Справа № 308/2860/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №308/2860/19, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000196 від 18.08.2015 р.про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області, Тиврівського району, с. Сліди, українця, громадянина України, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні 3-ох малолітніх дітей, з середньою освітою, раніше не судимого, призваний на військову службу до Збройних сил України, який проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця гірсько-піхотного відділення гірсько-піхотного взводу гірсько-піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту :
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією військової частини ПП НОМЕР_2 (на даний час НОМЕР_1 , з місцем розташування АДРЕСА_2 ), у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних службових осіб військової частини, о 08 год. 00 хв. 20.04.2015 року до розташування військової частини ПП НОМЕР_2 (на даний час НОМЕР_1 , з місцем розташування АДРЕСА_2 ) без поважних причин не прибув та був відсутній на військовій службі по 07.05.2015 року, без поважних причин, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність із несенням військової служби.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
У судовому засіданні прокурор подав до суду угоду укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання винуватості від 19.02.2020 року, яку прокурор просив затвердити, з додержанням наступних умов.
На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 469 ч.4, 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.
Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Згідно з даними угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України; погодитися з визначеним в угоді покаранням.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та її суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю. Окрім того, ОСОБА_3 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 19.02.2020 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.
В судовому засіданні прокурор та захисник також висловили думку про затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.
Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода про визнання винуватості від 19.02.2020 року не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, є тяжким злочином
При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 19.02.2020 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
При укладенні угоди враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а саме: щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину , безпосередня участь у проведенні АТО .
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.
За таких обставин суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити вид і міру покарання відповідно до угоди про визнання винуватості від 19 лютого 2020 року , укладеної між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Захисником обвинуваченого у судовому засіданні було подане клопотання про застосування амністії, оскільки ОСОБА_3 в період з 20.05.2015 року по 30.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 07.04.2016 року № 693.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Як зазначено у ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Частиною четвертою статті 86 Кримінального кодексу України передбачено, що особи, визнані винними у вчиненні корупційних злочинів, вироки стосовно яких не набрали законної сили, не можуть бути звільнені від відбування покарання, а особи, вироки стосовно яких набрали законної сили, - не можуть бути повністю звільнені законом про амністію від відбування покарання. Зазначені особи можуть бути звільнені від відбування покарання після фактичного відбуття ними строків, встановлених частиною третьою статті 81 цього Кодексу.

Статтею 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" встановлено, що амністія не може бути застосована до: осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі; осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії; осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах; осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб; осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Статтею 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» також передбачено ряд обмежень за наявності яких, амністія не застосовується.

Згідно п. «б» ч. 2 ст. 10 застосування цього Закону здійснюється щодо: осіб, яких засуджено до покарання у виді штрафу, якщо на день набрання чинності цим Законом це покарання не виконано, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 не притягувався до кримінальної відповідальності ні до, ні після винесення судом зазначеного вироку, він не відноситься до переліку осіб, щодо яких не може бути застосовано амністію.

В період з 20.05.2015 року по 30.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі / районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 07.04.2016 року № 693, а також 28.04.2016 року отримав посвідчення серії НОМЕР_3 ветерана війни учасника бойових дій.

В судовому засіданні ОСОБА_3 надав згоду на застосування відносно нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».

З урахуванням викладеного, слід на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 86 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням ст. 75 КК України внаслідок акту амністії.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395, 469, 472 - 475 КПК України, ст. 2, 10, 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд,-

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 19 лютого 2020 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_4 , у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 затвердити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Роз`яснити ОСОБА_3 що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 - не обирати.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 86 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням ст. 75КК України , внаслідок акту амністії.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатській апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1