Справа № 645/8215/19
Провадження № 1-кс/645/3467/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0003060 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що добровільно видане органу слідства 20.12.2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: розкладний ніж та одну пару легінсів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що 19.12.2019 року близько 13 год. 05 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на території ринку за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 257, побачив кіоск із товаром: колготки та легінси, що був викладений зі сторони вулиці та кріпився кліпсами до вітринного скла кіоску, реалізацію якого здійснювала власниця ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на відстані не більше 1 метру від потерпілої, та розуміючи, що ОСОБА_7 дивиться на нього та спостерігає за його діями, відкрито для власниці товару ОСОБА_7 зірвав з кліпси одну пару легінсів, тим самим відкрито заволодів належним останній майном та став відходити від кіоску. ОСОБА_7 з метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 та повернення викраденого майна спробувала затримати останнього та забрала у нього викрадене ним майно. ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи намір довести задуманий ним злочин до кінця, та бажаючи подолати будь-який можливий опір з боку потерпілої, перебуваючи до ОСОБА_7 обличчям, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насилля, наніс їй один удар ногою в область живота та рукою в область потилиці, тим самим завдав фізичний біль, після чого підібрав з землі легінси, які випали у ОСОБА_7 із рук, та став бігти за кіоски намагаючись залишити місце вчинення злочину. Коли ОСОБА_7 спробувала переслідувати ОСОБА_6 , останній витягнув з кишені надягнутих на ньому брюк розкладний ніж та, стоячи на відстані витягнутої руки від потерпілої, направив на неї лезо ножа та став вимагати, щоб остання перестала його переслідувати. ОСОБА_7 вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 сприйняла для себе як реальну погрозу застосування насилля, небезпечного для життя чи здоров`я та почала відходити від ОСОБА_6 , після чого, останній із викраденим майном з місця вчинення злочину втік,обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду.

20.12.2019 року ОСОБА_6 добровільно видав правоохоронним органам розкладний ніж, яким він погрожував потерпілій ОСОБА_7 під час вчинення разбою та викрадене у останньої майно одну пару легінсів.

Враховуючи, що предмети та речі, добровільно видані ОСОБА_6 можуть мати у даному кримінальному провадженні доказове значення та будуть визнані речовими доказами, що сприятиме розкриттю вказаного кримінального правопорушення та притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, а також для проведення ряду експертиз та встановлення істини під час досудового розслідування, а тому незастосування тимчасової заборони розпоряджатися даним майном може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання з підстав, викладених в ньому та просила про його задоволення.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 при вирішенні вказаного клопотання покладалась на розсуд суду.

Інші особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 172 КПК України, неприбуття в судове засідання викликаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, вважає необхідним зазначити наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, крім іншого, повинні бути зазначені підстава і мета накладення арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_6 добровільно видав правоохоронним органам розкладний ніж, яким він погрожував потерпілій ОСОБА_7 та викрадене у останньої майно одну пару легінсів.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Таким чином, маються правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 167 КПК України для накладення арешту на майно.

Метою накладення арешту на вищезазначене майно є забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність його використання в ході досудового розслідування в якості речових доказів, для призначення судових експертиз.

Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки на виконання вимог ст. 172 КПК України слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має значення для досудового розслідування.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, що добровільно видане органу слідства 20.12.2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: розкладний ніж та одну пару легінсів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1