Справа № 559/1009/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м.Дубно кримінальне провадження №0000453 по обвинуваченню

ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іващуки Радивилівського р-ну, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, із середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 254 КК України

та угоду про визнання винуватості від 01 червня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
Судовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 , 1956 року народження, користується присадибною земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві приватної власності, із зазначенням цільового призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом «а» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України на землекористувачів земельних ділянок поряд з іншими обов`язками законодавцем покладено також обов`язок щодо забезпечення використання ними землі за цільовим призначенням.

При цьому, абзацом другим частини першої статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно із ч.2 ст. 168 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в аграрному комплексі.

Разом з тим, нехтуючи вищевказаними вимогами земельного законодавства, ОСОБА_4 , у листопаді 2019 року, на земельній ділянці, площею 0.1477 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності, всупереч вимогам земельного законодавства України, самовільно облаштував ставок площею 0.0214 га, зокрема довжиною 32 метриа, шириною 9 метрів.

При цьому, ОСОБА_4 , без відповідного на те дозволу змінив цільове призначення даної земельної ділянки, оскільки вона відносилась до категорії земель сільськогосподарського

призначення та, внаслідок безгосподарського її використання, вказана ділянка втратила родючість та виведена із земель сільськогосподарського обороту.

Таким чином, ОСОБА_4 використовує вищезазначену земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0214 га, з відхиленням від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, чим порушено вимоги п.ґ ст.211 Земельного кодексу України.

01 червня 2020 року у даному кримінальному провадженні між прокурором Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання останньому, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 254 КК України, а саме у виді штрафу, розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Розглядаючи в судовому засіданні питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Крім цього, частиною першою статті 472 КПК України, передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні наступних обставин, зокрема: сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки не виконання угоди.

Прокурор в судовому засіданні, зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, в обсязі обвинувачення та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнаючи винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні в обсязі обвинувачення, повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 254 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Відповідно до вимог ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

З урахуванням доведеності вини у вчиненному кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.254 КК України та її беззастережного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 та встановленні в ході судового розгляду пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, сприяння у розкритті злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, тому суд вбачає наявність фактичних підстав для затвердження укладеної угоди про визнання винуватості.
При цьому, суд зазначає, що за вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності у вигляді покарання, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченомуОСОБА_4 не обирався
На підставівикладеного та керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
Угоду про визнання винуватості від 01 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0000453, укладену між прокуром Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу, розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України до Рівненського Апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1