Справа № 639/683/20
Провадження1-кс/639/147/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , перевіривши клопотання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому він зазначав, що 26 травня 2008 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова його було засуджено ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальної відповідальністю строком на 2 роки та конфіскацією в дохід держави всього належного йому майна.

Згідно Акту опису й арешту майна від 24 липня 2009 року, що був складений у межах виконавчого провадження про конфіскацію майна ОСОБА_2 , було проведено опис майна, що належить боржнику.
Крім цього, 22.06.2007 року Першою державною Харківською нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження про арешт нерухомого майна на підставі постанови 47/8483, 20.06.2007, Головне управління МВСУ в Харківській області Слідче Управління, Слідчий з ОВС ОСОБА_3 Реєстровий № 15663 від 22.06.2007 р. Згідно з Довідкою про звільнення серія ХАР №02182 ОСОБА_2 був звільнений за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.01.2009 р. на основі ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 4 місяця 25 днів.
11 лютого 2015 року відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкова справа № 527/2014 р. зареєстрована в реєстрі №6-12, ОСОБА_2 було отримано житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на нерухоме майно зареєстровано, згідно Витягу про державну реєстрацію прав за № 33579008, виданого Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 23 березня 2012 року, реєстраційний номер: 2012924, номер запису:47791.
Заявник вважає, що відповідне виконавче провадження щодо виконання вироку суду від 26 травня 2008 року в частині конфіскації належного йому майна після його проведення підлягало закриттю з підстав його належного виконання, воно не може розповсюджуватися на правовідносини, які виникли пізніше, в тому числі на майно, яке було набуто ОСОБА_2 після постановлення вироку, а тому, посилаючись на положення, зокрема, ст. 170, 174, 539 КПК України, просив скасувати арешт, що накладений на належне йому нерухоме майно, зареєстрований 22.06.2007 року 15:53:24 за №5191083 реєстратором: Перша Харківська державна нотаріальна контора, 61000, Харківська область, м. Харків, пл. рози Люксембург, 4, на підставі постанови 47/8483,20.06.2007, Головного управління МВС України в Харківській області Слідче управління, слідчий з ОВС ОСОБА_3 , реєстровий №15663 від 22.06.2007р., об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно.

Надаючи оцінку можливості розгляду клопотання ОСОБА_2 в порядку КПК України (2012 року), суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з клопотання ОСОБА_2 та доданих до нього документів кримінальну справу за його обвинуваченням за ч. 5 ст. 191 КК України було розглянуто в порядку КПК України 1960 року.
Арешт на майно ОСОБА_2 накладено на підставі постанови слідчого з ОВС СУ ГУМВС України в Харківській області від 20.06.2007р., а також виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова, виданого на виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова по справі №1-208 від 26 травня 2008 року в частині конфіскації належного йому майна.

Вказані постанова слідчого та вирок суду були ухваленні в порядку КПК України 1960 року.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.
Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).
З урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_2 шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.
Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України (2012 року) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.
Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
ОСОБА_2 у своєму клопотанні фактично посилається на необґрунтоване обмеження його права власності, зокрема, на об`єкт нерухомості, право власності на який виникло у заявника після прийняття постанови слідчого від 20.06.2007р. та ухвалення вироку суду від 26 травня 2008 року.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту не підлягає розгляду в порядку КПК України, відповідний спір може бути вирішено в порядку цивільного судочинства шляхом подання відповідної позовної заяви.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі № 6-26цс13, постановах Великої Палати Верховного суду від 24 квітня 2019 року по справі № 2-3392/11 та від 15 травня 2019 року по справі №372/2904/17.
В пункті 24 рішення по Справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) Європейський суд з прав людини зазначив: суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".
З огляду на викладене, враховуючи, що клопотання ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку КПК України, а відповідний спір має бути вирішено в порядку ЦПК України, клопотання необхідно повернути особі, яка його подала.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування арешту майна повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідний спір може бути вирішено в порядку ЦПК України.

Оскарження ухвали не передбачено ст. 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1