Номер провадження: 11-кп/813/247/20
Номер справи місцевого суду: 509/3366/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.10.2019 року по кримінальним провадженням №0001060 внесеному до ЄРДР 20.06.2019 р. та №0001068 внесеному до ЄРДР 21.06.2019 р., відносно:
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

- обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання:

- за ст.126-1 КК України 1 місяць арешту;
- за ч.1 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі;
- за ч. 2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України, остаточне покарання обрати шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням і остаточно визначено5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту затримання, з 09.07.2019 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_11 залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що 13.06.2019 року приблизно о 16 год. перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи встановлений йому 10.06.2019 терміновий заборонний припис №06866 строком на 10 днів, вчинив сварку по відношенню до батька ОСОБА_9 , в ході якої виражався на його адресу нецензурною лайкою, розкидав речі, виліз на паркан та викрикував різноманітні образи, чим вчинив домашнє насильство.
Згідно адміністративних протоколів від 10.06.2019 р., 11.06.2019 р. за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, Овідіопольським районним судом Одеської області ОСОБА_11 визнано винним у вчинені домашнього насилля щодо батька ОСОБА_9 , що з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, виразилось в систематичному домашньому насиллі психологічного характеру ОСОБА_11 по відношенні до батька ОСОБА_9 .
Крім цього, 17 червня 2019 року в обідній час доби, більш точніший час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_11 знаходячись у гаражі свого батька ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, вирішив таємно викрасти майно останнього.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , достовірно знаючи про те, що батька дома не має, близько 15 год. 17.06.2019 р., маючи вільний доступ, увійшов до гаражу батька, та діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, таємно викрав електричний кабель, довжиною 200 м. вартістю 30 грн. за 1 м, на загальну суму 6000 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6000 гривень.
Окрім цього, 18.06.2019 року, обідній час доби, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_11 , знаходячись у гаражі свого батька ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, вирішив таємно викрасти майно останнього.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , достовірно знаючи про те, що батька дома не має, близько 16 год. 00 хв. 18.06.2019, маючи вільний доступ, та діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, таємно викрав металеві труби де одна труба має довжину 2 м., 20 см., вартістю 40 грн. за 1 м. на загальну суму 88 грн. у кількості 9-ти одиниць на загальну суму 792 грн. та чавунну ванну вартістю 700 грн. чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1492 грн.
19.06.2019 року, обідній час доби, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_11 , знаходячись на території будинку свого батька ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, вирішив таємно заволодіти транспортним засобом, а саме мопедом марки «Honda gear» білого кольору, який належить ОСОБА_9 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , достовірно знаючи про те, що батька дома не має, близько 18 год. 19.06.2019, маючи вільний доступ, знаходячись на подвір`ї вищевказаної адреси підійшов до гаражу де за допомогою лома пошкодивши навісний замок, відкрив гараж звідки викотив мопед марки «Honda gear».
Після цього знаходячись в дворі будинку вищевказаної адреси, ОСОБА_11 сів за руль мопеда розуміючи протиправний характер своїх дій, не маючи ні дійсного, ні уявного права на керування вказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 поїхав за межі свого двору де продав мопед ОСОБА_12 , за що отримав грошові кошти у розмірі 2800 грн.
20.06.2019 року, обідній час доби, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_11 , знаходячись у приміщені будинку свого батька ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, вирішив таємно викрасти майно останнього.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , достовірно знаючи про те, що батька дома не має, близько 15 год. 20.06.2019, маючи вільний доступ, увійшов до гаражу батька, та діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, таємно викрав перфоратор, вартістю 1500 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 зазначила, що потерпілий не згоден з оскаржуваним вироком та вважає вирок не законним з підстави того, що суд не врахував, що обвинувачений визнав свою провину в повному обсязі, щиросердечно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, а також має негативне відношення до скоєних діянь: зробив для себе правильні позитивні висновки, вибачився перед потерпілим, усвідомив свою поведінку, міру відповідальності. Потерпілий вважає, що виправлення засудженого можливе і без відбування покарання.

Посилаючись на такі доводи, адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок в частині покарання, саме пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_11 застосувавши вимоги ст. 75 КК України, та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Під час апеляційного розгляду апеляційних скарг потерпілий ОСОБА_9 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Натомість прокурор ОСОБА_8 просив вирок суду залишити без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на те, що обвинувачений ОСОБА_11 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчинених ним злочинів.

Після цього, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що згідно ст. 404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не перевіряється, з огляду на що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 126-1, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України: вчинення умисного систематичного психологічного насильства щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах (батьків), що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб (домашнє насильство); як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторне.

Загальні засади призначення покарання визначають критерії, яких повинен дотримуватись суд при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частиною першою статті 65 КК України встановлено, що суд, призначаючи покарання, зобов`язаний насамперед виходити з санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Зазначена норма кримінального закону є імперативною і тому суд не має права ігнорувати її при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує особу обвинуваченого, а саме те, що він був один раз засуджений, але в силу ст. 89 КК України є таким, що судимості не має, не одружений, офіційно не працює, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Також судом при призначенні покарання врахована відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.
Доводи апеляційної скарги, наведені у апеляційній скарзі щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку.
Аналізуючи вказані обставини, а також матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необґрунтованими через їх невідповідність фактичним обставинам справи, оскільки з наявних матеріалів провадження обґрунтовано вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що саме потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання та не наполягав на застосування відносно ОСОБА_11 положень ст. 75 КК України.
Водночас, апеляційна скарга представника потерпілого не містять обґрунтованих доводів розкаяння обвинуваченого, яке передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, на що звернув свою увагу Верховний Суд у своїй постанові від 18.09.2019 року у справі №166/1065/18.
Враховуючи вище викладене у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що обтяжує покарання, особи обвинуваченого, кількості вчинених злочинів та їх характер, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_11 можливе лише в місцях позбавлення волі та правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, а призначення більш м`якого покарання у даному випадку, або застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Овідіопольського районний суду Одеської області від 24.10.2019 року яким ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4