Ухвала
Іменем України
18 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 757/10903/19

провадження № 51- 817 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року скасовано арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні № 0001285 від 02 квітня 2018 року, що передано на відповідальне зберігання СТ «Елегія» та знаходиться у приміщеннях будівлі за адресою: Вінницька область, смт Томашпіль, вул. Черняховського, 3, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року у справі № 127/27889/18 в частині заборони СТ «Елегія» на користування ним.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що ухвалою слідчого судді не були поновлені права власника ОСОБА_5 на арештоване майно, а навпаки, збільшено обсяг його обмежень щодо користування ним шляхом прийняття рішення про передачу прав користування і володіння арештованим майном на користь третьої особи СТ «Елегія». Крім того, вказана ухвала слідчого судді була прийнята без участі чи повідомлення власника майна ОСОБА_5 чи його представника. Водночас захисник зазначає про правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 грудня 2018 року, згідно якого апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про скасування арешту майна та передачу його на зберігання не власнику, а іншій особі, має здійснюватися за правилами оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна, оскільки не вирішувалося питання про передачу цього майна на відповідальне зберігання іншій особі. У свою чергу, суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження та не переглянув ухвалу слідчого судді по суті, що суперечить вимогам закону, чим позбавив сторону захисту права на справедливий суд.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучену до скарги копію ухвали апеляційного суду, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги та наданих йому повноважень, у зв`язку із чим Суд не дає оцінку доводам касаційної скарги захисника щодо незаконності ухвали с слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року, яка відповідно до ст. 424 КПК України не є судовим рішенням, яке може бути переглянуте в касаційному порядку.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено ч. ч. 1, 2 ст. 309 КПК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна, або відмову в ньому, тобто судові рішення, постановлені в порядку ст. 173 КПК України.

При цьому можливості оскарження ухвал слідчого судді, прийнятих у порядку ст. 174 КПК України, зокрема про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Крім того, висновок щодо правозастосування положень ст. ст. 422, 399 КПК України України сформульовано в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118, провадження за касаційною скаргою № 51 - 598 кмо 19), згідно якого в аспекті положень ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК України, не підлягає апеляційному оскарженню.
Так, положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , застосував положення статті 309 КПК України, яка містить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.
Тобто, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу, що апеляційне та касаційне оскарження судових рішень має залежати від особливостей процесуального характеру, та з огляду на вимоги національного законодавства.
Що стосується правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, від 12 грудня 2019 року (справа №2229/1542/17), то слід зазначити, що він не може застосовуватися у цьому провадженні, оскільки стосувався інших правовідносин, а саме, щодо апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про скасування арешту майна та передачу його на зберігання не власнику, а іншій особі, у випадку, коли не вирішувалося питання про передачу цього майна на відповідальне зберігання іншій особі.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року, якою задоволено клопотання голови Споживчого товариства «Елегія» ОСОБА_6 про часткове скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001285 від 02 квітня 2018 року, окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Таким чином, на думку колегії суддів, доводи захисника про істотні порушення кримінального процесуального закону Київським апеляційним судом при постановленні ухвали від 14 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження є непереконливими.
Враховуючи наведене, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3