Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2280/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Беркакіт, Нерюнгрінського району та область, Республіки Саха, Якутія, громадянина України, неодруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.02.2002 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

-04.09.2002 Житомирським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

-21.10.2011 Житомирським районним судом за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ухвалено залишити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 10.07.2019, зарахувавши у цей строк час перебування його під вартою у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК Уккраїни.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави 6280 (шість тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз в ході досудового розслідування.

Ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду м. Житомира від 12.07.2019 та 24.07.2019, на музичний програвач марки «PIONEER», подовжувач, два автомобільні домкрати, сумку червоного кольору, акумуляторну батарею « ІНФОРМАЦІЯ_3 », мобільні телефони «Doogee», «Самсунг» із сім картами «МТС», «Лайфселл» та «Київстар».

Речові докази, а саме:

- спортивну сумку червоного кольору, два домкрата, подовжувач, автомагнітолу, акумуляторну батарею, кабель силовий, які знаходяться на відповідальному зберіганні у Житомирському РВП ухвалено повернути потерпілій;

- мобільні телефони «Doogee», «Самсунг» із сім картами «МТС», «Лайфселл» та «Київстар» - ухвалено повернути ОСОБА_8 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що близько 01 години 10 липня 2019 року у ОСОБА_8 , який перебував по вул. Дружби Народів у смт. Новогуйвинське Житомирського району та області, виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення будь-якого майна, шляхом проникнення до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яке розташоване по вул. Дружби Народів у смт. Новогуйвинське, Житомирського району.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 , переконавшись, що його дії залишаються таємними, а саме що ніхто за ним не спостерігає, у цей час та місці, шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яке розташоване за вказаною вище адресою, звідки таємно, повторно викрав автомобільний музичний програвач марки «PIONEER» вартістю 883 грн., два автомобільні домкрати вартістю 983,34 грн., подовжувач білого кольору довжиною близько 20 метрів, та акумуляторну батарею «VEGA» вартістю 979,96 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2846,30 грн.

У подальшому ОСОБА_8 з місця злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначення покарання ОСОБА_8 . На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки. Вказує, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим, та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Зазначає, що враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення злочину, а саме те, що у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, жодних фактичних обставини справи не оспорював, відсутність об`єктивних факторів, які б свідчили про негативну характеристику обвинуваченого за місцем його проживання, має утриманні малолітню дочку та батьків з інвалідністю, хворіє на тяжку хворобу, щиро розкаявся у вчиненому злочині, повністю відшкодував завдану шкоду, від злочину жодних тяжких наслідків не настало, відсутність обтяжуючих обставин вчинення злочину, а також те, що покарання у виді реального позбавлення волі негативно відобразиться на умовах життя та стані здоров`я як обвинуваченого, так і членів його родини, вважає, що до його підзахисного ОСОБА_8 можливо застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України. Тому висновки суду викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та належним чином не обґрунтовані і не вмотивовані. А тому судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 370 КПК України. З огляду на наведене, вирок суду щодо ОСОБА_8 , підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги, зазначені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. При цьому не наполягав на участі його підзахисного в судовому засіданні, зазначивши про його обізнаність про апеляційний розгляд та небажання бути присутнім в ньому .

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі через його суворість, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вказаних вимог Закону дотримався.

Так, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 встановлено, що обвинувачений вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів, будучи раніше судимим за аналогічні злочини.

При цьому суд першої інстанції в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставини визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в найнижчій межі санкції ч.3 ст. 185 КК України та із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Судом також враховано дані про особу обвинуваченого, який має непогашені судимості за вчинення майнових злочинів, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробив, продовжує займатися злочинною діяльністю, що також свідчить про його небажання до нормальної адаптації у суспільстві. За місцем проживання ОСОБА_8 характеризується негативно, однак суд критично поставився до вказаної характеристики, оскільки як вбачається зі змісту характеристики, голова Новогуйвинської селищної ради дійшов такого висновку через те, що ОСОБА_8 непрацевлаштований та раніше судимий, проте інших факторів, які б свідчили про негативну характеристику ОСОБА_8 за місцем його проживання, голова селищної ради не зазначив. Крім того судом враховано, що обвинувачений перебуває на наркологічному та психіатричному обліку, має на утриманні малолітню доньку та батьків з інвалідністю, а також хворіє на тяжку хворобу, щиро розкаявся у вчиненому злочині.

Враховано судом також, що шкода завдана потерпілій злочинними діями обвинуваченого відшкодована шляхом повернення викраденого майна, а також правову позицію прокурора щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та думку потерпілої, яка наполягала на суворості покарання.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, та призначив покарання у вигляді позбавлення волі в найнижчій межі санкції статті, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Твердження апелянта про те, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував визнання обвинуваченим вини, щире каяття, те, що він має на утриманні малолітню дитину та батьків інвалідів є безпідставними, оскільки всі ці дані були враховані судом при призначення покарання та не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Що стосується апеляційних доводів з приводу необхідності призначення покарання із застосуванням ст. ст.75, 76 КК України, слід зазначити, що колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин провадження, особи обвинуваченого та суспільної небезпеки вчиненого злочину, підстав для застосування до обвинуваченого 75,76 КК України немає, усі обставини, які б могли бути підставою для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у відповідності до положень ст.75 КК України, суд врахував при призначенні найменш суворого покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має тяжку хворобу, заслуговують на увагу колегії суддів, проте з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, зазначених вище, не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання або звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у відповідності до положень ст.75 КК України.

При цьому додатково слід зазначити, що стан здоров`я обвинуваченого може бути в подальшому підставою для вирішення питання про можливість відбування обвинуваченим призначеного покарання та звільнення його від його відбування на стадії виконання вироку в порядку ст. 84 КК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на практику вітчизняного судочинства та Європейського Суду з прав людини не впливають, враховуючи обставини вказаного кримінального провадження та особу обвинуваченого, на правильність прийнятого судом рішення та доцільність в даному випадку призначення реального покарання обвинуваченому.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та застосування ст.ст.75,76 КК України з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі його захисника, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України стати підставою для зміни вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: