Справа № 487/5836/19
Провадження № 1-кп/487/326/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002494, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Шосткове Миколаївського району Миколаївської області, громадянки України, має середню освіту, не одруженої, не працюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

сторони кримінального провадження

прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

На початку червня 2019 року приблизно о 13:30 годин, точної дати та часу під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисних мотивів, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та потерпілої ОСОБА_5 , таємно зі шкатулки, яка знаходилася в спальній кімнаті, викрала майно останньої, а саме: сережки срібні 925 проби вагою 4,85 г, вартістю 690 грн., два срібних ланцюжки 925 проби вагою 2,85 г та 5,10 г, вартістю 199,50 грн. та 357 грн. відповідно, браслет (біжутерія), що матеріальної цінності для потерпілої не становить.

Після цього ОСОБА_3 , утримуючі викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 1246,50 грн..

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України та визнає її винуватою у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченої ОСОБА_3 , яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснила, що у червні 2019 року, точної дати не пам`ятає, її знайома ОСОБА_5 попросили поняньчити дитину подружки, яка перебувала у неї в гостях. Вона прийшла по місцю проживання ОСОБА_5 : АДРЕСА_2 , заколихала дитину, а потім таємно взяла зі шкатулки срібні вироби: два ланцюжки, сережки, а також браслет, та пішла додому. Браслет викинула на вулиці, а срібні вироби продала на ринку. Гроші використала на власний розсуд. У скоєному щиро розкаялася.

Викладенні показання обвинуваченої ОСОБА_3 суд визнає належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження встановлених обставин кримінального провадження, оскільки вони отримані судом при її безпосередньому допиті, є чіткими та послідовними щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованого їй злочину, що свідчить про повне розуміння ОСОБА_3 пред`явленого та визнаного судом доведеним обвинувачення.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів що характеризують ОСОБА_3 та стосуються розміру матеріальної шкоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 за положеннями ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

За положеннями ст.9 Конституції України, ч.2 ст.8 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладеній у справі «Еззе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст.12 КК України, вчинено злочин середньої тяжкості.

Обвинувачена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, у Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває. Згідно доповіді, складеної представником персоналу органу пробації: «виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у т.ч. окремих осіб.».

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкцій ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст..75 ч.1 КК України, з урахуванням особи обвинуваченої, тяжкості та її відношення до скоєного, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції останньої від суспільства, та вважає за можливе звільнити її від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

У кримінальному проваджені цивільні позови потерпілою не заявлений.

У кримінальному проваджені процесуальні витрати, визначені положенням ст..118 КПК України відсутні.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до положень ст..100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.185 КК України у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на один рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі:
-Два срібних ланцюга, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Заводського ВП (п/н 676) повернути власнику ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченій.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1