ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8033/18 Номер провадження 11-кп/814/207/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002940, за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_9 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого в НВП «Фероліт» на посаді заливальник металу та сплаву, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 22.08.2006 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 187, ст. 75 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 2) 12.03.2010 року Автозаводським районним судом м. Кремнчука Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 грн; 3) 26.10.2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 122, ст. 75 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік; 4) 15.02.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 25.04.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ст. ст. 75, 76 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 6) 15.06.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186; ч. 4 ст. 70; ст. ст. 75, 76 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.06.2017 року і за сукупністю вироків, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому що він, 16.08.2018, близько 11:30 год., перебуваючи неподалік від зупинки громадського транспорту «вул. Молодіжна» по пр. Лесі Українки в м. Кременчуці Полтавської області, побачив ОСОБА_11 , який прямував до вул. Енергетиків та у якого при собі перебувала матерчата сумка чорного кольору, що висіла у нього через ліве плече. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме сумки ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 прослідував вслід за ОСОБА_11 та, перебуваючи неподалік від буд. 19 по вул. Енергетиків у м. Кременчуці, обігнав останнього після чого, діючи повторно, схопивши потерпілого рукою за верхню частину його сорочки, наніс іншою рукою удар зверху до низу в область верхньої частини його голови, від чого той присів на коліна. Відразу після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, шляхом вільного доступу, заволодів матерчатою сумкою чорного кольору, знявши її з шиї ОСОБА_11 , в якій перебували пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_11 в обкладинці червоного кольору, під якою зберігалися грошові кошти в розмірі 50,00 грн. однією купюрою; блокнот для записів з авторучкою в обкладинці зеленого кольору, під якою зберігалися грошові кошти в загальному розмірі 350,00 грн. (дві купюри по 100 грн. та три купюри по 50 грн.) та гаманець коричневого кольору зі шкіряною шнуровою обмоткою, в якому зберігалися грошові кошти в загальному розмірі 40,00 грн. різними купюрами.

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 440,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного судом покарання особі засудженого та ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 15.06.2017 року та остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років.

На обґрунтування таких вимог вказує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий умисний насильницький злочин відносно особи похилого віку, яка є однією з найбільш соціально незахищених категорій населення. З огляду на це, дії обвинуваченого характеризуються цинізмом, зухвалістю та проявом низьких моральних якостей особи.

Вчинення злочину в період іспитового строку вказує на небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, жодних висновків він не зробив, знаючи, що йому загрожує невідворотне покарання.

Крім цього, ОСОБА_8 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся, пробачення в потерпілого не попрохав, шкоду не відшкодував.

А тому призначене покарання, на думку прокурора, не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Адвокат ОСОБА_9 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На обґрунтування таких вимог вказує на неузгодженість показань потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , які вони дали в суді першої інстанції з тими, які вони давали під час досудового слідства та відсутність у вироку аналізу таких суперечностей. Вказане, на думку сторони захисту, певним чином спростовує висновки суду про те, що як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні, показання потерпілого ОСОБА_12 є послідовними, логічними та узгоджуються з показаннями свідків та іншими доказами.

Також звертає увагу, що у обвинуваченого було вилучено футболку бірюзового кольору, а на дослідження було надано футболку блакитного кольору. Свідок ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_11 бачили чоловіка в футболці блакитного кольору з рюкзаком чорного кольору.

Про наявність рюкзака чорного кольору також вказали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Поміж тим у ОСОБА_8 під час обшуку не було виявлено та вилучено футболки блакитного кольору та рюкзака чорного кольору.

Вважає неналежним доказом показання слідчого ОСОБА_16 , який в судовому засіданні під час демонстрування йому речового доказу футболки підтвердив, що саме в цю футболку був одягнутий обвинувачений 16.08.2018, оскільки слідчий ОСОБА_16 не приймав участі у затриманні та обшуку ОСОБА_8 , при виявленні та вилученні його речей.

Також ставить під сумнів належність як доказу відеозапису камер спостереження автозаправочної станції, розташованої по вул. Свіштовській, 8 в м. Кременчуці, оскільки з відеозапису неможливо достеменно встановити, хто саме зображений на відеозапису, як і не можливо ідентифікувати чи дійсно це є обвинувачений.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного беззаперечного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_8 злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення.

Звертає увагу на те, що чорна сумка з речами ОСОБА_11 не була виявлена у обвинуваченого під час обшуку.

Крім того, не був допитаний свідок ОСОБА_17 , який знайшов сумку чорного кольору та яка належала потерпілому.

Посилається на неузгодженість місця події злочину, місця де була знайдена сумка та місця затримання обвинуваченого.

Вказує, що судом безпідставно не враховано показів обвинуваченого, який заперечував вину у скоєному та вказував, що злочин він не вчиняв, а потерпілого вперше побачив коли працівники поліції привезли його до м. Кременчука.

Позиції інших учасників судового провадження
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив проти доводів апеляційної скарги захисника; захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану захисником в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу з підстав у ній наведених та просили суд апеляційної інстанції задовольнити її та заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора. Потерпілий ОСОБА_11 до суду апеляційної інстанції не з`явився, звернувся із заявою про розгляд кримінального провадження у його відсутність.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.
Доводи захисника про необхідність закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого у зв`язку із відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину - є безпідставними та задоволенню не підлягають на підставі наступного.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини відкритого викрадення ОСОБА_8 чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_8 будучи раніше судимий згідно вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.06.2017 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнений від його відбування на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком, повторно в період іспитового строку вчинив умисний, корисливий, насильницький злочин щодо особи похилого віку.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки взяв до уваги неналежні та недопустимі докази, - є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону закріплено обов`язок суду обґрунтовувати свої висновки лише на підставі показань учасників кримінального провадження, які були повідомлені суду безпосередньо під час судового слідства, за виключенням випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог вказаної норми закону, поклав у основу вироку показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , дані ними в ході судового розгляду. Вказані показанні узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, що були отримані у встановлений КПК спосіб.

Доводи захисника щодо не взяття судом першої інстанції до уваги письмових показань потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_13 , відображених у протоколах допитів вказаних осіб під час досудового слідства та відсутність їх аналізу у вироку суду, зважаючи на викладене не ґрунтуються на нормі закону.

Суд першої інстанції в своєму вироку проаналізував позицію сторони захисту про неналежність обвинуваченому футболки блакитного кольору, на якій були виявлені сліди крові потерпілого ОСОБА_11 та обґрунтовано дійшов висновку, що вказані доводи об`єктивно не підтверджуються матеріалами провадження.

Згідно витягу із ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002940 від 16.08.2018 до групи слідчих включено в тому числі слідчих ОСОБА_16 та ОСОБА_19 .

Відповідно до протоколів обшуку та затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.08.2018 складених слідчим ОСОБА_19 у обвинуваченого було вилучено футболку березового кольору із написом «Under» (а.м.п.225-228 т.1). Належність і допустимість вказаних доказів сторона захисту не оспорює.

Згідно висновку експерта № 1214 від 25.09.2018 року експертом ОСОБА_20 було проведено судово-медичну експертизу футболки блакитного кольору за матеріалами кримінального провадження №0002940 від 16.08.2018. Згідно дослідної частини вказаної експертизи зазначено (мовою оригіналу): «2.1 Речові докази доставлені 04.09.2018 інспектором поліції Кременчуцього ВП Малишевським в поліетиленовому службовому пакеті експертної служби, під №3285075, розміром 14х55х67 см, який запаяний, написи на пакеті виконані синім чорнилом: «УМВС МРВ Фабула: 16.08.2018 близько 11 год 30 хв Вилучено: бриджі темно синього кольору, футболка березового кольору з слідами бурого кольору Слідчий: підпис Поняті: 1підпис 2підпис спеціаліст: дата пакування: ЄО, ЄРДР №» « 20 р.» Упаковка не пошкоджена. В ньому є : 2.1.1. Футболка з напівсинтетичної трикотажної тканини блакитного кольору до короткого рукава… На нагрудній частині футболки є абстрактний малюнок та напис «UNDER ARMOUR» (а.м.п.219-221 т.1).

Згідно квитанції №11212/115/107 від 27.09.2018 слідчий ОСОБА_21 передав на зберігання до камери збереження речових доказів футболку блакитного кольору та шорти (бриджі) синього кольору, вилучені у ОСОБА_8 у пакеті експертної служби (розпечатаний), перев`язаний ниткою з паперової биркою з написом висновок експерта №1214 у кримінальному провадженні №0002940 від 16.08.2018.

З огляду на викладене, вилучена у ОСОБА_8 футболка березового кольору, яка була на ньому в момент затримання 16.08.2018 та досліджувана експертом футболка блакитного кольору є однією і тією ж футболкою.

Є очевидним, що у даному випадку має місце суб`єктивне сприйняття слідчим ОСОБА_19 та експертом ОСОБА_22 світлого відтінку синього кольору футболки та вказана обставина не свідчить про проведення дослідження експертом іншої футболки, ніж тієї, що була вилучена у обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу огляду місця від 16.08.2018 проведеного з 12.10 год. до 12.30 год. на фото №3 фототаблиці до вказаного протоколу зображений потерпілий ОСОБА_11 після його побиття 16.08.2018 та заволодіння сумкою з речами (у верхній частині голови наявна рана з крововиливом). Отже вказаним протоколом зафіксовано, що потерпілий внаслідок вчинення щодо нього протиправних дій отримав ушкодження у вигляді відкритої рани із незначним крововиливом.

Наявність такого тілесного ушкодження встановлено і висновком експерта №704 від 20.08.2018 відповідно до якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: поверхнева рана із синцем в лобно-тім`яній ділянці, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. По давності виявлені тілесні ушкодження не протирічать вказаному строку та обставинам, про що свідчить локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень, ступінь загоєння рани та колір синця та не характерні для їх утворення внаслідок падіння на площині як з наданим тілу прискоренням, так і без такого, з подальшим ударом об тверду поверхню.

На вилученій у обвинуваченого ОСОБА_8 футболці експертом виявлено належну потерпілому ОСОБА_11 кров. (висновок експерта №1214).

Потерпілий ОСОБА_11 згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину безпосередньо вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка нанесла йому тілесне ушкодження та заволоділа його сумкою.

Показання потерпілого є стабільними протягом досудового та судового слідства. У своєму висновку №736 від 12.09.2018 судово-медичний експерт ОСОБА_23 вказує на відсутність протиріч у показаннях ОСОБА_11 , повідомлених під час слідчого експерименту, даним судово-медичної експертизи в частині механізму спричинення йому тілесних ушкоджень.

Таким чином, наявність крові потерпілого ОСОБА_11 на одязі обвинуваченого безперечно свідчить про те, що саме ОСОБА_8 відкрито заволодів майном потерпілого із застосуванням до останнього насильства.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , окрім іншого, вказує на недопустимість доказу відеозапису камери зовнішнього відео спостереження примикаючої території до відділення №48 мережі автозаправочних станції «BVS» ТОВ «Надежда Ритейл 2017», розташованого по вул. Свіштовська, 8 в м. Кременчуці з тих підстав, що з відеозапису неможливо достеменно встановити, хто саме зображений на відеозапису як і неможливо ідентифікувати чи дійсно це є обвинувачений.

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими. Так, відповідно до вказаного відеозапису, який був досліджений під час судового слідства та на який суд послався як на один із доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення вбачається наступне.

Запис здійснено 16.08.2018, його тривалість 1:00:00 год. В часовому інтервалі з «10:59:59» до «11:59:59». В межах фіксування камери відео спостереження перехрестя вулиць Свіштовська та Енергетиків в м. Кременчуці Полтавської області. Записом зафіксовано, як об 11:22:45 Особа 1 чоловічої статі одягнена у футболку блакитного (бірюзового) кольору повертає з вул. Свіштовської на вул. Енергетиків. Через хвилину Особа 2 чоловічої статі, яка під час руху спирається на палицю та тримає у руках сумку, також здійснює рух тим же маршрутом, що і Особа 1. Об 11:31:45 в межах фіксування камери знову з`являється Особа1, яка перебігає вул. Свіштовську та в руках тримає предмет схожий на сумку.

Вказаний відеозапис судом першої інстанції правильно врахований як доказ, який в сукупності з іншими викриває ОСОБА_8 у вчиненні злочину, оскільки події та особи, зафіксовані на ньому, співпадають із досліджуваними судом обставинами в рамках цього кримінального провадження за датою події, часом, місцем, кольором одягу осіб, а також тим, що Особа2 на запису є особою похилого віку, оскільки пересувається за допомогою палиці, як і потерпілий ОСОБА_12 , що доводиться матеріалами кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про неповноту судового слідства внаслідок недопиту свідка ОСОБА_17 є неспроможними. Вказаний свідок не був очевидцем події 16.08.2018. Окрім того, суд першої інстанції вживав всіх передбачених законом заходів для його допиту в суді першої інстанції, проте внаслідок перебування останнього за межами території України на постійній роботі в Угорщині та відсутність інформації про дату повернення його на територію України, суд дійшов правильного висновку про неможливість його допиту та необхідності ухвалення рішення на підставі інших наявних у справі належних та допустимих доказів.

Захисник звертає увагу на ту обставину, що під час затримання та обшуку обвинуваченого у нього не було виявлено сумку належну ОСОБА_12 , що, на думку сторони захисту, доводить непричетність ОСОБА_8 до вчиненого кримінального правопорушення. Проте є очевидним, що ОСОБА_8 після незаконного заволодіння майном потерпілого та маючи реальну можливість розпорядитися ним, викинув сумку ОСОБА_12 , яка через певний час була знайдена ОСОБА_17 .

З наведених вище підстав, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв вказаного злочину.

Зважаючи на викладене, доводи сторони захисту, наведені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів об`єктивно не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом та є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен зясувати його вік, стан здоровя, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сімї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою та вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, до затримання працював, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку в лікаря нарколога і психіатра не перебуває; обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Так, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 70 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, у тому числі, які просе врахувати у своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції відсутності розкаяння обвинуваченого та невідшкодування збитків потерпілому є слушними та враховуються судом апеляційної інстанції, проте на правильність призначення покарання судом першої інстанції вони не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 законним та обґрунтованим та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_9 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4