ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/565/20
Провадження № 1-кс/362/140/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.01.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відноснопідозрюваногогромадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и в:
30.01.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що на початку січня 2004 року громадянин Китайської Народної Республіки, ОСОБА_5 , знаходячись в м. Києві по вул. Червоноармійській, 82, запропонував ОСОБА_6 вступити з ним у злочинну змову з метою організації незаконного переправлення осіб, через державний кордон України. На цю пропозицію ОСОБА_6 погодився. В подальшому, до них приєднались громадянин Китайської Народної Республіки Лу ОСОБА_7 і громадяни України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також невстановлені досудовим розслідуванням особи.

В перших числах березня 2004 року Ай Бін доручив ОСОБА_6 підшукати та орендувати приміщення у місті Києві та Київській області з метою переховування в ньому від правоохоронних органів громадян Китайської Народної Республіки (далі -КНР), яких незаконно переправили на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів та без дозволів відповідних органів державної влади, з метою подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України до країн Західної Європи, а також підшукати осіб для спільного вчинення злочину.

На початку березня 2004 року ОСОБА_6 , діючи за вказівкою ОСОБА_4 підшукав та орендував будинок АДРЕСА_1 , який почав використовувати для переховування в ньому від правоохоронних органів, громадян КНР, яких незаконно переправили на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів та без дозволів відповідних органів державної влади, з метою подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України до країн Західної Європи.

5 березня 2004 року ОСОБА_6 , діючи умисно, на виконання вказівки ОСОБА_4 з приводу пошуку нового члена групи, зателефонував до ОСОБА_10 (Херсонська область, Нововоронцовський район, с. Дутчани) та повідомив що для її сина ОСОБА_9 (свого двоюрідного брата) він знайшов роботу і необхідно, щоб останній терміново приїхав до нього у місто Київ.

Зранку 7 березня 2004 року, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , під час зустрічі зі ОСОБА_9 (який того ж дня рано-вранці приїхав у м. Київ), ОСОБА_6 повідомив останньому, що його робота буде полягати у нагляді за громадянами КНР, яких незаконно переправили на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів та без дозволів відповідних органів державної влади яких в подальшому необхідно незаконно переправити через державний кордон України до країн Західної Європи. На цю злочинну пропозицію ОСОБА_9 погодився. Цього ж дня, ОСОБА_6 на власному автомобілі марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 привіз ОСОБА_9 в орендований ним будинок АДРЕСА_1 . По дорозі він детально розповів у чому буде полягати його робота, а саме що він буде проживати у будинку разом з нелегальними мігрантами громадянами КНР, наглядати за ними (дивитись, щоб хто-небудь не вийшов з будинку на двір, за межі двору, виносити з будинку сміття та спалювати його вночі, щоб не привертати уваги місцевих жителів), прибирати за китайцями сміття в тому щоб не допустити викриття правоохоронними органами місця перебування нелегальних мігрантів-громадян КНР.

У вказаному будинку ОСОБА_9 , діючи згідно з наданими йому ОСОБА_6 вказівками у період з 7 березня по 28 травня 2004 року, здійснював нагляд за громадянами КНР(яких привозили ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ) для того, щоб їх не викрили працівники правоохоронних органів, оскільки їх незаконно переправили на територію України з метою подальшого переправлення до країн Західної Європи. Також за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_9 вів підрахунок привезених та вивезених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 нелегальних мігрантів громадян КНР. На момент приїзду ОСОБА_9 у вказаному будинку знаходився вже громадянин КНР ОСОБА_11 , який в подальшому був призначений ОСОБА_12 наглядачем за громадянами КНР, яких переховували в цьому приміщенні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

На початку квітня 2004 року, ОСОБА_6 , виконуючи вказівку ОСОБА_4 , з метою розширення кількості членів злочинної групи, знаходячись приміщенні бару «Манго», який належить йому та знаходиться в м. Києві по вул. Декабристів, 7, запропонував своєму знайомому ОСОБА_8 за винагороду, на автомобілі марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким за дорученням користувалася дружина ОСОБА_6 ОСОБА_13 , допомагати йому у здійсненні прихованого від працівників правоохоронних органів перевезенні нелегальних мігрантів в орендовані ним приміщення, а також доставляти для них продукти харчування. На цю пропозицію ОСОБА_6 , ОСОБА_8 погодився.

Впродовж квітня-травня 2004 року ОСОБА_6 за сприянням ОСОБА_8 , керуючи автомобілями марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаючи що вказаних нелегальних мігрантів з КНР незаконно переправлено через державний кордон України та усвідомлюючи, що їх планують в подальшому незаконно переправити до країн Західної Європи, за вказівкою ОСОБА_4 і з вказаних ним місць з періодичністю один-два рази на тиждень, здійснювали перевезення в будинок АДРЕСА_1 нелегальних мігрантів групами, в кількості 8-10 осіб, за якими наглядали ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

За цей період у вищевказаний будинок, ОСОБА_6 за сприянням ОСОБА_8 доставив і там переховував, близько 200 громадян КНР, котрі раніше були незаконно переправленні невстановленими слідством особами з території Російської Федерації через державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України до країн Західної Європи.

Крім того, впродовж квітня-травня 2004 року, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 керуючи автомобілями марки Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , неодноразово привозили для громадян КНР у будинок АДРЕСА_1 продукти харчування, куплені за кошти, надані Ай Біном, у невстановлених слідством осіб на Деміївському ринку, який знаходиться в м. Києві по вул. Ізюмській, 1.

28 травня 2004 року вжитими працівниками ГУБОЗ МВС України заходами по вул. Леніна, 21 в с. Устимівка Васильківського району Київської області затримано ОСОБА_9 та ЛуВейміна разом із 83 громадянами КНР, яких незаконно переправили через державний кордон України невстановлені слідством особи поза пунктами пропуску, без відповідних дозволів та документів органів державної влади, з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України до країни Західної Європи.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_5 , повторно, за попередньою змовою групою осіб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, здійснював керівництво такими діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

01.02.2013 року ОСОБА_14 винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Підозра ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: - протоколами огляду місця події від 28.05.2004 року та 13.10.2004 року; -протоколами пред`явлення для впізнання від 27.06.2004; - показаннями свідків ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 та іншими матеріалами в сукупності.

Перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, і за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 7 років, станом на даний час вже на протязі тринадцяти років переховується від органів досудового розслідування за межами країни, у зв`язку з чим є ризик, що перебуваючи на волі він може продовжити свою злочинну діяльність, крім того з метою запобігти спробам незаконного, шляхом погроз та підкупу, умовляння, вплинути на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, схиляючи їх до дачі неправдивих показань та перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.

Прокурор в клопотанні вказав, що застосування домашнього арешту чи особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, вчиняти нові умисні злочини, з метою збагачення, тому з метою запобіганням ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з викладених в клопотанні підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 до суду не з`явився, його місце перебування на час розгляду клопотання не відоме.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження внесеногодо Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 01.02.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 01.02.2013 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб (а.с.6-7).

Як вбачається із матеріалів клопотання письмове повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України ОСОБА_14 належним чином вручено не було (а.с. 17-21).

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено таке: «слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку статті 206 КПК України».

Відповідно до ст. 20 КПК України, підозрюваний має право на захист, яке полягає у тому числі і в праві особисто подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.
Ст. 22 КПК України передбачено, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відсутність у судовому засіданні підозрюваного, обвинуваченого та захисників, унеможливило надати суду докази та відстояти правову позицію підозрюваного щодо розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, окрім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка згідно положень ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, гарантовано право на справедливий судовий розгляд, кожний обвинувачений у скоєнні кримінального злочину повинен мати можливість для підготовки свого захисту.
Основоположні права та свободи людини, зокрема й права на свободу та особисту недоторканність, проголошеного як у ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, так і в ст. 29 Конституції України, та рішеннями Європейського суду. Органи обвинувачення повинні забезпечити дотримання конституційних прав і свобод людини, серед яких особливе місце займає право на свободу та особисту недоторканність, на рівні, якому вони гарантуються Конвенцією і практикою Суду. Звуженням прав людини і громадянина порушує вимоги ст. 22 Конституції, та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції
Обов`язкова присутність особи відносно якої розглядається питання про обрання запобіжного заходу закріплена рішеннями Європейського суду, зокрема у справі «Ґраужініс проти Литви» (Grauzinis v Lithuania), 37975/97, 10 жовтня 2000 року, за яким суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що стояло на кону з боку заявника а йшлось про його свободу, а також проміжку часу між різними рішеннями та переоцінки підстав для тримання під вартою, присутність заявника на слуханнях в суді 3 і 17 липня 1997 року з питання попереднього ув`язнення було необхідним для того, щоб він мав можливість давати достатню інформацію та вказівки своєму адвокатові, окрім того, якщо їх розглядати в цілому, то це та подальші провадження не забезпечили заявнику можливості ефективно контролювати законність тримання під вартою, якого вимагає пункт 4 статті 5 Конвенції, тобто заявникові не були надані гарантії, які відповідають застосованому в цьому випадку виду позбавлення волі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, суд що разу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; - перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Оскільки суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).
У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПКслідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні. Слід мати на увазі, що змінити або доповнити подане до слідчого судді, суду клопотання про застосування запобіжного заходу вправі лише прокурор.
Відповідно до пункту 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам статті 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання); у випадку недотримання слідчим, прокурором вимог статті 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність клопотань з боку прокурора про зміну або доповнення поданого клопотання, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_14 та його захиснику станом на час надходження клопотання до суду, тобто 30 січня 2020 року та на час розгляду клопотання в суді копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу вручено не було.
Вимогами КПК України закріплено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника.
Так, відповідно до правил ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, оголошений у міжнародний розшук.
Також в матеріалах клопотання відсутні докази того, що станом на день звернення прокурора із клопотанням до суду, а саме 30.01.2020 року громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , перебуває в міжнародному розшуку.

Враховуючи, що участь підозрюваного ОСОБА_4 в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язковою, між тим він до суду не доставлений, матеріали клопотання не містять відомостей, що підозрюваного оголошено у міжнародний розшук; також прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу не доведено наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, слідчий суддя з метою гарантовання права на справедливий судовий розгляд та дотримання прав громадянина України приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», ст. ст. 3, 20, 22, 110, 177, 183, 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
На ухвалу протягом п`яти діб з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали проголошено 05 лютого 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_21