Провадження №11-кп/801/509/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000794 від 12.04.2019,
за апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2020 року, якою повернуто обвинувальний акт прокурору та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тропова Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,
встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2020 року задоволено клопотання сторони обвинувачення. Повернуто обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000794 від 12.04.2019 року, прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 , для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовлено.
Клопотання прокурора задоволено. Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на 60 днів з 03 березня 2020 року до 01 травня 2020 року включно.
В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просять ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про повернення обвинувального акта та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, а кримінальну справу повернути до того ж суду для продовження її розгляду у підготовчому судовому засіданні.
В доводах апеляційної скарги посилаються на те, що сформульоване обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 є зрозуміле для сторони захисту і не порушуватиме права обвинуваченого на захист, а доводи суду з цього приводу є перебільшенням, оскільки сторона захисту не заявляла клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через неналежним чином сформульоване обвинувачення, тому вважають, що суд самостійно прийняв рішення про недоліки сформованого обвинувачення. Також вважають, що ст.338 КПК України закріплено механізм зміни прокурором обсягу обвинувачення у суді та виключає можливість сторони обвинувачення клопотати на стадії підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акта для уточнення обвинувачення. Окрім того, зазначають, що в порушення вимог ч.2 ст.184 КПК України обвинуваченому та його захисникам не були вручені копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання прокурора до початку його розгляду, що позбавило сторону захисту можливості належної реалізації права на захист. Також у клопотання прокурора відсутнє посилання на конкретні матеріали, що підтверджують обставини наявність ризиків, що вини не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Судом не враховано те, що ОСОБА_7 є особою не судимою, тому ризик вчинити інше кримінальне правопорушення вважають необґрунтований. Умови запобіжних заходів ОСОБА_7 не порушував, тому відсутній також і ризик переховування його в майбутньому від органу досудового слідства чи суду.
Прокурор в поданих запереченнях на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а ухвалу суду без змін, як законну та обґрунтовану.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисників та обвинуваченого, які доводи своєї апеляційної скарги повністю підтримали та наполягали на її задоволенні, думку прокурора та потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також заперечення прокурора, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно вимог до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд відбувся у відсутності інших потерпілих, які не з`явилися до суду, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершує досудове розслідування.
За змістом положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, а їх недотримання прокурором є безумовним порушенням права обвинуваченого на захист.
Так п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Постановляючи судове рішення, що оскаржується стороною захисту, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням права обвинуваченого на захист, а також прав потерпілих.
З таким висновком суду першої інстанції також повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Зокрема, як вбачається з обвинувального акта відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , він не містить належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення по епізоду з потерпілою ОСОБА_12 , оскільки в обвинувальному акті зазначено, що «…. ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок і спокій громадян, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування в громадському місці, а також неповнолітній вік потерпілої, підійшов до ОСОБА_12 та умисно наніс їй вищевказаною дерев`яною палицею кілька ударів область голови та різних ділянках тулуба». При цьому в акті по даному епізоду далі зазначено, що у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження, зокрема «…… вкушена рана 4-го пальця правої кисті…».
Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що вказана невідповідність обвинувачення вимогам Закону, не конкретизація обвинувачення, порушує як право обвинуваченого на захист, так і права потерпілої.
Правильним є також є посилання місцевого суду на рекомендаційний лист ВСС України від 03.10.2012 року №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України», та лист ВСС України вих.№223 402/0/43 16 від 14.03.2016 року, в яких зазначається, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є основою для захисту обвинуваченого в суді, а межі судового розгляду справи окреслюються висунутим обвинувачення перевірка якого відбувається під час судового розгляду.
Крім того, правильним є посилання у судовому рішенні суду першої інстанції на те, що вказане знаходить своє відображення в рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», де прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Враховуючи, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є основою для захисту обвинуваченого в суді, а межі судового розгляду справи окреслюються висунутим обвинуваченням, перевірка якого відбувається під час судового розгляду, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право особи на захист домінує над правом прокурора в подальшому змінити обвинувачення. Вказане унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч.1 та ч.3 ст.26 КПК України визначеного, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч.4 ст.22 КПК України, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Пред`явлення неконкретизованого та нечіткого обвинувачення являється грубим порушенням прав сторін кримінального провадження та може стати підставою для скасування ухваленого на підставі такого обвинувачення вироку, що також підтверджується позицією, висловленою ВС у постанові від 20.08.2019 по справі № 203/2652/17.
Судом встановлено, що обвинувальний акт вимогам закону не відповідає, що безумовно порушує право особи на захист та зміна обвинувачення є правом сторони обвинувачення, яка в законний спосіб просить суд надати можливість реалізувати своє право на належне підтримання обвинувачення, в зв`язку з в чим колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про неможливість призначити судовий розгляд та повернення обвинувального акта прокурору на підставі п.3 ч. 3 ст.314 КПК України.
Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції, на їх думку, дійшов неправильного висновку про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції вірно та обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 11 епізодів злочинів, більшість з яких, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, правопорушення пов`язанні з посяганням на здоров`я потерпілих та із застосуванням насильства, вчинені за допомогою заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, три злочини було вчинено також відносно неповнолітніх потерпілих. Характер вчинення злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, відсутність у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків та соціально-стримуючих факторів у місці проживання, оскільки останній зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 , при цьому проживав в орендованій кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 , у той час як батьки обвинуваченого проживають в Могилів-Подільському районі Вінницької області, те, що останній не одружений, не має утриманців, зважаючи на відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, з врахуванням вимог ст.5 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, тому місцевий суд дійшов правильного переконання, що у даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, а саме спробам ОСОБА_7 ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків та потерпілих, продовжити вчиняти нові злочини чи переховуватися від суду, а тому застосування найсуворішого запобіжного заходу в даному випадку відносно ОСОБА_7 відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечуючи справедливий баланс інтересів особи та суспільства, співмірне з метою його застосування, оскільки обмеженням свободи обвинуваченого забезпечується, зокрема, безпека інших осіб від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи, що один із злочинів, був вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілої в момент заподіяння.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів апеляційного суду переконана, що місцевий суд дійшов цілком правильного та обґрунтованого переконання, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід відмовити з вищевказаних підстав.
Таким чином, доводи сторони захисту в апеляційній скарзі про необґрунтоване повернення обвинувального акта прокурору та продовження запобіжного заходу у виді триманні під вартою, колегія суддів вважає помилковими та передчасними.
Доводи сторони захисту про те, що суд фактично вийшов за межі повноважень при підготовчому судовому засіданні є необґрунтованим, адже суд не вдавався до оцінки доказів по справі, а лише перевірив обвинувальний акт на наявність у ньому відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України.
Суд першої інстанції не допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б суперечили вимогам діючого національного законодавства.
Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України підлягає поверненню прокурору внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України, а запобіжний захід ОСОБА_7 продовженню, у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисників обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів , -
ухвалив:

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000794 від 12.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України повернуто прокурору та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4