Провадження № 11-кп/4820/339/20
Справа № 682/3805/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Славутським міськрайонним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2019 року за № 0000599 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч Луганської області області, без постійного місця проживання, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:
- 29.06.2004 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- 24.10.2007 року Апеляційним судом м. Києва за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого 15.10.2019 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його затримання з 29.11.2019 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3140 грн. 20 коп. процесуальних витрат.
Речові докази будівельний фен в пластиковому кейсі марки «BOSCH» моделі GHD 660LCD, темно-синього кольору в пластиковому кейсі, набір свердел та головок марки «BOSCH» в темно-зеленому кейсі, ножиці по металу марки «Htoools» з жовтими ручками, зарядний пристрій марки «Forte» моделі CB 20S, електричну болгарку марки «Makita» зеленого кольору, ручну дриль вітчизняного виробника та електроподовжувач залишено потерпілому ОСОБА_9 для використання.
За вироком суду, 29.11.2019 року близько 03 год. 00 хв., керуючись корисливим мотивом, з метою вчинення крадіжки чужого майна та особистого незаконного збагачення, шляхом відкриття хвіртки, ОСОБА_7 проник на огороджену територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 . Скориставшись ключем, місце зберігання якого йому було відоме, відчинив замок вхідних дверей і проник в гараж. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 таємно, умисно, повторно викрав з гаража будівельний фен в платиковому кейсі марки "BOSCH" моделі GHG 660LCD вартістю 2699 грн. 67 коп., набір свердел в кейсі марки "BOSCH" вартістю 540 грн. 42 коп., ножиці по металу марки "Htools" вартістю 51 грн. 66 коп., зарядний пристрій марки "Forte" моделі СВ 20S вартістю 1111 грн. 79 коп., електричну болгарку марки "Makita" моделі "9069" вартістю 1741 грн. 67 коп., механічну дриль вартістю 191 грн. 58 коп., електричний подовжувач на три розетки марки ТУ 16-507,000 на катушці довжиною 30 метрів вартістю 300 грн., які належать ОСОБА_9 , завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 6636 гривень 79 копійок.
Непогоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити більш м`яке покарання.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати не за ч. 3 ст. 185 КК України, а за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки в двір та гараж він не проникав. Зазначає, що мав ключі від будинку та гаражу.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив перкваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому найменший термін покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинами справи.

Зазначає, що ОСОБА_7 проник в гараж, з метою забрати свої речі, які там знаходились, умисел на викрадення чужого майна у нього виник вже тоді, коли він перебував в гаражі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, істотних порушень закону, які б слугували підставою скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, будучи допитаним судом першої інстанції, ОСОБА_7 частково визнав свою вину у скоєному і пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі у жовтні 2019 року він приїхав до тітки ОСОБА_10 в с. Комарівку Славутського району, де деякий час з її дозволу проживав. У листопаді 2019 року його дядьки допомогли йому виготовити паспорт громадянина України, дали 1500 грн, купили квиток на поїзд і відправили в м. Київ, щоб в подальшому він повернувся на Луганщину, де постійно проживає. В Києві він витратив частину коштів і зрозумів, що залишку коштів йому недостатньо для повернення на Луганщину, а тому вирішив повернутися до родичів у с. Комарівку Славутського району. Про своє повернення в с. Комарівку нікому не повідомляв, бо знав, що спровокує конфлікт. Тому вирішив викрасти з гаража на території домоволодіння тітки ОСОБА_10 майно, щоб продати і на виручені кошти повернутись додому на Луганщину. З цією метою, 29 листопада 2019 року близько 03 год. ночі він таємно проник через хвіртку на територію домогосподарства по АДРЕСА_1 , яке належить його тітці ОСОБА_10 . Знаючи, що ключі від гаража знаходяться у літній кухні, взяв їх, відчинив замок дверей та проник всередину. В подальшому з гаражного приміщення він викрав: будівельний фен в пластиковому кейсі, набір свердел, ножиці по металу, зарядний пристрій, механічну дриль, електричну болгарку, електричний подовжувач на три розетки на катушці, які помістив в мішки. Заховавши викрадені речі, він пішов до ОСОБА_11 з яким познайомився під час останнього перебування в с. Комарівка та попросив його допомогти перенести свої речі та мішок з викраденим, при цьому не повідомляв, що викрав майно. ОСОБА_11 погодився і зранку допоміг йому перенести сумки з його особистими речами та мішок з викраденим до автобусної зупинки. Після цього, ОСОБА_11 пішов додому, а він побачивши на дорозі машину ОСОБА_9 став втікати. ОСОБА_9 його наздогнав та коли привів за руку до місця, де стояли сумки з його речами і мішок з викраденим, до них приїхали працівники поліції і затримали його. Будучи виявленим працівниками поліції, викрадене повернув.

Незалежно від того, що ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав лише частково, така доводиться сукупністю як суб`єктивних, так і об`єктивних доказів.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що він особисто відвіз на залізничний вокзал ОСОБА_7 , посадив його на поїзд та відправив до м. Києва. 29 листопада 2019 року, йому зателефонували та повідомили, що ОСОБА_7 повернувся в с. Комарівка, де його було затримано з викраденими з його гаража речима. Після цього, він виявив, що з гаража було викрадено: будівельний фен в платиковому кейсі, набір свердел в кейсі, ножиці по металу, зарядний пристрій, електричну болгарку, механічну дриль, електричний подовжувач на три розетки на катушці довжиною 30 метрів. Викрадені речі речі були вилучені у ОСОБА_7 під час його затримання та передані йому на зберігання. Підтримав думку прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтвердила, що після того, як ОСОБА_7 виготовили паспорт, у листопаді 2019 року її брат посадив ОСОБА_7 на поїзд та відправив на Луганщину. 29 листопада 2019 року їй стало відомо, що ОСОБА_7 повернувся в с. Комарівку та викрав з належного їй гаража інструменти її брата. Зазначила, що дозволу користуватись гаражем під час проживання ОСОБА_7 в її будинку та в подальшому ні вона, ні її брати ОСОБА_7 не давали.

Свідок ОСОБА_11 , підтвердив, що на прохання ОСОБА_7 допоміг йому перенести на автобусну зупинку сумки з речами. Не знав, що в сумках викрадене майно.

Свідок ОСОБА_12 , в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що 29 листопада 2019 року йому зателефонували та повідомили, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 несуть через городи сумки та мішки. Приїхавши на вказане місце, побачив ОСОБА_7 , який стояв біля сумок та мішка. Коли під`їхав ближче, ОСОБА_7 став втікати, але він його наздогнав. ОСОБА_7 зізнався, що викрав майно з гаража ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_13 , підтвердив, що 29 листопада 2019 року, близько обіду, йому зателефонували та повідомили, що двоє підозрілих осіб несуть через городи сумки. Приїхавши на місце події, він побачив, машину ОСОБА_12 та три сумки, а також як ОСОБА_12 вів за руку ОСОБА_7 . Зі слів ОСОБА_12 він зрозумів, що ОСОБА_7 викрав речі у його батька - ОСОБА_9 .

Такі покази узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, дослідженими місцевим судом, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця події від 29.11.2019 року з фототаблицями до нього, згідно яких вбачається спосіб викрадення майна у ОСОБА_9 - шляхом проникнення обвинуваченого на територію будинковолодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , а саме через калітку та ворота гаража (а.м.с. 6-11);

- протоколу огляду та добровільної видачі від 29.11.2019 року ОСОБА_9 будівельного фена в пластиковому кейсі, набору свердел, ножиць по металу, зарядного пристрою, електричної болгарки, ручної дрелі, електричного подовжувача на три розетки на катушці, які були викрадені ОСОБА_7 та вилучені у нього під час затримання 29.11.2019 р. (а.м.с. 12);

- висновку товарознавчої експертизи від 09.12.2019 р. № 12.1-0803:19, згідно якої ринкова вартість ножиць по металу марки "HTOOLS" з жовтими ручками станом на 29.11.2019 року могла становити 51 грн. 66 коп., зарядного пристрою марки "Forte" моделі СВ 20S 1111 грн. 79 коп. (а.м.с. 18-24);

- висновку товарознавчої експертизи від 09.12.2019 р. № 12.1-0802:19, згідно якої ринкова вартість кутової шліфувальної машини (болгарки) марки "Makita" моделі 9069 зеленого кольору станом на 29.11.2019 року могла становити 1741 грн. 67 коп., механічної дрилі 191 грн. 58 коп. (а.м.с. 28-36);

- висновку товарознавчої експертизи від 06.12.2019 р. № 12.1-0801:19, згідно якої ринкова вартість будівельного фену марки "BOSCH" моделі GHG 660LCD темно-синього кольору у пластиковому кейсі станом на 29.11.2019 року могла становити 2699 грн. 67 коп., набору свердл марки "BOSCH" в темно-зеленому кейсі 540 грн. 42 коп. (а.м.с. 41-48);

- довідки, виданої 12.12.2019 року ФОП ОСОБА_14 про те, що станом на 29.11.2019 р. вартість бувшого у вжитку електроподовжувача ТУ 16-507,000 на котушці довжиною 30 м. на 3 розетки становить 300 грн. (а.м.с. 37).

Беручи до уваги усе вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане із проникненням в інше приміщення.

Перед викладенням перевірених доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок перевіряється відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України лише в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику в справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р., для вирішення питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, слід мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки необхідно з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Проаналізувавши докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_7 при скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ч. ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та врахувавши, що останній, повернувшись з м. Києва 28.11.2019 року в с. Комарівку Славутського району, родичів про своє повернення не повідомив, таємно зайшов на територію будинковолодіння ОСОБА_10 в нічний час, знаючи місце схову ключів, скористався ними та незаконно зайшов в гараж, звідки викрав інструменти, які належать ОСОБА_9 , зробив це саме шляхом проникнення до приміщення.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені обставини спростовують твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 зайшов у гараж з дозволу родичів та з метою забрати належну йому новорічну гірлянду, про існування якої жодних доказів як суду першої інстанції, так і апеляційному суду надано не було.

Окрім того, з наданих в суді першої інстанції показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що ні вона, ні її брати дозволу ОСОБА_7 користуватись будь-якими приміщеннями на території домоволодіння ОСОБА_10 , в тому числі гаражем, під час проживання його в окремій частині будинку та в подальшому не давали.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він мав ключі від будинку та гаражу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки обвинувачений безпосередньо не володів такими ключами, а знаючи місце їх зберігання, вночі, таємно проникнув до літньої кухні, де вони знаходились, взяв такі, відчинив замок дверей та проник в гараж.

Твердження ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів розцінює як намір пом`якшити ступінь його вини та покарання за скоєне.

Посилання на необхідність призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, апеляційний суд до уваги не приймає враховуючи наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який має не зняту та непогашену судимість за особливо тяжкий і тяжкий злочин, що підтверджується довідкою ІЦ (а.м.п. 66-67); за місцем тимчасового проживання в с. Комарівка Славутського району характеризується негативно, як особа схильна до крадіжок та зловживання алкогольними напоями (а.м.п. 65); за місцем останнього відбування покарання характеризується посередньо, соціально-корисні зв`язки на волі втрачені, мав 19 стягнень (а.м.п. 82-84); згідно довідки Славутської ЦРЛ від 10.12.2019 року на обліку у лікаря-наркоглога, психіатра, невропатолога не перебуває та раніше не перебував (а.м.п. 64); згідно даних медичного висновку Славутської ЦРЛ від 02.12.2019 року працездатний (а.м.п. 68).

Також, суд першої інстанції врахував, що обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 не встановлено; обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів, оскільки при наявності не знятої та не погашеної судимості за особливо тяжкий злочин ОСОБА_7 продовжив злочинну діяльність.

Зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а тому, з огляду на конкретні обставини справи, суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі та його розмір будуть достатніми та необхідними для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання або звільнення обвинуваченого від призначеного покарання не має.

З огляду на наведене, місцевий суд, обгрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим, та вмотивованим, підстави для його скасування, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4