У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2020 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а :
09 січня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва з Київського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Послався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акта. Крім того, заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення досягнення мети застосування запобіжного заходу.
Представник потерпілого в заяві повідомила про можливість розгляду провадження за її відсутності.
Захисник ОСОБА_9 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не містить фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а зводиться лише до перелічення нанесених потерпілому тілесних ушкоджень. Не зазначено мотив і мету вчинення правопорушення, а також форму вини та суб`єктивне ставлення обвинуваченого. Не описаний механізм нанесення тілесних ушкоджень та обставини при яких вони нанесені. Крім того, потерпілим у кримінальному провадженні визнано померлого ОСОБА_10 , а представником потерпілого визнано завідувача сектору опіки та піклування Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві Державної адміністрації, хоча ОСОБА_10 не був неповнолітнім або недієздатним. Зазначені недоліки, на думку захисника не можуть бути виправлені на стадії судового розгляду, тому обвинувальний акт повинен бути повернутий. Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то вона не заперечує, хоча вважає, що домашній арешт у нічний час доби у повній мірі забезпечить виконання покладених обов`язків та буде запобігати ризикам і забезпечить право обвинуваченого на працю.
Захисник ОСОБА_8 підтримала свою колегу у повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав своїх захисників та повідомив, що знаходиться під цілодобовим арештом у квартирі з батьком пенсіонером, по можливості просив надати можливість працювати та виходити з квартири.
Колегія суддів, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до такого.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому обвинувачення, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Крім того, обставинами, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, що чітко не викладено в даному обвинувальному акті.

Слід звернути увагу на те, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє колегію суддів можливості визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення, головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акта не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Крім того, згідно з вимогами ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 рок у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

Слід відзначити, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у обвинувальному акті по кримінальному провадженні №0006010 від 18 серпня 2019 року, практично у повній мірі дублюються і у формулюванні обвинувачення.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_5 при цьому зводиться до переліку та описання нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

З наведеного вбачається, що у формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не зазначено мотивів та мети вчинення кримінального правопорушення, не розкрита форма вини та суб`єктивне ставлення до кримінального правопорушення, не описаний спосіб та механізм вчинення правопорушення та обставини його вчинення, що у своїй сукупності свідчить про неконкретність обвинувачення.

У зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, то колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 ч. 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу обвинуваченого та визначені у п. 1- п. 11 ч. 1 вказаної статті.
Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, колегія суддів враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік, майновий стан обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, той факт, що він не має на утриманні батька похилого віку, непрацюючий, позитивно характеризується за місцем проживання, а також раніше не судимий.
За вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям обвинуваченого на вимогу можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби, а саме з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв наступного дня терміном на 2 місяці, із зобов`язанням прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись вимогами ст. 3, 91, 109, 110, 176-178, 181, 183, 194, 199, 291, 293, 314-316, 332, 337, 369- 372, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006010 від 18 серпня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КПК України, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 .
Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня до 23 квітня 2020 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Згідно ч. 3 ст. 181 КПК України направити копію ухвали для виконання до Деснянського УП ГУНП в м. Києві та зобов`язати негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_5 , про що письмово повідомити Дніпровський районний суд міста Києва.
Контроль за виконанням ухвали в частині зміни запобіжного заходу покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №3, який безпосередньо підтримує державне обвинувачення у суді.
Ухвала колегії суддів може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 00 хв 26 лютого 2020 року.
Головуюча суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3