Справа № 344/1098/18
Провадження № 11-кп/4808/391/19
Категорія ч.1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до 07 листопада 2019 року включно.

Суд виходив з того, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано тяжкий (ч. 1 ст. 263 КК України) та особливо тяжкий (ч. 1 ст. 115 КК України) злочини, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років; на даний час судове провадження триває; прокурором доведено, що ризики щодо можливого переховування ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати; інших обставин, які б давали підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено. На переконання суду застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у виді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21:00 до 06:00 часу доби із покладенням на нього певних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що прокурор вручив йому клопотання про продовження строку тримання під вартою безпосередньо перед його розглядом в суді, а не як передбачено ст.184 КПК України не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. При цьому, йому було надано тільки копія клопотання без матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Обвинувачений вказує на відсутність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки всі свідки, які були заявлені стороною обвинувачення вже допитані в суді.

Зазначає, що суд, продовжуючи йому строк тримання під вартою, не врахував його стан здоров`я, незважаючи на наявність підтверджуючих документів, зокрема, про те, що він з 08.12.2017 року знаходиться у санітарній частині УВП №12. Разом з тим, вказує, що він не отримує достатньої медичної допомоги та лікування, що становить нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження.

Вказує, що тяжкість злочину, в якому він підозрюється, не може бути підставою для обґрунтування ризику про можливу його втечу.

Зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання висунутого йому обвинувачення, а лише вказівку на те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України. Вказане порушує його право на захист та є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Обвинувачений звертає увагу на те, що дане кримінальне провадження знаходиться в суді з 30 січня 2018 року, у зв`язку з чим порушені розумні строки його розгляду.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, обвинувачений ОСОБА_8 має право на оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2019 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №0000415 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині вбивстві ОСОБА_10 та у незаконному зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 є особливо тяжким та тяжким, відповідно до ст.12 КПК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 березня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами цього ж суду. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 версеня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до 07 листопада 2019 року включно.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на відсутність правових підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Разом з тим, вважає, що є підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст.331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, суд першої інстанції врахував обґрунтованість підозри та вагомість наявних доказів про вчинення останнім особливо тяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, вчинення злочину, який спричинив загибель людини та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та попередження вчинення нових злочинів.

Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними, крім того обвинувачений ОСОБА_8 , розуміючи яке покарання може йому загрожувати, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд, приймаючи судове рішення про продовження строку тримання під вартою та відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, прийшов до правильного висновку, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної поведінки та не надасть можливості уникнути зазначених ризиків.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Суд дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Зі змісту копії матеріалів кримінального провадження та пояснення сторін вбачається що на даний час судом першої інстанції досліджені докази, які були надані стороною обвинувачення і прийняті заходи щодо необхідності дослідження доказів на які посилається сторона захисту.

Разом з тим, апеляційний суд не може об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Колегія суддів враховує, що зі змісту копії матеріалів кримінального провадження та доводів ОСОБА_8 вбачається, що останній хворіє різними хронічними захворюваннями (гіпертонічною хворобою ІІ стадії, цукровим діабетом), що безумовно ускладнює його перебування під вартою та створює додаткові обмеження щодо реалізації ним права на вибір лікаря та відповідного медичного закладу охорони здоров`я, вибір методів лікування відповідно до наявних рекомендацій та лікування за кордоном у разі неможливості надання такої допомоги у закладах охорони здоров`я України.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 надається необхідна медична допомога відповідно до загального рівня медичної допомоги, який існує у державі та звертає увагу на те, що останній не позбавлений права оскаржувати якість такої допомоги у порядку , який передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів враховує доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо стану його здоров`я та необхідності надання йому більш якісної медичної допомоги, однак вважає, що вказані обставини не свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , не є безумовною підставою для звільнення його з під варти та повинні оцінюватись у сукупності з іншими обставинами, які мають істотне значення для правильного вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2019 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5