Справа № 201/1566/20
Провадження № 1-кс/201/693/2020
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше не судимого, пенсіонера, який проживає за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні № 0001452 від 07 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні № 0001452 від 07 червня 2019 року. У вищевказаному клопотанні зазначено:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа:
30 березня 2016 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме автомобілем марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_7 , який вона придбала за 100 000 грн.

Так, 30 березня 2016 року ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме: автомобілем марки «Ssang Yong», який належать ОСОБА_7 , зловживаючи довірою останньої, попросив потерпілу надати йому довіреність на право користуватися майном ОСОБА_7 , а саме: автомобілем марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , під приводом перевезення особистих речей з м. Дніпро до АР Крим в м. Ялту. ОСОБА_7 повністю довіряючи ОСОБА_5 та не підозрюючи про його злочинний намір, спрямований на заволодіння її майном, надала останньому нотаріально завірену довіреність серії НАІ № 546738 від 30 березня 2016 року року на право користуватися майном потерпілої, а саме: автомобілем марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Далі ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, домовився з потерпілою ОСОБА_7 що він буде користуватися майном потерпілої, але на першу вимогу останньої поверне його. 19 листопада 2018 року ОСОБА_5 повідомив потерпілій, що у наданій нею раніше довіреності серії НАІ № 546738 від 30 березня 2016 року закінчився термін придатності, що не відповідало дійсності. ОСОБА_5 знову зловживаючи довірою ОСОБА_7 , яка була введеною в оману, попросив надати йому нову довіреність на право користуватися майном потерпілої, а саме автомобілем марки «Ssang Yong». ОСОБА_7 повністю довіряючи ОСОБА_5 та не підозрюючи про його злочинний намір, спрямований на заволодіння її майном, надала останньому нотаріально завірену довіреність серії ННР № 246800 від 19 листопада 2018 року на право користуватися та експлуатувати майно потерпілої, а саме автомобілем марки «Ssang Yong».
В грудні 2018 року, більш точну дату встановити не виявилось можливим, потерпіла ОСОБА_7 , відповідно домовленості з ОСОБА_5 , попросила останнього повернути їй належне їй майно, а саме: автомобіль марки «Ssang Yong», але останній продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, повідомив потерпілій, що не збирається повертати належне їй майно. Після чого 11 грудня 2018 року потерпіла ОСОБА_8 з метою не допущення незаконного відчуження її майна відкликала раніше надану ОСОБА_5 довіреність серії ННР № 246800 від 19 листопада 2018 року.
05 лютого 2019 року ОСОБА_5 доводячи свій злочинний намір до кінця, на підставі довіреності серії НАІ № 546738 від 30 березня 2016 року, про яку він повідомив потерпілій як про таку, що не має юридичної сили у зв`язку з закінченням терміну дії, в ТСЦ м. Херсон перереєстрував право власності на автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , на своє ім`я, тим самим незаконно заволодів майном потерпілої.
Таким чином ОСОБА_5 05 лютого 2019 року шахрайським шляхом, шляхом обману, заволодів чужим майном, а саме вищевказаним автомобілем марки «Ssang Yong», вартістю 100 000 грн., який належить ОСОБА_7 , завдавши останній майнову шкоду на вказану суму.
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність:
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини:
Підозра ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 , а також протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

4) посилання на ризики, зазначені у статті 177 цього Кодексу та виклад обставин, на підставі яких орган досудового розслідування дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини:
Сторона обвинувачення посилається на те, що 12 липня 2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та 25 липня 2019 року оголошено останнього у розшук, з винесенням постанови про зупинення кримінального провадження. 13 лютого 2020 року місцезнаходження ОСОБА_5 було встановлено, винесено постанову про відновлення кримінального провадження та вручено останньому повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Таким чином, орган досудового розслідування дійшов висновку, що особисті дані підозрюваного ОСОБА_5 , який під час досудового розслідування переховувався від слідчого та прокурора, свідчить про те, що останній може спробувати уникнути передбаченої законом відповідальності шляхом подальшого переховування від органів досудового розслідування або суду. Також, на думку цієї сторони, наявні ризики, передбачені п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, обґрунтовуючи це тим, що з метою уникнення передбаченої законом відповідальності підозрюваний може вдатися до залякування свідків, потерпілого для того, щоб останні змінили свої свідчення на його користь. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження слідчий вважав доцільним застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор просила суд обрати підозрюваному найбільш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, вважаючи, що надані матеріали кримінального провадження доводять обставини, які свідчать про наявність підстав для застосування саме цього виду запобіжного заходу.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, у зв`язку з чим просили суд відмовити у застосуванні запобіжного заходу. Захисник звернув увагу суду, що його підзахисний не переховувався від органів слідства та не ухилявся від кримінальної відповідальності, оскільки не знав про існування підозри щодо нього у кримінальному провадженні, оскільки вказане процесуальне рішення він отримав лише 13 лютого 2020 року, коли в черговий раз повернувся з території АР Крим до м. Дніпра, де в нього немає постійного місця мешкання і він переважно залишається у знайомих або родичів. Крім того стороною захисту було зауважено, що в період цього кримінального провадження підозрюваний неодноразово в`їжджав та виїжджав з території АР Крим до міста Дніпро не переховуючись від органу досудового розслідування, що підтверджується копією закордонного паспорту останнього, а отже ризики, на які посилався прокурор не підтверджені належним чином, що свідчить про необґрунтованість цього клопотання. Щодо обставин незаконного вилучення з володіння потерпілої транспортного засобу «Ssang Yong», стороною захисну було надано копії документів, які, на їх думку, свідчать про те, що ОСОБА_5 на законних підставах володів цим майном, зокрема на підставі генеральної довіреності, яка надавала йому право розпорядження вказаним автомобілем, у зв`язку з чим останній був законним шляхом зареєстрований за ним, а тому ОСОБА_5 не вважає свої дії незаконними та кримінально караними, оскільки вказана генеральна довіреність не скасована на сьогоднішній день. До того ж захисник просив суд враховувати, що ОСОБА_5 являється інвалідом ІІ групи, немає постійного місця проживання в м. Дніпрі, а отже заборона відлучатися із цього населеного пункту, в якому він не зареєстрований та постійно не проживає, створить для нього непереборні перешкоди, які будуть змушувати останнього фактично змінити своє місце мешкання та переїхати з м. Ялти до м. Дніпра на час кримінального провадження, що надмірно обмежує його права. На підтвердження необґрунтованості повідомлення про підозру захисником було надано копію висновку службового розслідування щодо порушень вимог КПК України з боку попереднього слідчого у цьому кримінального провадження, під час досудового розслідування якого не було встановлено повних обставин події, не виконано в повному обсязі необхідних слідчих дій та складено необґрунтоване повідомлення про підозру.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить до таких правових висновків з наступних підстав.

Нормою частини 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1).
Означені положення кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, якими встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При цьому, слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав, які б свідчили про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує наступні обставини.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Зазначені норми міжнародного права повністю кореспондуються з вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, зі змісту яких випливає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, судом враховується, що факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування вироку або притягнення до відповідальності, що є наступним етапом процесу кримінального розслідування, в той же час перевіривши подані стороною обвинувачення докази, слід вважати їх недостатніми для підтвердження висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 на даній стадії процесу, оскільки клопотання, подане слідчим, не містить посилання на матеріали, якими обґрунтовуються висловлені у ньому доводи.

Зокрема, з наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування окрім допиту осіб переважно зі сторони потерпілої ОСОБА_7 не було проведено інших слідчих дій направлених на отримання доказів або перевірку вже отриманих доказів, в тому числі тих відомостей, які були повідомлені допитаними особами щодо обставин незаконного заволодіння ОСОБА_5 чужим майном, яке належить ОСОБА_7 . До клопотання слідчого не було долучено жодних документів або висновків експертів, якими б підтверджувалась грошова оцінка предмета цього злочину, а також наявність майнових прав на нього у ОСОБА_7 та відсутність законних підстав володіння у ОСОБА_5 . Тобто, отримані під час досудового розслідування показання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не були перевірені слідством на достовірність та не підтверджені іншими доказами, які б надавали можливість їх використання. Отже, за відсутності інших процесуальних джерел доказів щодо фактичних даних цього кримінального провадження неможливо прийти до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

До того ж сторона захисту, в обстоювання своєї позиції, обґрунтовано посилалась на долучені нею копії документів, якими, на їх думку, підтверджується законність володіння вказаним транспортним засобом «Ssang Yong» ОСОБА_5 , а саме довіреністю, під час огляду якої у судовому засіданні було встановлено, що останньому дійсно надавалось від ОСОБА_7 право управляти і розпоряджатися, обмінювати, здавати в оренду, продавати вказане майно. В цьому разі, зі сторони обвинувачення економічні та юридичні ознаки предмету злочину були підтверджені лише зі слів допитаних ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що суперечить тим фактичним даним, які були встановлені під час розгляду цього клопотання, а саме про законність підстав володіння предметом інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до диспозиції якого, предмет цього складу злочину обов`язково повинен бути чужим для того хто їм незаконно заволодіває, тобто не перебувати у власності чи законному володінні підозрюваного.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних матеріалів клопотання, слід констатувати, що стороною обвинувачення у клопотанні про застосування запобіжного заходу не було обґрунтовано викладено обставини, які дають підстави підозрювати останнього, оскільки надані слідчим і прокурором докази не доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні цією особою кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 190 КК України.

Отже, враховуючи, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази не доводять обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, то слід вважати, що і наявність всіх інших обставин, передбачених частиною першою цієї статті не може існувати, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України ініціювання застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом, зокрема наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, заборонено.

В той же час, сторона захисту обґрунтовано довела, що ОСОБА_5 не переховувався від органів досудового розслідування в період його оголошення у розшук, оскільки безперешкодно та неодноразово в`їжджав і виїжджав з території АР Крим до м. Дніпра, що обумовлюється тим, що останній має постійне місце проживання в м. Ялта, де він і зареєстрований, при цьому ОСОБА_5 особисто було вручено повідомлення про підозру лише 13 лютого 2020 року, а тому немає підстав вважати, що підозрюваний неналежно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та вчиняв до цього моменту спроби переховуватись від слідства або суду, у зв`язку з чим не була доведена достатність підстав вважати, що підозрюваний буде намагатися або може ухилятись від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати кримінально протиправну діяльність.

Підсумовуючи вищевикладене, необхідно відмовити в задоволенні цього клопотання, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання прокурором не було доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а тому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 176-179, 184-187, 193, 194, 196, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1