Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/261/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001010 від 13 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.187 КК України за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишняківка, Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 листопада 2017 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст..71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим та засуджено: за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_7 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2017 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

На користь держави стягнуто з ОСОБА_7 - 15830,97 грн.

судових витрат.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вишняківка, Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого вантажником ТОА «Сільпо-Фуд», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-27 липня 2016 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим та засуджено: за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_7 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 15830, 97 грн.

Ухвалено про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 - 11072,09 грн. на відшкодування матеріальної та 25 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 не оспорюючи фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 у вчинених інкримінованих їм кримінальних правопорушень, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень та їх особі, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.3 ст.187 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2017 року та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна.

Крім того, прокурор просить ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а також роз`яснень, викладених у п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначив обвинуваченим надто м`яке та несправедливе покарання, не врахував особу обвинувачених, а саме ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного, корисливого злочину проти власності та ОСОБА_7 , яки вчинив нові кримінальні правопорушення в період відбування покарання, призначеного за попереднім вироком.

З урахуванням обставин, вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх характеризуючих даних, прокурор вважає, що призначення обвинуваченим мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 187 КК України, не відповідає вимогам ст. 65 КК України та положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

Крім того, прокурор зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не вказав і при призначенні покарання не врахував таку обтяжуючу ОСОБА_7 покарання обставину, як рецидив злочину, при тому, у матеріалах справи є дані про наявність у ОСОБА_7 не погашеної судимості за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2017 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок ухвалений незаконним складу суду, у зв`язку з відводом головуючого судді ОСОБА_13 та секретаря судового засідання ОСОБА_14 , які на думку сторони захисту є упередженими.

Крім того зазначає, що дії його підзахисного ОСОБА_7 судом кваліфіковані неправильно, оскільки останній разом з своїм братом мали намір здійснити лише крадіжку майна з будинку потерпілих, однак були викриті на місці злочину, після чого у процесі втечі застосували фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих і в такий спосіб з місця вчинення зникли.

При таких обставинах та фактичних даних, адвокат ОСОБА_9 вважає, що у діях ОСОБА_7 , з об`єктивної та суб`єктивної сторони вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 КК України, а не ст. 187 КК України, як зазначено в оскаржуваному вироку, про що в судовому засіданні зазначалось відповідне клопотання про перекваліфікацію, яке судом у встановленому КПК порядку не вирішено.

Що стосується пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, то за цим епізодом крадіжки, ОСОБА_7 на думку сторони захисту, слід виправдати, у зв`язку з недоведеність вчинення злочину, оскільки «приватне спілкування» у службовому кабінеті начальника карного розшуку з ОСОБА_7 без захисника та без роз`яснення процесуальних прав обвинуваченого, не можна визнати слідчою розшуковою дією аудіо-, відеоконтролем за особою.

Крім того, адвокат зазначає, що стороні захисту не були відкриті, у порядку передбаченому ст. 290 КПК України всі матеріали справи, зокрема відеозапис слідчого експерименту, а ухвала слідчого судді про призначення товарознавчої експертизи щодо визначення ринкової вартості нібито викраденого у потерпілих продовжувача, у матеріалах справи відсутня.

Також вказує, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд у повній мірі не врахував наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а саме щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину та добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також позитивні характеристики ОСОБА_7 з місця роботи та проживання, наявність міцних соціальних зв`язків.

Захисник стверджує, що наведені обставини, не були враховані судом при ухваленні оскаржуваного вироку, що вплинуло на його законність та обгруваність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 також просить скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий судовий розгляд, вказуючи на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування вимог зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом доводять причетність та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки, оскільки нібито викрадений у потерпілих предмет (електричний продовжувач) експерту для проведення експертизи не надавався, а ухвала слідчого судді про призначення товарознавчої експертизи у матеріалах кримінальної справи відсутня.

Крім того, захисник вказує, що під час судового розгляду заявлялись відповідні клопотання про недопустимість як доказу протоколів про результати аудіо- та відео контролю за особою від 20 березня 2019 року щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії з ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , оскільки дозвіл на проведення НСРД надавався ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , але не ОСОБА_17 , який не мав право проводити дані слідчі дії.

Більш того, зі стенограми вбачається, що фактично у приміщенні службового кабінету працівником карного розшуку відбувся допит обвинувачених з порушенням їх процесуальних прав, а не приватне спілкування між ними, що відповідно практики Верховного Суду є порушенням права на захист, а всі докази отримані у процесі такого спілкування є недопустимими.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України, то захисник вважає, що оскільки дії обвинувачених були спрямовані на вчинення крадіжки майна з житлового будинку потерпілих, будь-яких домовленостей щодо узгодженості їх дій, а саме нападу на громадян з метою заволодіння їх майном не було, то в даному випадку мала місце крадіжка з проникненням у житло, яка переросла у грабіж з проникненням у житло, з спричиненням потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 , на думку захисника слід перекваліфікувати з ч.3 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 186 КК україни.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 також зазначає про те, що протокол проведення слідчого експерименту від 26.03.2019 року з участю ОСОБА_7 та відеозапис до нього, в порядку ст.290 КПК України, стороні захисту не відкривався, а тому не може бути допустимим доказом.

Зміст позовної заяви потерпілої про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, на думку захисника не відповідає вимогам ЦПК, а тому суд безпідставно прийняв та розглянув його по суті, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд не врахував наявність міцних соціальних зв`язків та утриманців.

В апеляційній скарзі, яка в основному аналогічна за змістом з апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог КПК та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що його дії повинні бути перекваліфіковані з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України, так як нападу на потерпілих з метою заволодіння їх майном він не вчиняв, а лише хотів вчинити крадіжку.

Вважає, що за ч.2 ст.185 КК України його слід виправдати, оскільки дану крадіжку він не вчиняв, а докази з цього приводу відсутні.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала такого нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно за наступних обставин.
Так, близько 19.00 год. 12 грудня 2018 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , взявши із собою металевий лом та молоток, прибули до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_11 . ОСОБА_7 , користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, за попередньою змовою та діючи спільно з ОСОБА_7 переліз через паркан вказаного вище домоволодіння, та через вхідні двері, які не були замкнені на замикаючі пристрої, проник до середини будинку за вказаною вище адресою. Знаходячись на території домоволодіння, ОСОБА_7 діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_7 розпочали пошук цінностей у приміщеннях кімнат та кухні, у ході якого у приміщенні кімнати будинку ОСОБА_7 знайшов цифровий фотоапарат «Olympus FE-210», золотий ланцюг плетіння «Нонна» 585 проби, вагою 10 гр. та золоті сережки у вигляді шарів, 585 проби, вагою 3 гр. кожна, які помістив до своїх кишень одягу, після чого продовжили пошук інших цінностей у будинку. В цей час, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_7 знаходилися у будинку та продовжували пошуки цінностей, до вказаного будинку прибули ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , які помітили вказаних вище осіб та викрили їх дії. За вказаних обставин, діючи спільно та узгоджено із ОСОБА_7 , з метою забезпечення зникнення з місця вчинення злочину та уникнення затримання, ОСОБА_7 тримаючи у руках металевий лом накинувся на ОСОБА_10 , із яким розпочав боротьбу, а в цей час ОСОБА_7 через віконний отвір виліз із будинку. Усвідомлюючи, що їх дії викриті та те, що ОСОБА_7 самостійно не зможе покинути територію домоволодіння, ОСОБА_7 , взявши у руки металеву трубу підійшов до ОСОБА_10 , який в цей час продовжував боротися у подвір`ї домоволодіння, та із значною фізичною силою наніс останньому один удар металевою трубою по голові, від якого останній не здійснював будь-яких активних дій, після чого ОСОБА_7 , маючи при собі вказані вище матеріальні цінності, разом із ОСОБА_7 , користуючись відчиненою хвірткою території двору, покинули територію домоволодіння.
Відповідно до висновку експерта № 6 від 25.02.2019 ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в потиличній ділянці, які утворились внаслідок не менше одного травматичного впливу тупим предметом та які відповідно до п. 2.3.3 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженим наказом № 6 від 17.01.1995 року Міністерства охорони здоров`я України, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 разом із ОСОБА_7 спричинили потерпілій ОСОБА_11 та потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 10 502,14 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 в період часу з 16 липня 2018 по 20 липня 2018 року, у вечірній час, більш точного часу слідством не встановлено, прибули до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_11 . ОСОБА_7 , користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, за попередньою змовою та діючи спільно з ОСОБА_7 перелізли через паркан вище вказаного домоволодіння та таким чином опинились на території подвір`я домоволодіння. Знаходячись на території подвір`я домоволодіння, ОСОБА_7 діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_7 розпочали пошук товаро-матеріальних цінностей на території подвір`я домоволодіння. Перебуваючи біля приміщення літньої кухні ОСОБА_7 спільно ОСОБА_7 , таємно виявили та викрали електричний подовжувач загальною довжиною 30 м. навантаженням 2,5 Квт., який знаходився під стріхою приміщення.
Викраденим у ОСОБА_11 майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 569,05 грн.
Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора та потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора і заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінально процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 418 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються, проголошуються, видаються, роз`яснюються або надсилаються учасникам судового провадження в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Учасники судового провадження відповідно до ч. 6 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Системний аналіз процесуальних норм вказує про те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати, крім того, копію цього вироку негайно має бути вручено учасникам судового провадження.

Проте, ці вимоги закону, під час розгляду даного кримінального провадження, судом не виконані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 03 січня 2020 року колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 був проголошений вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 обвинувачених за ч.3 ст.187 та ч.2 ст.185 КК України.

Після ретельного прослуховування звукозапису від 03 січня 2020 року вбачається, що суд після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок, вступна, мотивувальна та резолютивна частини якого істотно відрізняється від тексту вироку, наявного в матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, у вступній частині на звукозаписі від 03 січня 2020 року не проголошено анкетні дані ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , а також не визначено по якому кримінальному провадженні відбувався розгляд справи.

У мотивувальній частині наявного в матеріалах кримінального провадження вироку міститься текст, який не оголошувався судом першої інстанції під час проголошення судового рішення, а саме під час проголошення матеріалів кримінального провадження, не зазначено, які саме тілесні ушкодження були нанесені потерпілому ОСОБА_10 , а також не проголошені аркуші та том кримінального провадження по кожному із визначених у вироку доказів, не зазначено якими статтями КПК України керувалася колегія суддів Кіровоградського районного суду Кіровоградської області при винесені даного вироку.

У резолютивній частині не проголошено до якої дати було продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 . Та ОСОБА_7 та не визначено питання стосовно речових доказів, наявних в матеріалах даного кримінального провадження, а також строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження, порядок отримання копії вироку.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія апеляційного суду вважає, що вказані порушення, допущені судом першої інстанції, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК є підставами для скасування судового рішення.

Виходячи із передбачених ст. ст. 7, 9 ч.6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст. 409, 411, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалений Кіровоградським районним судом Кіровоградської області обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України).

Таким чином, наведені істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку суду із-за істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, та відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, якими встановлено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів в обговорення вини і кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_7 не входить.

Під час нового судового розгляду даного кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно всебічно, повно та неупереджено розглянути його, дати належну та об`єктивну оцінку наявним у справі письмовим доказам з точки зору їх належності, допустимості та достатності, з урахуванням обставин та доводів сторін, викладених в апеляційних скаргах, під час ухвалення вироку не допустити виявлені недоліки та ухвалити вмотивоване, законне і справедливе судове рішення, надавши оцінку всім доказам, дослідженим під час судового розгляду.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що під час нового судового розгляду, у разі визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, при призначенні обвинуваченим виду та строку покарання, суду необхідно обов`язково врахувати їх ставлення до вчиненого, наявність непогашених судимостей, відсутність дієвого каяття та позицію потерпілих.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального судочинства, колегія суддів вважає можливим та необхідним направити дане кримінальне провадження на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 370, 376, 405, 407 - 411, 412, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 січня 2020 року в кримінальному провадженні № 0001010 від 13 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.187 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд в Ленінському районному суді м. Кіровограда.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 15.45 год. 14 червня 2020 року.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 15.45 год. 14 червня 2020 року.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4