Справа № 130/2612/17
Провадження №11-кп/801/121/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
експертів ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
(в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000226 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року, якою клопотання задоволено, за вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
в с т а н о в и в :
14.07.2017 року біля 17 годин 20 хвилин ОСОБА_10 проходив по тупіку Одеський в місті Жмеринка Вінницької області, де неподалік перехрестя із проїздом Одеський наздогнав незнайомого йому ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку. Далі ОСОБА_10 окликнув останнього та почав вимагати від нього, аби той показав йому руки, що ОСОБА_9 і зробив, злякавшись ОСОБА_10 , який мав значну перевагу у зрості. Після цього ОСОБА_9 розвернувся та рушив до свого будинку, що був розташований по АДРЕСА_2 , однак, пройшовши кілька метрів, обернувся обличчям до ОСОБА_10 та запитав, навіщо він вимагав від нього показати руки. У свою чергу ОСОБА_10 , наблизившись до ОСОБА_9 та нічого не пояснюючи, безпідставно, з надуманих мотивів через образу на грубе звернення потерпілого, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття та нормами моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, використав малозначний привід, умисно, безпричинно наніс один тичковий удар предметом, схожим на ніж, в шию ОСОБА_9 , чим поранив останнього. Після отриманого удару ОСОБА_9 , побоюючись за власне життя та здоров`я, почав тікати у бік свого будинку, а ОСОБА_10 з метою позбавлення життя потерпілого почав його наздоганяти. Забігши до свого будинку, ОСОБА_9 зачинив двері зсередини та сказав дружині викликати швидку допомогу та працівників поліції, що вона й зробила. В цей час ОСОБА_10 намагався увірватись до будинку потерпілого, неодноразово шарпаючи за ручку дверей, проте, зрозумівши, що йому не вдасться потрапити до вказаного будинку та завершити свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишив територію даного будинковолодіння.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №80 від 08.09.2017 року у ОСОБА_9 мала місце непроникаюча колото-різана рана шиї зліва, без пошкодження органів шиї.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 просить змінити оскаржувану ухвалу та перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, задовольнивши клопотання частково та застосувати до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги явну суперечливість обставин, які прокурор виклав у клопотанні, та зазначив « ОСОБА_10 при нанесенні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень діяв з хуліганських мотивів». У даному клопотанні також зазначено, що згідно висновку стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №124 від 24.10.2017 року ОСОБА_10 на момент вчинення дій не був здатний їх розуміти та керувати ними.
Таким чином, у ОСОБА_10 , не могло бути жодного мотиву, оскільки мотив це внутрішнє спонукання, рушійна сила вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого.
З огляду, на вищенаведене, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.370 КПК України належним чином не провів оцінку досліджених обставин, не вмотивував прийняте рішення, а тому допустив застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до ст.413 КПК України.
Судом першої інстанції досліджено висновок судово-медичної експертизи №80 від 08.09.2017 року згідно якого у ОСОБА_9 виявлено непроникаючу колото-різану рану шиї злів, без пошкодження органів шиї, проте суд першої інстанції належним чином не провів оцінку даного доказу, а також не звернув уваги на обставини, які цим доказом підтверджуються.
Згідно описово-мотивувальної частини наведеного вище висновку у ОСОБА_9 у період надання медичної допомоги виявлено лише колото рану шиї. В зв`язку із чим експерт прийшов до висновку, що мала місце не колота, а колото-різана рана, в порушення вимог ст.101 КПК України, у висновку не зазначено. Крім того, у висновку зазначено, що рана була довжиною 1 см і глибиною та шириною 3 міліметра.
Таким чином, якщо враховувати механізм нанесення удару, те, що даний удар був раптовий для потерпілого і він супротиву не встиг чинити, а також те, що ОСОБА_10 є особою зі значною фізичною силою (показання самого потерпілого) і на тій ділянці шиї, куди був цей удар спрямований, немає кісток, які б затримали предмет, яким наносився удар, то єдиним об`єктивним висновком є те, що даний удар наносився предметом про який вказував у своїх показаннях ОСОБА_10 невеликим складним ножиком брелком. Таким ножиком досить складно нанести людині значні тілесні ушкодження, а за обставин, на які вказував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 практично неможливо.
Заслухавши ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.5 ст.27 КПК України, під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.
При цьому ч.4 ст.107 КПК України визначено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.
Відповідно до ч.6 ст.107 КПК України незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.
Згідно розділу III Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового засідання, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.09.2012 року № 108, окрім іншого, передбаченого положеннями згаданої Інструкції, секретар судового засідання перед початком роботи зобов`язаний перевірити працездатність пристроїв, провести тестування для перевірки того, що складові комплексу звукозапису працюють нормально та запис іде правильно. У разі виявлення ознак непрацездатності обладнання комплексу звукозапису секретар доповідає судді про неможливість подальшого звукового запису судового засідання та повідомляє про це керівника апарату і адміністратора.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 порушено вищенаведені вимоги закону.
До матеріалів кримінального провадження долучені технічні носії інформації на яких встановлена відсутність деяких судових засідань.
Крім того, за умови перебування ОСОБА_10 у стані неосудності, юридична оцінка вчиненого ним суспільно небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України є неправильною.
Згідно приписів ст.15 КК України замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вину (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.
Всупереч викладеному, встановивши, що суспільно небезпечне діяння ОСОБА_10 було вчинено в стані неосудності, суд першої інстанції вказав в ухвалі про наявність умислу останнього на скоєння замаху на вбивство з хуліганських мотивів та надав оцінку вчиненому за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, чим допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Від тяжкості вчиненого у стані неосудності суспільно небезпечного діяння залежить вид примусових заходів медичного характеру, що можуть бути застосовані.
Вищевказані порушення, які встановлені при апеляційному розгляді є істотними, а їх наявність у своїй сукупності обумовлюють безумовне скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, що чітко передбачено ст.415 КПК України.
З урахуванням того, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке вплинуло на права всіх учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року, якою клопотання задоволено, ОСОБА_10 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4