Справа № 481/281/20
Провадж.№ 1-кс/481/132/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2020 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг, Миколаївської області заяву про відвід судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000443 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України,
встановив:
В провадженні судді Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження № 0000443 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.389 КК України.
26.05.2020 року до початку розгляду справи по суті прокурором ОСОБА_5 , заявлено усний відвід головуючій судді ОСОБА_3 . У своїй заяві про відвід, прокурор посилається на те, що суддя ОСОБА_3 у 2014 році ухвалювала вирок відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України та призначила йому занадто м`яке покарання з іспитовим строком, яке в подальшому було скасовано апеляційною інстанцією, та призначено покарання у виді позбавлення волі. Тому у прокурора маються сумніви щодо неупередженості судді ОСОБА_3 і на підставі п.4 ч.1 ст.75 КК України він заявив їй відвід.
В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, що не перешкоджає розгляду заяви по суті.
Згідно з ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Проаналізувавши заяву про відвід та матеріали провадження, суд приходить до висновку, що заява про відвід підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди [України] застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були висвітлені у справі « Мироненко і Мартенко проти України».

Відповідно до положень п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить питання щодо винуватості».

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Статтями 75, 76 КПК України визначений перелік підстав для відводу та самовідводу судді.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, підставою для відводу (самовідводу) є наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Відповідно до практики ЄСПЛ, потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки. Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу відводу, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії» та «Феррантеллі та Сантанджело проти Iталії»).

Заявляючи відвід головуючій судді ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_5 посилається на те, що під її головуванням було ухвалено вирок відносно ОСОБА_4 та призначено занадто м`яке покарання, яке було скасовано апеляційною інстанцією. Інших даних щодо існування обставини, передбачених ст.75 КПК України на обґрунтування відводу головуючій судді ОСОБА_3 прокурором не повідомлено.

Проаналізувавши підстави відводу у призмі положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, зважаючи на те, що заявником не було зазначено фактів, що свідчили б про упередженість головуючої, що проявилися у її особистих переконаннях чи поведінці під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , суд вважає, що зазначені заявником обставини не свідчать про існування ознак, які вказували б на прояв особистої упередженості з боку судді ОСОБА_3 .

Зазначене дає підстави для висновку про неможливість вважати сумніви заявника у неупередженості та безсторонності судді об`єктивно обґрунтованими чи об`єктивно виправданими (за об`єктивним критерієм).

За встановлених обставин, належним чином перевіривши зазначені заявником обставини для відводу головуючої судді ОСОБА_3 у світлі положень чинного кримінально-процесуального законодавства України, Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого відводу та вважає за необхідне відмовити в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 376 КПК України, суд
постановив:
У задоволенні заяви прокурора ОСОБА_5 про відвід головуючої ОСОБА_3 від участі в розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України (справа № 481/281/20) - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали проголошений о 08:50 год. 23 червня 2020 р. в залі судових засідань в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1