ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1459/17
Провадження № 1-кп/636/582/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

педагога ОСОБА_9 ,

представника органу пробації ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001124, внесеному 20.07.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно неповнолітньої обвинуваченої:

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові, українки, громадянки України, учениці 9 класу Есхарівського НВК, раніше не засудженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
19 липня 2018 року, приблизно о 16.30 год., неповнолітня ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на третьому поверсі салону краси «Тріумф», маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, впевнившись, що її дії залишаться непоміченими потерпілим та іншими особами, скориставшись тим, що сторонніх осіб поблизу немає, реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом вільного доступу таємно заволоділа мобільним телефоном «iPhone 4», 8 Гб, білого кольору, що знаходився біля сумки на дивані в салоні краси «Тріумф», який належить потерпілій ОСОБА_11 . Після чого, обернувши викрадене майно на свою користь, з місця вчинення злочину зникла та в подальшому розпорядилася викраденим на власний розсуд. Вартість мобільного телефону «iPhone 4», 8 Гб, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3062 від 30.07.2018, становить 610,00 грн.
Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_5 завдала потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на зазначену вище суму.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Допитана у судовому засіданні неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнала повністю, не оспорювала фактичні обставини справи та пояснила, що взяла телефон та не подумала про наслідки. В скоєному щиро каялася.
За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували неповнолітня обвинувачена та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом неповнолітньої обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченої, а також з`ясуванням умов життя та виховання неповнолітньої обвинуваченої, передбачених ст. 487 КПК України:
- довідки дитячого психіатра лікувально-діагностичного центру № 1 КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка» від 31.07.2018, згідно з якою свідомість ОСОБА_5 ясна, контакт продуктивний, обвинувачена активна, правильно орієнтована у собі та оточуючому середовищі, запас шкільних навиків за віком, пам`ять, логіка та мислення збережені, навики охайності розвинуті, до свого вчинку відноситься критично, усвідомлює свою провину, шкодує про вчинене, психічного розладу у неповнолітньої не виявлено (а.к.п. 66 т.к.п. 1);
- довідок лікаря-нарколога КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» № 2512 від 01.08.2018 та лікаря дитячого психіатра лікувально-діагностичного центру № 1 КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка» № 2512 від 01.08.2018, згідно з якими обвинувачена на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.к.п. 65 т.к.п. 1);
- довідки ОСК ГУНП в Харківській області № 100-30072018/63091 від 30.07.2018, згідно якої обвинувачена раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності (а.к.п. 63 т.к.п. 1);
- характеристики за місцем навчання у Есхарівській загально-освітній школі І-ІІІ ступенів Чугуївської районної ради Харківської області від 30.08.2018, згідно якої обвинувачена добра, весела, товариська, але легко піддається чужому впливу, тимчасові доручення виконувала, але ініціативи не проявляла, непрацелюбна, нестаранна учениця, вчиться не в повну міру, потребує постійного контролю, дуже часто запізнюється на перші уроки, до виконання громадських доручень ставиться несумлінно (а.к.п. 67 т.к.п. 1);
- акту-обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_5 від 30.08.2018, згідно якого обвинувачена проживає у квартирі разом з матір`ю та вітчимом, санітарний стан приміщення незадовільний, в квартирі є кімната для доньки, але вона повністю захаращена скиданими до купи речами, між матір`ю та вітчимом, зі слів сусідів, відсутня атмосфера взаємоповаги та взаєморозуміння, на зауваження матері та вітчима не реагує, тому періодично виникають сварки на цьому ґрунті, донька досі не отримала паспорт (а.к.п. 68 т.к.п. 1).
За змістом ст. 62 Конституції України, під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Вина неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і неповнолітньою обвинуваченою не оспорюються.
Суд вважає доведеною винуватість неповнолітньої ОСОБА_5 в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) і її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.
При вирішенні питання про вид та міру покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує її щире каяття, вчинення злочину неповнолітньою та визнає ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, такими, що пом`якшують її покарання. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Окрім того, суд враховує, що неповнолітня ОСОБА_5 посередньо характеризується за місцем навчання, злочин вчинила вперше.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей- правопорушників.
В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи, державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин середньої тяжкості, може бути звільнений від кримінального покарання, якщо суд визнає, що винний щиро розкаявся, позитивно характеризується і на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України. Заходи, вказані у ч. 2 ст. 105 КК України, застосовуються тоді, коли суд дійде висновку, що неповнолітній, може бути виправлений без реального виконання кримінального покарання, але лише за умови застосування примусових заходів виховного характеру: застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, та інші.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 № 2, суд застосовує заходи виховного характеру при звільненні неповнолітнього засудженого від покарання згідно із ч. 1 ст. 105 КК України.
Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст.105 КК України, суд має право звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:
а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;
б) неповнолітній щиро розкаявся;
в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;
г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
Відповідно до ч. 2 цієї статті, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:
1) застереження;
2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;
3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;
4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;
5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Згідно роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), і керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
У відповідності до роз`яснень, викладених в абзаці 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітньою ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, дані про особи неповнолітньої обвинуваченої, яка характеризуються посередньо, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про те, що її перевиховання можливе без позбавлення волі, за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для її виправлення та запобіганню вчинення повторних злочинів, відвідування занять у Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді і участь у профілактичних заходах, які проводить уповноважений орган з питань пробації, організація дозвілля, суд доходить до висновку, що неповнолітня обвинувачена на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та її можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Крім того, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, згідно з висновком якої виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без позбавлення волі або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства, і, на думку органу пробації, виконання покарання можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень: відвідувань занять в Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та участь у профілактичних заходах, які проводить уповноважений орган з питань пробації, організація довкілля. Тому орган пробації вважає можливим звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням із покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1 п. 2, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КПК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітньої обвинуваченої, яка вперше обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, щиро розкаялася у вчиненому, висловила впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та застосування до неї примусових заходів виховного характеру.
Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, і з урахуванням вищезазначених даних про особу обвинуваченої, вважає за доцільне застосувати до неї примусовий захід виховного характеру, передбачений п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України у вигляді застереження та обмеження дозвілля, який полягає в осудженні суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_5 та вимозі припинити та не допускати в подальшому такої поведінки під погрозою застосування більш суворих заходів відповідальності, та врахувавши положення ст. 497 КПК України, звільнити її від призначеного покарання.
Враховуючи вищевказані обставин справи суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітньої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітньої від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинувачену винуватою у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України, звільняє її від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 1 ст. 105 КК України, в виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітньої, а саме: заборонити обвинуваченій відвідувати у нічний час з 22 год.00 хв. до 06 год.00 хв. розважальні заклади строком на 1 рік.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 3062 від 30.07.2018, в сумі 429,00 грн. підлягають стягненню з законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_7 на користь Харківського НДЕКЦ МВС України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 в ході досудового слідства не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 484-497 КПК України, суд,
у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 105 КК України, ОСОБА_5 звільнити від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати до неї примусові заходи виховного характеру, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України, у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітньої, а саме: заборонити відвідувати у нічний час з 22 год.00 хв. до 06 год.00 хв. розважальні заклади строком на 1 рік.

Речові докази - мобільний телефон «iPhone», моделі 4 White, білого кольору, об`ємом пам`яті 8 Гб, імеі: НОМЕР_1 , який переданий під розписку на зберігання потерпілій ОСОБА_11 , вважати повернутим власнику, звільнивши її від зобов`язань по розписці про зберігання.

Стягнути процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 6№ 3062 від 30.07.2018, в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. з законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_7 на користь держави.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій, її законному представнику, прокурору та захиснику.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілій, яка не була присутня в судовому засіданні.

Суддя