Справа №638/2/18
Провадження № 1-кп/638/268/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

представника потерпілих: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005011 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

встановив:

До суду з Харківської місцевої прокуратури №1 надійшли матеріали кримінального провадження №0005011 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України з затвердженим 29 грудня 2017 року обвинувальним актом по справі.

Ухвалою слідчого судді від 13.10.2017 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами суду на стадії судового розгляду продовжувався.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 17 квітня 2020 року.

У судовому засіданні прокурором заявлені клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вислухавши думки учасників процесу, суд вважає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується, що ризики, передбачених п.п.1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України встановлені під час застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а саме: необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; здійснювати вплив на свідків, допит яких планується судом, вчинити інше кримінальне провадження.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, у вчиненні злочину, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, спростовує доводи сторони захисту про відсутність зазначених ризиків.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати та не зменшилися.

Під час розгляду питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою судом знову вивчалась можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи реальне існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неоднарозово судимий, офіційного працевлаштування немає, проживає без реєстрації, суд продовжує приходити до висновку щодо того, що є підстави вважати, що знаходячись на свободі він може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків, допит яких планується судом, а тому, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та продовжує останньому строк тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.314-316, 331, 369 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження №0005011 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України строк тримання під ватрою на 60 діб до 07 червня 2020 року.

Ухвала може буди оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення.

Головуючий суддя