Справа № 191/16/20
Провадження № 1-кп/191/2/20
У Х В А Л А
іменем України

19 лютого 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000029 від 15.08.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянки України, освіта неповна середня, одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимої: 04.04.2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. 28 ч.2, 205 ч.1 КК України до штрафу 8500 гривень.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,

із участю в судовому розгляді:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 15.08.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження застосування обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як 24.02.2020 року закінчується строк запобіжного заходу у обвинуваченої ОСОБА_3 , а закінчити розгляд кримінального провадження буде неможливо. Крім того на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду, оскільки ніде не працює, тобто не має законних джерел доходів та перебувала у розшуку, змінювала місце проживання, за місцем реєстрації не проживає, характеризується негативно.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження її підзахисній строку тримання під вартою, просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та заявила клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки вважає, що ОСОБА_3 буде проживати за місцем реєстрації разом з братом.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження їй строку тримання під вартою. Просила зміни запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Суд, заслухавши прокурора, обвинувачену та її захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
У відповідності з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На теперішній час розгляд кримінального провадження по суті не завершений.
В своєму клопотанні прокурор обґрунтувала наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_3 перебуваючи на свободі, може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які також враховувались при застосуванні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає, що вказані ризики продовжують існувати, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів на спростування твердження прокурора про їх існування.
Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, повязаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Тому, вирішуючи клопотання про продовження дії запобіжного заходу, суд виходить з того, що згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, а ухвалою від 28 грудня 2019 року щодо обвинуваченої було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24 лютого 2020 року та розгляд справи не буде завершено.
При продовженні запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненнні кримінального правопорушення, внаслідок якого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті малолітньої дитини, кримінальне правопорушення є середньої тяжкості та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, раніше ОСОБА_3 судима, обвинувачена офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, за місцем реєстрації не проживає, у зв`язку з чим органом досудового розслідування була оголошена у розшук.

Суд вважає також встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: а саме можливість вчинення підозрюваною ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення та переховування від органів досудового розслідування, суду у зв`язку з тим, що підозрювана за місцем реєстрації не проживає, зловживає спиртними напоями, характеризується негативно.

Крім того, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим, ухилення від суду.
Суд вважає, що конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є й забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.
Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 18 квітня 2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1