№ 336/5056/19
Пр. № 1-кп/336/267/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив шахрайство за таких обставин.

Близько 13-00 години 18 червня 2019 року ОСОБА_4 , керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, в торговому кіоску з продажу мобільних телефонів та аксесуарів до них на території ринку «Меркурій» по вул. Чарівній, 56, в м. Запоріжжі заволодів належним ОСОБА_5 телефоном «Lenovo A 536», який потерпіла завідомо для обвинуваченого з дозволу співробітника торгівельного закладу залишила в кіоску для зарядження акумулятора, а обвинувачений за спливом певного часу забрав, запевнивши продавця в тому, що телефон належить саме йому.

Описаними діями потерпілій завдано майнову шкоду у сумі 800 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні шахрайства за вказаних обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Щодо події інкримінованого йому злочину пояснив, що у вказаний в обвинуваченні час він зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_6 та жінкою, з якою той перебуває у фактичних шлюбних стосунках, - ОСОБА_5 . Співрозмовники вирішили разом випити спиртного, що і зробили біля супермаркету «АТБ» по вул. Чарівній в м. Запоріжжі. До означених подій ОСОБА_5 зі згоди реалізатора в кіоску з продажу мобільних телефонів залишила в цій торгівельній точці свій телефон для зарядки, і це було очевидним для обвинуваченого. Після вживання алкоголю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 швидко сп`яніли і направилися додому, забувши про телефон, чим скористався обвинувачений, який повернувся до кіоску і забрав телефон, заявивши продавцю, що він належить йому. Означений телефон він продав, а гроші використав на власні потреби.

Згодом він відшкодував спричинену ним шкоду повністю, сплативши ОСОБА_5 суму, про яку вони з потерпілою домовились.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність та згубність того, що скоїв.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 вперше скоїв злочин невеликої тяжкості.

Бере суд до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод шахрайства, а також ту обставину, що інтереси потерпілої в провадженні захищені шляхом відшкодування їй спричиненої шкоди.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення заволодіння майном, що полягає у добровільній передачі потерпілим винному цього майна.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, відшкодував спричинену шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого і не вбачає обставин, які обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, дають суду підстави для призначення мінімального розміру покарання у виді обмеження волі, який передбачений Загальною частиною закону про кримінальну відповідальність, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, яке, як зазначено, має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути індивідуальним щодо кожної особи.

З наведених міркувань виходить суд, дійшовши висновку про можливість звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про речові докази суду не надано.

Процесуальні витрати з проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 473 грн. 03 коп. у відповідності до положень ст. 124 КПК України мають бути стягнутими з обвинуваченого у доход держави.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути ОСОБА_4 з у доход держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області процесуальні витрати з проведення судової експертизи в сумі 473 грн. 03 коп.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1