Справа № 211/2654/20
Провадження № 1-кс/211/400/20
У Х В А Л А
іменем України
19 травня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривий Ріг клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрекологія» про зняття арешту у зв`язку із закриттям кримінального провадження,
у відсутність учасників процесу,
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрекологія» з клопотанням про зняття арешту у зв`язку, вказавши, що в травні 2018 року ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Укрекологія» звернулось до Територіального сервісного центру з питань оформлення угоди щодо купівлі-продажу автомобіля Chevrolet Aveo 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 та кузов НОМЕР_2 , із зняттям його з реєстраційного обліку. Дану угоду не вдалося оформити з причин, що згідно даних ТСЦ на зазначений автомобіль накладено заборону відчуження згідно постанови слідчого Довгинцівського РВ КМУ від 18.11.2007 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною 1 статті 286 КК України. Постановою суду від 20 грудня 2012 року провадження закрито у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України, в зв`язку із закінченням строку давності. Жодних цивільних позовів органами прокуратури не пред`явлено. Таким чином виникла ситуація, коли кримінальне провадження, в якому накладено заборону відчуження майна, вже закрито, а саму заборону не знято, що не дає можливості власнику майна вільно розпоряджатися своєю власністю. Тому на підставі викладеного просить задовольнити клопотання.
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, наполягав на задоволенні клопотання.
Прокурор не заперечував проти зняття арешту з автомобіля.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Так, за відомостями Територіального сервісного центру № 1243 від 26.04.2018, на автомобіль Chevrolet Aveo 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 та кузов НОМЕР_2 накладено заборону на відчуження постановою слідчого СВ Довгинціського РВ КМУ від 18.11.2007.
Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 20 грудня 2012 року по справі № 411/9572/12 постанову слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про закриття провадження по справі по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною 1 статті 286 КК України у зв`язку з закінченням строку давності задоволено. Звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України в зв`язку з закінченням строку давності. Провадження у справі закрито. Матеріали кримінальної справи знищені за строком зберігання, в архіві суду зберігається постанова.
Згідно тексту цієї ж постанови суду вбачається, що, ОСОБА_4 08.11.2007 приблизно о 17-15 годині в темний час доби при включеному міському освітленні, керуючи справним автомобілем марки «Міцубісі 3000 ОТ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з включеним ближнім світлом фар, здійснював рух по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини проспекту Гагаріна, де виїхав на зелений дозволяючий сигнал світлофору на регульоване перехрестя пр. Гагаріна з вул. Будьоного в Довгинцівського району м. Кривого Рогу і несвоєчасно застосував гальмування та допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле Авео» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , який в порушення вимог п. 78.7.3 виїхав на вказане перехрестя на червоний сигнал світлофора, в результаті чого сталося зіткнення автомобілів, внаслідок якого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки, гемортроза правого колінного суглобу.
Отже, автомобіль, на який слідчим було накладено арешт , перебував під керуванням іншої особи, не обвинуваченого, і був причетний до дорожньо-трнаспортної пригоди.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист цього права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено зазначеною міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Особам, котрі зазнають порушення цього, як і інших конвенційних прав, статтею 13 Конвенції гарантовано можливість ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На підставі статті 126 КПК України 1960 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - накладення слідчим арешту на майно заявника, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладення арешту на майно підлягало скасуванню постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.
Вказана вимога щодо скасування арешту при закритті кримінальної справи є імперативною і не залежить від розсуду особи, яка вирішує питання про закриття кримінальної справи.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям чинного КПК України 2012 року , норми якого більш детально регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України 2012 року завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України 2012 року у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Цією ж статтею власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.
Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна одночасно з постановою слідчого про закриття кримінальної справи, винесеної за процедурою КПК України 1960 року, ні нормами цього Кодексу, ні КПК України 2012 року прямо не передбачено.
Водночас після закриття кримінальної справи, коли будь-які законні підстави для арешту майна відпали, продовження дії цього заходу з причин невиконання слідчим законного обов`язку щодо його скасування одночасно з прийняттям рішення про закриття кримінальної справи є свавільним втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. В означеній ситуації в силу положень статті 13 Конвенції держава зобов`язана забезпечити особі можливість ефективного юридичного захисту порушеного права.
Оскільки арешт майна було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутній, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.
Так як кримінальну справу було закрито під час судового розгляду справи, здійснення судового контролю дотримання прав і свобод людини на відповідній стадії процесу згідно з чинним кримінальним процесуальним законом належить до повноважень суду. Так як прямих заборон ініціювання перед судом питання про скасування арешту майна у відповідній ситуації і прийняття ним такого рішення закон не встановлює, то питання про скасування арешту майна може бути вирішено судом за клопотанням власника або іншого володільця майна в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України 2012 року.
Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц (провадження № 14-326цс18) та інших, та зазначила, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України; зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження, розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.
На підставі викладеного, враховуючи , що кримінальне провадження закрито 20.12.2012 р., арешт майна не скасовано, що порушує права власника, спір про належність майна відсутній, суд вважає необхідним клопотання задовольнити.
На підставі наведеного та керуючись ст. 170, 174 КПК України, суд, -
клопотання адвоката ОСОБА_3 про зняття арешту у зв`язку із закриттям кримінального провадження задовольнити.
Скасувати заборону на проведення реєстраційних операцій із транспортним засобом, накладену заборону відчуження, згідно постанови слідчого Довгинцівського РВ КМУ від 18.11.2007 щодо автомобіля «Chevrolet Aveo» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрекологія».
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1