КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

20 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
за участю сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0002034, внесеному до ЄРДР 28.04.2018 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Біла Церква Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідно до ст. 89 КК України є таким, що не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді арешту на строк чотири місяці.

У порядку задоволення цивільного позову з ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ Укртелеком в особі Київської міської філії заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 7 549 грн. 52 коп.

Також вироком ухвалено про вирішення долі речових доказів у даному кримінальному провадженні та стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертних досліджень в розмірі 170 грн. 00 коп.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

27 квітня 2018 р. близько 02:50 години ОСОБА_5 шляхом вільного доступу із фасаду будинку АДРЕСА_2 обладнаного кабелями діючих ліній зв`язку, належними ПАТ «Укртелеком», керуючись корисливим мотивом, умисно, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, непомітно від оточуючих, таємно викрав кабель зв`язку ТПП 30*2*0.4 довжиною 62 метри на загальну суму 473 грн. 68 коп., належний ПАТ «Укртелеком», який він за допомогою кухонного ножа відрізав та скрутив у бухти.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду ПАТ «Укртелеком» на суму 473 грн. 68 коп.

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить: вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року, ухвалений щодо нього, змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та пом`якшити йому призначене покарання без ізоляції від суспільства, а саме у виді штрафу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує на те, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим, оскільки при призначенні покарання суд невірно врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого.

Зазначає, він скоїв злочин середньої тяжкості, є несудимим відповідно до ст. 89 КК України, а заподіяна потерпілому шкода згідно обвинувачення є малозначною, зокрема 473 грн. 68 коп.

Вважає, що суд в частині розв`язання цивільного позову порушив кримінальне процесуальне законодавство, оскільки згідно обвинувачення потерпілій особі кримінальним правопорушенням спричинено майнову шкоду в сумі 473 грн. 68 коп., разом з цим відповідно до вироку суд першої інстанції задовольнив уточнений цивільний позов потерпілого про стягнення матеріального збитку в розмірі 7549 грн. 52 коп. Звертає увагу на те, що суд в порушення вимог ст. 374 КПК України не обґрунтував підстав задоволення цивільного позову та його суми.

Посилається на те, що враховуючи дані про його особу, виправлення та перевиховання у даному випадку є можливим без його ізоляції від суспільства, а тому суд міг вважати достатнім призначення покарання у виді штрафу. Також, прокурор в суді першої інстанції вважав, що покарання обвинуваченому слід призначити без ізоляції від суспільства.

Звертає увагу на те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, має батьків пенсійного віку, які з огляду на наявні у них хвороби потребують постійного стороннього догляду.

Від ПАТ "Укртелеком" в особі представника ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , в яких представник просить апеляційну скаргу визнати необґрунтованою та залишити без задоволення, при цьому вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Звертає увагу на те, що згідно змісту вироку обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечував, не оспорював, у вчиненні злочину щиро розкаявся і дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку, крім того позов визнав.

Вказує, що уточнена вартість викраденого кабелю електрозв`язку за адресою: АДРЕСА_2 , становить 2820 грн. 72 коп. - 3065 грн. 28 коп. мінус 244 грн. 56 коп. (вартість брухту повернутого працівниками поліції). Вартість відновлювальних робіт за адресою: АДРЕСА_2 , склала 4728 грн. 80 коп. Отже, розмір матеріальних збитків, завданих ПАТ "Укртелеком", по даному кримінальному провадженню складає 7549 грн. 52 коп. (2820 грн. 72 коп. плюс 4728 грн. 80 коп.).

Зазначає, що цивільний позов було задоволено з огляду на визнання ОСОБА_5 винуватим. Також вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд не вийшов за межі санкції ч. 1 ст. 185 КК України, якою передбачено арешт на строк до шести місяців.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора та думку представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, неврахування судом першої інстанції всіх пом`якшуючих його покарання обставин, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає такі безпідставними та з ними не погоджується, дійшовши наступних висновків.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення злочину, який класифікуються як середньої тяжкості та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Отже, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, покарання ОСОБА_5 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог статті 65 КК України, врахуванням фактичних обставин справи, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення злочину, який за його класифікацією відносяться до середньої тяжкості (ч. 3 ст. 12 КК України), та особі обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

При цьому, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла сталого висновку про відсутність об`єктивних підстав для пом`якшення ОСОБА_5 розміру призначеного покарання у виді арешту.

Ті ж обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_5 , мотивуючи прохання про пом`якшення йому покарання шляхом зміни покарання, цілком враховані судом першої інстанції у вироку.

До цього ж апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не містить будь-яких нових даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а також нових об`єктивних даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь його пом`якшення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, підстав для зміни вироку шляхом призначення ОСОБА_5 покарання більш м`якого за видом та розміром, ніж призначив йому суд першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не убачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову потерпілого, колегія суддів уважає такі безпідставними та з ними не погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відтак, цивільний позов у даному кримінальному провадженні вирішений судом першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального та матеріального цивільного закону. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 заявлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов визнав, що встановлено в суді першої інстанції та відображено у вироку.

Доводи апеляційної скарги про відсутність жодних доказів, які б могли свідчити про спричинення потерпілому матеріальної шкоди на суму 7549 грн. 52 коп. колегія суддів апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у крадіжці кабелю, належного ПАТ "Укртелеком", а ставити під сумнів показання потерпілого в частині вартості викраденого майна та відповідно завданої йому кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, об`єктивних підстав у колегії суддів апеляційної інстанції немає.

Таким чином цивільний позов ПАТ "Укртелеком" про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, судом першої інстанції вирішений відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0002034, внесеному 28.04.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 1 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 и я ш к о