Справа № 522/4298/20
Провадження № 1-кп/522/1269/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000509 від 05.02.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Мукачево Закарпатської області, з середньою освітою, не одруженого (розлучений), офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
05.02.2020 приблизно о 00:30 годині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилися біля магазину «Копійка», який розташований за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 1 А, к. 19, де побачили ОСОБА_10 , який тримав у своїй руці мобільний телефон «Xiaomi Redmi note 8 pro», у корпусі чорного кольору, обладнаний сім карткою № НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 7000,00 гривен, який знаходився в чохлі чорного кольору, вартістю 200 гривень та розмовляв по вищевказаному мобільному телефону. В цей час ОСОБА_4 вступив в злочину змову з ОСОБА_3 направлену на відкрите викрадення майна, а саме мобільного телефону, який належить ОСОБА_10 .

Діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почали йти за ОСОБА_10 у сторону скверу «Старосінний». В подальшому, знаходячись на території в центі скверу «Старосінний», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підійшли зі спини до ОСОБА_10 , ОСОБА_4 схопив рукою за шию ОСОБА_10 та притягнув до себе. Від зазначеного у потерпілого з карману куртки випав на землю вищевказаний мобільний телефон, ОСОБА_3 підняв його з землі та вони разом з ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 7200,00 гривень.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українцю, уродженцю с. Червона Мотовилівка, Фастівського району, Київської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_5 та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_6 , завдано матеріальний збиток на загальну суму 7200,00 гривень,який на стадії досудового розслідування відшкодований у повному обсязі.
Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000509, внесеному до ЄРДР 05.02.2020 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири роки).
Захисник вважав, що у даному випадку для його підзахисного буде достатнім строк - 4 роки позбавлення волі з випробуванням строком 2 роки.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000509, внесеному до ЄРДР 05.02.2020 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
У судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири роки).
Захисник вважав, що у даному випадку для його підзахисного буде достатнім строк - 4 роки позбавлення волі з випробуванням строком 2 роки.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд обрати обвинуваченим покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачені - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він у складі групи осіб, за попередньою змовою, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.
Також суд вважає повністю доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, також судом встановлено, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він у складі групи осіб, за попередньою змовою, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, шо обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, є раніше не судимою особою.
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, шо обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, є раніше не судимою особою.
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_4 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.
Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який одружений, має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на 5 років, та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме строком на 5 років, та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.
У той же час, відповідно до вимог ст.76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне:
-покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню в період з 05.02.2020 року по 26.06.2020 року (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили раніше обраний ухвалою суду ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно в залі суду.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по даному кримінальному провадженню в період з 05.02.2020 року по 26.06.2020 року (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили раніше обраний ухвалою суду ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.
Речові докази:
-DVD диск з відеофайлом у кількості 2 шт., зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-куртку чорного кольору, куртку чорного кольору з рукавами захисного забарвлення, мобільний телефон «Xiaomi Redmi note 8 pro», у корпусі чорного кольору, обладнаний сім карткою № НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , сіліконовий чохол чорного кольору - вважати повернутими власникам майна.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1