Справа №589/2244/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/191/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 589/2244/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 і ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить застосувати до нього ст. 69 КК та пом`якшити покарання, оскільки він вчинив злочини внаслідок наркотичної залежності, яку він почав лікувати, щиро кається у вчиненому та має намір влаштуватися на роботу та допомагати батьку і брату, які мають інвалідність та потребують його допомоги. Батько повідомив про злочин, оскільки не знав, хто його вчинив.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2019 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 і ч. 3 ст. 185 КК, та йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Стягнуто на користь держави 471,03 грн процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, 18.04.2019 близько 22:15 на вул. Чехова в м. Шостка, ОСОБА_10 попросив у ОСОБА_11 мобільний телефон, а перебуваючи біля магазину «АТБ» на вул. Робочій в м. Шостці, скориставшись, що ОСОБА_11 відійшов, вимкнув телефон, поклав його до кишені та повідомив власника, що нібито втратив його, повторно заволодівши таким чином шляхом обману мобільним телефоном вартістю 5590 грн. 14.05.2019 близько 03:00 через отвір у стіні проник до дерев`яного сараю біля буд. АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_12 мотоблок вартістю 16408 грн та саморобний причіп вартістю 3500 грн.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 і ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та інформації про особу винного, що також узгоджується і з правовою позицією ВСУ (постанова від 04.04.2011 у справі № 5-1кс11), згідно якої норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання, тому при призначенні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції урахував як ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, один з яких є тяжкими, а інший середньої тяжкості, особу винного, який є раніше судимий за злочини проти власності і тільки 04.10.2017 звільнений умовно-достроково на 9 місяців 25 днів, тобто на шлях виправлення не став, обставину, яка пом`якшує покарання визнання своєї вини.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, призначивши за ч. 3 ст. 185 КК покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї частини статті, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі урахував положення ст. 65 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, внаслідок чого призначене ОСОБА_10 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ним діянь, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й ураховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування. Призначене ОСОБА_10 покарання не становить «особистий надмірний тягар для цієї особи», відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, внаслідок чого будь-яких законних підстав для його пом`якшення (призначення покарання у виді обмеження волі), тобто із застосуванням положень ст. 69 КК, не убачається, а зазначені обвинуваченим обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2019 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4