Справа № 182/3415/19
Номер провадження 1-кп/184/98/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду в режимі відео конференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001252 від 07.05.2019 року відносно обвинуваченого

? ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Південне Нікопольського району Дніпропетровської області, з неповною середньою загальною освітою, ученика КЗ НСЗШ № 1 ім. О. Коваля, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

представник органу пробації ОСОБА_7 ,

представник служби у справах дітей Нікопольської міськради ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2019 року приблизно о 12.00 годині неповнолітній ОСОБА_3 знаходився у бесідці на міському пляжі, неподалік від кафе «Маямі», яке розташоване за адресою: м. Нікополь, пров. Пляжний, 18, зі своїми товаришами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Перебуваючи у вказаному місці, приблизно о 12:45 годині, ОСОБА_3 побачив, як з кишені кофти ОСОБА_9 випав мобільний телефон, який ОСОБА_10 , жартуючи взяв та сховав під свою футболку, яка лежала на лавці у бесідці. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись тим, що ОСОБА_9 і ОСОБА_12 вийшли з бесідки, а ОСОБА_10 не спостерігає за його діями, ОСОБА_3 взяв вищевказаний мобільний телефон та сховав у кишеню своїх брюк.

Таким чином, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy» моделі «А5», ринкова вартість якого згідно судової - товарознавчої експертизи № 171 від 14.05.2019 року станом на 28.04.2019 року складає 2000 грн. 00 коп., який знаходився у силіконовому чохлі із сім-картою оператора мобільного зв`язку ДТУ ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_1 , грошових коштів на якій не було, які матеріальної цінності для потерпілих не представляють, та належать ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , чим своїми діями спричинив матеріального збитку на вищевказану суму. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
В ході судового засідання неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого та пояснив, що 28.04.2019 року вдень приблизно о 12 годині він був на міському пляжі за адресою: м. Нікополь, пров. Пляжний, 18 разом зі своїми товаришами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .. Побачив, як з кишені кофти ОСОБА_9 випав її мобільний телефон, який ОСОБА_15 сховав під свою футболку, яка лежала на лавці у бесідці. Побачивши, що ніхто не дивиться, взяв телефон потерпілої та сховав у кишеню своїх брюк. Хотів продати його, але не зміг та розбив його. Вказує, що повністю усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаюється у вчиненому та зазначає, що такого більше не повториться.

В судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 надала показання, згідно яких повідомила, що про те, що трапилось, дізналась від працівників поліції. Він не її син, знаходиться на її утриманні. Поганого про нього нічого не може сказати, гарна дитина.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, в заяві просять розглядати кримінальне провадження без їх участі, позову не заявляли, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просять призначити покарання на розсуд суду.
Крім того вина ОСОБА_3 підтверджується показаннями безпосередньо допитаних у судовому засіданні свідків.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала показання, згідно яких повідомила, що вона працює у службі у справах дітей Нікопольської міськради. ОСОБА_3 перебуває на обліку з 2008 року. Його батьки позбавлені батьківських прав. З жовтня 2010 року він перебуває на утриманні в дитячому будинку сімейного типу в сім`ї ОСОБА_16 . З ним була проведена необхідна профілактична робота, хлопець виправився.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала показання, згідно яких повідомила, що вона працює в поліції. ОСОБА_3 перебуває на обліку, до вчиненого злочину ставиться критично, виправився, сказав, що більше такого не повториться.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, згідно яких повідомила, що вона працює в органі пробації. Досудову доповідь про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 підтримала і вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та він не становить високої небезпеки для суспільства.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, повністю доводиться наданими сторонами та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні сукупністю письмових доказів.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: визнання вини та щире каяття, яке виявилося в тому, що обвинувачений усвідомив протиправність своєї поведінки, вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку.

Суд враховує також, що неповнолітній ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше правопорушень не вчиняв, мешкає в ДБСТ ОСОБА_5 ОСОБА_18 , де має достатні умови для проживання та розвитку, батьки-вихователі в повному обсязі виконують свої обов`язки, перебуває на обліку в службі у справах дітей Нікопольської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування, навчається в КЗ «НСЗШ І-ІІ ст. №1» в м. Нікополі Дніпропетровської області, характеризується позитивно, має хороший фізичний та розумовий розвиток, однак навчається не в міру своїх можливостей, має достатній рівень навчальних досягнень.

Згідно досудової доповіді, складеної представником персоналу органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як низький, ОСОБА_3 не становить високої небезпеки для суспільства.

Частиною 1 ст.105 КК України визначено, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх", згідно із ч. 1 ст. 105 КК України суд у праві звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до ст.12 КК України, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив суспільну небезпечність вчиненого злочину, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною, тому на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

Метою застосування примусових заходів виховного характеру є забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають в одержанні ним необхідного виховання, освіти, лікування, захисту від насильства та жорстокості, соціальної допомоги, а також у наявності можливості пристосуватися до реалій навколишнього життя, підвищити свій культурний, соціальний та загальноосвітній рівень, набути професії та працевлаштуватися.

Вирішуючи питання про те, які саме примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, застосувати до неповнолітнього, суд прийшов до висновку, що найбільш ефективним заходом, таким, що забезпечать позитивний виховний вплив на неповнолітнього, буде застереження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження до неповнолітнього обвинуваченого не обирались.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки неповнолітній обвинувачений не має самостійного заробітку, суд вважає, що процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню із законного представника неповнолітнього обвинуваченого, на що цей представник дав згоду.

Вирішуючи питання про речові докази, суд виходить з положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.105 КК України, ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповнолітнього ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України.

На підставі ч.ч.1, 2, 3 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_3 від покарання, без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження до неповнолітнього обвинуваченого не обирались.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Згідно ст.124 ч.2 КПК України стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на суму 170 грн. 00 коп..

Речовий доказ: чохол від мобільного телефону - залишити потерпілому ОСОБА_13 після набрання вироком законної сили.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1