ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 592/18/18 Номер провадження 11-кп/814/149/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2018 року-,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, освіта повна середня, студента СумДУ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

05.10.2017 Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільний з випробуванням із встановленням 1 року іспитового строку.

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.187 КК України та засуджений на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ст.71 КК України призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 05.10.2017 у вигляді одного року позбавлення волі і остаточно призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк покарання визначено рахувати з 9.11.2017.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, громадянина України, не одруженого, студента 3-го курсу СумДУ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України засуджений на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання час перебування його під вартою з 09 по 10 листопада 2017 року включно. Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з часу затримання.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави в дольовому порядку витрати, пов`язані з залученням експерта, в розмірі по 346 грн. 05 коп. з кожного.

Майно ОСОБА_9 , на яке накладений арешт 13.11.2017 слідчим суддею Ковпаківського районного суду м.Суми, передано у власність держави в рахунок конфіскації майна.

Майно ОСОБА_10 на яке накладений арешт 10.11.2017 слідчим суддею Ковпаківського районного суду м.Суми, передано у власність держави в рахунок конфіскації майна.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими за те, що вони 09.11.2017 приблизно 02:45 год., перебуваючи неподалік залізничного вокзалу по вул. Привокзальній в м. Суми, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , який йшов по вказаній вулиці у напрямку вокзалу та який при собі мав рюкзак і пакет. У цей момент, у ОСОБА_10 виник умисел на здійснення нападу на ОСОБА_11 з метою заволодіння його речами. Про вказаний умисел він повідомив ОСОБА_9 на що той дав свою добровільну згоду, тим самим вступивши у злочинну змову. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 підбіг ззаду до ОСОБА_11 та застосовуючи заздалегідь заготовлений, невстановлений у ході досудового розслідування та судового розгляду предмет, який він тримав в правій руці, наніс ним один удар в праву сторону обличчя потерпілого, чим завдав останньому тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаної рани розміром 0,2*1 см правої виличної ділянки. Отримавши удар, ОСОБА_11 повернувся до ОСОБА_9 та почав його утримувати за руки. У цей момент ОСОБА_10 з метою придушення волі потерпілого до опору та самозахисту, наніс йому декілька ударів зажатим в руці складеним ножем в потилицю, завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.

З метою припинення злочинних діїй ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_11 повернувся та почав тримати його за руки та кликати на допомогу, тим самим затримав його. У цей момент, ОСОБА_9 , побоюючись бути затриманим на місці вчинення злочину, доводячи задумане до кінця, схопив речі потерпілого, а саме: рюкзак фірми «Vertex», вартістю 570 грн., в якому заходилася портативний зарядний пристрій «Coomax», вартістю 277грн., інші особисті речі, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, грошові кошти в сумі 100 доларів США та побіг у напрямку готелю «Ювілейний», тим самим заволодів належними потерпілому речами, завдавши ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 3510,62 грн., однак у подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були затримані працівниками поліції.

У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить вирок щодо ОСОБА_9 змінити і призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України - 2 роки позбавлення волі.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував: особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який є студентом, має молодий вік, незадовільний стан здоров`я, єдиною дитиною у батьків, які хворіють. Крім того, потерпілий просив врахувати те, що він не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки під час досудового розслідування останній відшкодував 1343,10 грн., а мати обвинуваченого ОСОБА_9 відшкодувала 10 000 грн. моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, які є аналогічними за змістом та посилаючись на невідповідність призначеного покарання, яке є за своїм розміром явно несправедливим через суворість, просять вирок змінити, призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 мотивують тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, те, що обвинувачений ОСОБА_9 є студеном СумДУ, має молодий вік, позитивні характеристики, незадовільний стан здоров"я (хронічні захворювання), на диспансерних обліках не перебуває, батько обвинуваченого має ряд хронічних захворювань та переніс декілька операцій, потерпілий претензій до ОСОБА_9 немає так, як йому відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 1353, 10 грн. та матір"ю ОСОБА_9 відшкодовано моральну шкоду в сумі 10 000 грн..

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок суду та звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Свої вимоги захисник ОСОБА_8 мотивує тим, що обвинувачений щиро розкаявся, визнав вину, є студентом вищого навчального закладу, має юний вік, ОСОБА_10 обіцяє суду в подальшому не вчиняти протиправні дії, ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду продовжував навчатись, приймав участь в житті Університету та доводив, що він є корисним для суспільства, у потерпілого претензії відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину за обставин встановлених судом та правильність кваліфікації дій обвинувачених, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особам обвинувачених, через м`якість просить, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. На підставі ч. 1 ст.71 КК України, за сукупінстю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 5.10.2017 у виді 1 року позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; ОСОБА_10 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений: ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненому не визнавав, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, намагався уникнути відповідальності, про що свідчить невизнання ним цивільного позову і те, що після вчинення злочину намагався втекти, шкоду потерпілому не відшкодував і те, що обвинувачений ОСОБА_10 був ініціатором вчинення тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав наведених у них, та відмовити в задоволенні апеляційних вимог прокурора; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 апеляційну скаргу та заперечили, щодо задоволення апеляції прокурора; прокурора, який заперечив, щодо задоволення апеляційних вимог потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_9 і захисників обвинувачених і підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, в умисному нападі з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаними з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, ніким з учасників не оспорюється і підтверджується зібраними у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг потерпілого, обвинувачених і захисників призначення обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість та доводів прокурора про призначення обвинуваченим покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинувачених через м"якість, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" (далі постанова Пленуму) зазначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами,передбаченими статтями 71,72 КК України.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особи обвинувачених, які позитивно характеризуються за місцем проживання, є студентами вищого навчального закладу; стан здоров`я ОСОБА_9 , який має ряд захворювань; відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 ; обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_9 - рецидив злочину; особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий; обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 - визнання вини, щире каяття у вчиненні злочину, відшкодування шкоди ОСОБА_10 потерпілому та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів враховує доводи потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 є студентом, має молодий вік, незадовільний стан здоров`я, єдиною дитиною у батьків, які хворіють, відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки під час досудового розслідування останній відшкодував 1343,10 грн., а мати обвинуваченого ОСОБА_9 відшкодувала 10 000 грн. моральної шкоди, але на правильність оскаржуваного судового рішення щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 це не впливає.

Що стосується доводів потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_9 його захисника про наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, то вони є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винуватого.

Однак, в даному випадку, з урахуванням особи винуватого ОСОБА_9 , який є раніше судимий, належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, натомість через місяць після ухвалення попереднього вироку, а саме 5.10.2017 Сумським районним судом Сумської області вчинив тяжкий злочин проти власності і відсутністю обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів не вбачає законних підстав застосувати ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

Отже, призначене судом ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, яке призначене в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 187 КК України, із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, які просять врахувати в апеляційних скаргах потерпілий, обвинувачений ОСОБА_9 і його захисник відсутності обставин, які пом"якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, як просить потерпілий, обвинувачений та його захисник, колегією суддів не встановлено.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обговорюючи прохання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням і встановлення іспитового строку на підставі статті 75 КК України, колегія суддів враховує, те, що обвинувачений хоча і вперше вчинив злочини, проте обвинувачений вчинив злочин за попередньою змовою з корисливих мотивів, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є студентом вищого навчального закладу, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття у вчиненому злочині, відшкодування шкоди потерпілому та відсутність обставин, які обтяжує покарання.

З урахуванням вказаних обставин ОСОБА_10 було правильно призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, на думку колегії, застосування щодо ОСОБА_10 положеннь ст. 75 КК буде неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприятиме меті покарання та буде недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Отже, призначене судом ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 69 КК України, яке призначено в межах нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 187 КК України, із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, обставин, які пом`якшують та відсутністю обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, які просить врахувати в апеляційній скарзі захисник, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання, як просить захисник ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілого, обвинувачених і захисників, задоволенню не підлягають.

Підстав для зміни чи скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 5.12.2018 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом, а засудженим, який тримається під вартою з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4