Справа №487/6503/18
Провадження №1-кп/487/298/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року Заводський районний суд м.Миколаєва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових рослідувань № 0002855 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, офіційно не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, разом з угодою про примирення між підозрюваним та потерпілим в кримінальному провадженні,-

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 186 КК України разом з угодою про примирення між підозрюваним та потерпілим укладеною 28.09.2018 року.
Ухвалою судді від 03.10.2018 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
В ході підготовчого судового засідання прокурор просила суд затвердити угоду про примирення укладену між підозрюваним та потерпілим в кримінальному провадженні, посилаючись на її відповідність вимогам КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 у підготовчому засіданні провину у скоєнні кримінального правопорушення визнав. Зазначав, що умови укладеної угоди з потерпілою йому зрозумілі, не заперечував проти її затвердження. Разом з цим, надавав протилежні покази стосовно події що сталась 25.07.2018 року ніж викладені у обвинувальному акті та угоді. Так, стверджував, що потерпіла ОСОБА_6 є його цивільною дружиною. У липні 2018 року вони посварились, та він на грунті виниклих ревнощів взяв у дружини належний їй телефон, з метою подивитись журнал вхідних дзвінків. В подальшому телефон дружини у нього забрали працівники поліції.
Потерпіла ОСОБА_6 у підготовче засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. .
Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Угода про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.
У відповідності до ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.
Суд вважає, що покази надані ОСОБА_4 у підготовчому засіданні, щодо обставин події, різняться та не відповідають обставинам, що були встановлені на досудовому слідстві і викладені у обвинувальному акті та в угоді про примирення. Обвинуваченим ОСОБА_4 змінювались покази стосовно визнання вини в інкримінуємому йому злочині.
Крім того через неявку потерпілої у підготовче засідання, суд позбавлений можливості перевірити добровільність укладення угоди про примирення кожною із сторін, а також сам факт їхнього примирення.
За таких обставин, суд вважає, що в затвердженні угоди слід відмовити, оскільки потерпіла ОСОБА_6 не з`явилась до суду, що позбавляє суд роз`яснити потерпілій наслідки затвердження угоди відповідно до ст. 473 КПК України та переконатися, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
За таких обставин, укладена угода про примирення між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 від 28.09.2018 року не може бути затверджена судом.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 надійшло до суду разом з угодою про примирення та обвинувальним актом.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.
У частині 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Недетально викладене обвинувачення в обвинувальному акті з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України є незрозумілим для обвинуваченого і порушує його право на захист.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Так, у обвинувальному акті сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст.186 КК України є неконкретизованим та нечітким.
В порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального провадження викладені неповно.
Суд вважає, що вищевикладені факти, порушують права обвинуваченого на захист, оскільки він позбавлений можливості знати в чому він обвинувачується та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду, і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 469, 474, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 від 28.09.2018р.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002855 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 186 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1