Справа № 461/8940/19
Провадження № 1-в/461/5/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2020 року, суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зняття судимості, -

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_4 про зняття судимості.

В обгрунування клопотання вказує на те, що вироком Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був засуджений по справах №141-7741 від 25.06.1993 року за ч.1 ст.140 КК України (1960 року) із застосуванням примусових заходів медичного характеру та по справі №140-286 від 12.09.1994 року за ч.1 ст.140 КК України (1960 року) із застосуванням примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_4 лікування пройшов, та за весь час повністю усвідомив свою вину у вчиненні злочину, поведінка його зразкова, він чесно та сумлінно працює, на даний час знаходиться за межами країни.

Заявник та його представник в судове засідання заявник не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Прокурор до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі. Крім того, вказала, що проти заявленого клопотання заперечує.

Відповідно до ст.107 КПК України фіксування судового процесу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

01 вересня 2001 року набрав чинності Кримінальний кодекс України від 05.04.2001 року.

Пунктом 11 Розділ ІІ Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України (2001 року) визначено, що правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Відповідно до п.п. 1, 7, 8 ч. 1 ст. 89 КК України (2001 року) такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом, якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Погашення судимості - це автоматичне її припинення при встановленні передбачених законом умов. Головним з них є невчинення особою протягом строку судимості нового злочину. Закінчення передбачених в ст.89 КК України строків судимості за умови, що перебіг строку не переривався вчиненням нового злочину, дозволяє вважати особу такою, яка не має судимості. При цьому, прийняття в даному випадку судового рішення чинним кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Статтею 91 КК України визначено, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу. Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним кодексом України.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 "Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості", можливе зняття лише непогашеної судимості. Якщо буде встановлено, що вона вже погашена, то клопотання про її зняття залишається без розгляду, про що суддя виносить мотивовану постанову.

Крім того, відповідно до ст.538 КПК України, після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.

Вказана норма закону стосується виключно вирішення судом питань після виконання вироку суду.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з постанови судового засідання Галицького районного суду м.Львова від 12.09.1994 року до ОСОБА_4 було застосовано заходи примусового лікування в психіатричній лікарні з звичайним наглядом. Також, з вказаної постанови вбачається, що Постановою Галицького районного суду м.Львова від 25.06.1993 року до ОСОБА_4 були застосовані заходи медичного характеру.

Оскільки вироків, якими ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст.140 КК України (1960 року) Галицьким районним судом м.Львова постановлено не було, відтак, правових підстав для зняття судимості не вбачається.

З таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 є безпідставним, а тому підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.102, 107 КВК України, ст.ст. 370, 372 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зняття судимості залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1 .