Справа № 467/1431/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яким порушив питання про своє умовно дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, своє звернення умотивував тим, що з 07 липня 2017 року відбуває покарання в Арбузинській ВК № 83, за весь цей час характеризувався позитивно, стягнень не мав, дотримувався установлених правил поведінки та розпорядку дня.

До того ж є працевлаштованим, до роботи ставиться сумлінно та добросовісно, приймає участь у благоустрої колонії та має заохочення.

Таким чином, на думку засудженого, він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні засуджений своє клопотання підтримав, просив його задовольнити та пояснив суду, що йому сказали про те, що наразі у нього є два заохочення, проте, про наявність стягнень за порушення режиму відбування покарання йому нічого невідомо.

Додав, що з самого початку відбування покарання працевлаштований.

Представник установи відбування покарань в судовому засіданні пояснив, що засуджений має декілька дисциплінарних стягнень, норми виробітку виконує не у повному обсязі, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.

Вважав відсутніми підстави для задоволення клопотання.

Аналогічну позицію висловив прокурор, вказуючи на те, що засуджений не довів свого виправлення, позаяк, має лише стягнення і жодного заохочення.

Мотиви суду

У свою чергу, суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні у його розпорядженні докази, зокрема, оцінивши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого.

Частина друга статті 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Проте, у деяких випадках, подальше виконання покарання є недоцільним внаслідок того, що в процесі його відбування засудженим були досягнуті цілі, визначені ст. 50 КК України.

Так, за наявності підстав і передумов, визначених у ст. 81 КК України, засуджений достроково звільняється від відбування покарання до закінчення строку, призначеного вироком суду.

Зокрема, за правилами п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 відбув більш ніж 2/3 строку покарання, призначеного йому вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2017 року, то суд, з огляду на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, дані, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи, які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Тож, обов`язок доведення передумов застосування положень ст. 81 КК України, покладається на особу, яка ініціює перед судом питання щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, зокрема, з огляду на те, чи довів він своє виправлення, суд ураховував дані про його поведінку та ставлення до праці у контексті такого.

Зокрема, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

Висновок же про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Тож, оцінюючи усі обставини у сукупності, суд установив, що наведені засудженим доводи на користь його умовно дострокового звільнення, зокрема, у частині наявності заохочень і відсутності стягнень, не відповідають дійсності.

Так, із матеріалів особової справи засудженого слідує, що він з 07 липня 2017 року відбуває покарання в Арбузинській ВК № 83.

За час відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме : 07 лютого 2018 року до стягнення у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор на 14 діб, 22 червня 2018 року та 06 вересня 2019 року до стягнення у виді суворої догани.

При цьому, згідно із даними характеристик засудженого, зокрема, характеристики від 05 грудня 2018 року, він допускав злісні порушення вимог режиму.

Усі порушення виражались у зберіганні заборонених предметів хлібної закваски.

При цьому, наявні у матеріалах справи характеристики відображають стосовно засудженого такі відомості : не дбало ставиться до майна установи, не здійснює за ними належний догляд; не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи через негативне ставлення до відбування покарання; не бере участі в програмах диференційованого виховного впливу та вихованих заходах установи.

Аналізуючи наведене у сукупності, суд вважає відсутніми дані про те, що засуджений дотримувався режиму установи відбування покарань таким чином аби засвідчити свою сумлінну поведінку.

До того ж, факт погашення двох дисциплінарних стягнень не має у даному випадку значення, позаяк, суд виходить із самого факту допущеного порушення.

Твердження засудженого проте, що він не знав про існування у нього дисциплінарних стягнень, є спростованими матеріалами його особової справи, зокрема, розписками про отримання рішення про накладення дисциплінарного стягнення ( особова справа, арк. 25, 41, 62).

Стосовно ж ставлення засудженого до праці, то суд враховує таке.

Зокрема, матеріалами особової справи підтверджено, що засуджений працевлаштований, за період відбування покарання здобув професію каменотеса 4 розряду, однак, жодного заохочення за сумлінне ставлення до праці за весь період відбування покарання не мав.

При цьому, як вбачається із усіх наявних у особовій справі характеристик, засуджений уникає виконання робіт з благоустрою колонії, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Таким чином, сам по собі факт працевлаштування не може вказувати на наявність підстав до умовно дострокового звільнення, позаяк, має бути доведеним старанне і добросовісне ставлення до праці.

Але у даному випадку суд таких відомостей у своєму розпорядженні не мав.

А тому не можна зробити однозначного висновку про доведеність виправлення засудженого і, як наслідок, досягнення цілей покарання.

12 червня 2019 року рішенням комісії Арбузинської ВК № 83 засудженому було відмовлено у внесенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.

А інших даних, які б у тій чи іншій мірі свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення у суду не було.

Тож, приймаючи рішення, суд ураховував, що згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

У той же час, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

А тому, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_4 і його ставленню до праці, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» і за яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Розумним же є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений довів своє виправлення та перевиховання протягом хоча й не всього періоду відбування покарання, а, принаймні, досить тривалого.

Тож, підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, на які він посилався, не доведені перед судом поза розумним сумнівом, тому суд, будучи наділеним дискреційними повноваженнями щодо вирішення даного питання, вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні цього клопотання із мотивів, що викладені ним вище.

Тому, керуючись ст. 81 КК України, 369, 370, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1