що спалення спричинить потерпілому ОСОБА_10 особливі страждання та нестерпний біль і бажаючи діяти саме з цією метою, продовжуючи реалізовувати свій намір, направлений на умисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_10 з особливою жорстокістю шляхом спалення, облив його бензином, який приніс з собою, та підпалив, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді термічного опіку полум`ям 1-2 ступеня понад 45-55% поверхні тіла: на обличчі, вушних раковинах, по передній і бічних поверхнях шиї, на грудній клітці, в області плечових суглобів, надпліч на обох плечах, в області кистей рук, по передній поверхні живота, в поперековій області з права, по поверхні стегон в верхній третині, що призвело до опікового шоку. Причиною смерті ОСОБА_10 є опіковий шок, обумовлений термічними опіками полум`ям 1-2 ступеня понад 45-55% поверхні тіла.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання. Оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, є занадто суворим та просить призначити за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за п.4 ч.2 ст.115 КК України 10 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. В обґрунтування посилається на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано наявність у обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей, відсутність претензій з боку потерпілого, а також те, що він щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем мешкання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок щодо нього змінити, в частині призначеного покарання, яке вважає надто суворим. В обґрунтування посилається на те, що він визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, на учтах у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Водночас просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у скоєнні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, невійськовозобов`язаний за гр.І ст.83 «А», визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №34 від 15.01.2018 року, ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічні психічні захворювання у формі дисоціального розладу особистості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії керувати ними, у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 перебував у стані вищевказаних хронічних психічних захворювань, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час ОСОБА_8 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, має постійне місце проживання за місцем якого характеризується негативно, схильний до крадіжок.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння в розкритті злочинів, та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 скоїв особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, за який законом передбачено покарання від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі; неодноразово був засуджений, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особи .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 не можливе без призначення саме такої міри покарання, а призначення більш м`якого розміру покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Разом з тим, враховуючи, що один зі злочинів було вчинено в період дії Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст. 72 КК України в цій редакції та зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської областівід 08 квітня 2019 рокуу відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2017 року по 17 грудня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: