ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1717/20 Справа № 216/1882/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000148 від 18 січня 2020 року за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, якою клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має, є інвалідом другої групи за загальним захворюванням, раніше не судимий, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
як особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом до ОСОБА_9 , як особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000148 від 18 січня 2020 року повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що клопотання не відповідає вимогам, встановленим ч. 2 ст. 292 КПК України, а саме не містить позиції щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я, що є обов`язковою вимогою до форми й змісту такого клопотання, яка слідчим та прокурором при зверненні цього клопотання до суду дотримана не була.
Крім того, слідчий у клопотанні неодноразово вказав, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом особам. Таким чином, орган досудового розслідування висловився про доведеність вчинення злочину до ухвалення судом рішення з цього приводу, допустивши порушення презумпції невинуватості, закріпленої в ст. 17 КПК України.
Слідчий виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 злочину, вказавши при цьому, що дії останнього характеризуються умисною виною (зокрема, реалізуючи бажання заподіяння їм смерті, діючи з цією метою), що відповідає діянням осудної особи з огляду на таке. Таким чином, стану неосудності несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні статті 24 КК України, а також мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
В порушення вимог КПК України орган досудового розслідування, викладаючи зміст даного клопотання, не визначився й з процесуальним статусом ОСОБА_9 , стосовно якого подано таке клопотання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, з додатками повернути на новий розгляд в суд першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вимоги закону прокурором були забезпечені і ОСОБА_9 як особа, стосовно якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру, був присутній в судовому засіданні.

Безпідставним є твердження суду про порушення презумпції невинуватості, оскільки викладення в клопотанні формулювання обставин вчинення злочину, в повній мірі відповідає вимогам п. 1 ст. 93 КК України "примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння" п. 1.2 ч. 1 ст. 505 КПК України «під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою» тощо.
Зазначення судом, що викладення фактичних обставин вчинення злочину здійснено слідчим із зазначенням умисної форми вини, також є безпідставним. Відповідно до ст. 24 КК України характерними ознаками умисної форми вини є усвідомлення дій і передбачення наслідків цих дій. Вказані ознаки, при викладенні фактичних обставин вчинення злочину слідчим жодним чином не зазначались, а наявність словосполучень "реалізуючи бажання їм смерті, діючи з цією метою" лише вказують, що смерть ОСОБА_10 і ОСОБА_11 настала внаслідок саме активних дій ОСОБА_9 (а не, наприклад, випадкових), які як для осудної особи, мають ознаки умисних.
Крім того, під час досудового розслідування, після отримання висновку про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину в стані неосудності, слідчим змінено порядок досудового розслідування (зазначено в п. 13 розділу 2 реєстру матеріалів досудового розслідування), як і передбачено ч. 2 ст. 503 КПК України і з цього часу ОСОБА_9 набув статусу особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.
А також, іншою ухвалою суду від 09.04.2020 року у вказаному кримінальному провадженні, клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, задоволено, що свідчить про повну відповідність вищевказаного клопотання вимогам КПК України, у тому числі щодо: викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив її задовольнити в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Дані вимоги закону судом І інстанції дотриманні.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування заходів медичного характеру, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
В силу вимог ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має, зокрема, відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.
Аналізуючи, з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, підстави, з яких клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру було повернуто прокурору, колегія суддів вважає, що відповідні висновки суду заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.
Так, аналіз змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки з обставин, викладених в клопотанні, які прокурор вважає встановленими вбачається, що слідчим були порушені вимоги ч. 2 ст. 292 КПК України, а саме клопотання взагалі не містить позиції щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я, що є обов`язковою вимогою до форми й змісту такого клопотання, яка слідчим та прокурором при зверненні цього клопотання до суду дотримана не була.
Поряд з цим, слідчий у клопотанні слідчий неодноразово вказав, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом особам, а також звертаючись з клопотанням про застосування примусового заходу медичного характеру, слідчий виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 злочину, вказавши при цьому, що дії останнього характеризуються умисною виною (зокрема, реалізуючи бажання заподіяння їм смерті, діючи з цією метою), що відповідає діянням осудної особи з огляду на таке, проте його висновки не узгоджуються з твердженням про неосудність особи, яка виключає цю форму вини.
Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Бажання полягає у прагненні особи досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення, а мету становить конкретно сформульоване уявлення особи про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Крім того, відповідно до статті 505 КПК України предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не порушується питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета й мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Таким чином, клопотання містить протиріччя в частині викладу фактичних обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння та виду примусового заходу, застосування якого потребує ОСОБА_9 , який перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність мати умисел і мету.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду в частині необхідності повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 прокурору, оскільки клопотання має велику кількість порушень та невідповідностей, що в сукупності дає підстави визнати клопотання невідповідним нормам чинного кримінального процесуального законодавства.
При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги прокурора, оскільки вважає, що висновки суду не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.
Таким чином, невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусового заходу медичного характеру на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, якою клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом до ОСОБА_9 , як особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4