СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/647/19
Провадження №1-кп/547/39/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2019 року смт.Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000210 від 11.07.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Червона Камянка Олександрійського району Кіровоградської області, адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , не працюючого, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, громадянина України, раніше судимого:
19.03.2013 року Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі. Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 08.05.2015 року звільнений умовно-достроково 19.05.2015 року на невідбутий строк покарання 10 місяців 1 день

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2019 року близько 13 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, перебуваючи у приміщенні клубу «Українська національна лотерея», що знаходиться за адресою: вул.Перемоги, буд.№44 в смт.Семенівка Полтавської області,маючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю працівників каси, та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії ніким не будуть помічені, діючи умисно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, проник через незачинені двері до приміщення каси, звідки шляхом вільного доступу із паперової коробки на столі адміністратора клубу - потерпілої ОСОБА_5 , викрав належні останній особисті грошові кошти в сумі 9850 грн.00 коп., які вона зберігала на своєму робочому місці. В подальшому викрадені грошові кошти перевіз до місця свого проживання по АДРЕСА_2 , де зберігав у приміщенні господарської будівлі, розпорядившись таким чином викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану вище суму.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю. Підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, викладені в обвинувальному акті. Суду показав, що дійсно 10 липня 2019 року, звільнившись з роботи в ТОВ «Агріс», він зайшов до клубу «Українська національна лотарея», що знаходиться в смт.Семенівка. Програвши в ігрові автомати близько 6 тисяч гривень, він вирішив вчинити крадіжку, щоб компенсувати свої витрати. З приміщення каси клубу, в якій нікого не було, він викрав 9850 грн.00 коп., які відвіз до себе додому. Грошові кошти в подальшому були повернуті потерпілій. В скоєному щиро розкаявся. Прохав суд не призначати йому покарання у виді позбавлення волі

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання по розгляду кримінального провадження не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлялась у встановленому законом порядку. Згідно поданої до суду письмової заяви прохала розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України без її участі. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов пред`являти не буде. Міру покарання залишає на розсуд суду (а.п.36).

З огляду на викладене, відповідно до положень ст.325 КПК України судом, після з`ясування думки учасників судового провадження: прокурора та обвинуваченого, які вважали за можливе з`ясувати всі обставини під час судового розгляду за відсутності потерпілої ОСОБА_5 , судовий розгляд кримінального провадження проведено без її участі. При цьому судом прийнято до уваги, що за змістом п.2 ч.3 ст.56 КПК України брати участь у судовому провадженні є правом потерпілої і за відсутності у неї наміру скористатися цим правом, суд позбавлений можливості примусити потерпілу з`явитися в судове засідання.
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження: прокурора, обвинуваченого, які не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ними визнаються та не оспорюються, зокрема, події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні, виду та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; переконавшись, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позицій; роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, характеризуючих особу обвинуваченого та необхідних для вирішення судом відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України питання щодо речових доказів.
Враховуючи зазначені обставини та показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні надав послідовні показання щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого він обвинувачується; це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою: вчинена повторно, оскільки обвинувачений є особою, яка має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинений злочин, передбачений ч.1 примітки до ст.185 КК України; вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.3 ст.12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння містить склад злочину, який класифікується як злочин середньої тяжкості.
За змістом п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанови від 24.10.2003 року №7), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 являється особою раніше судимою. Останній раз засуджувався 19.03.2013 року за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі. Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 08.05.2015 року звільнений умовно-достроково 19.05.2015 року на невідбутий строк покарання 10 місяців 1 день (а.п.53-54).
Обвинувачений ОСОБА_4 не працюючий. По місцю проживання характеризується задовільно. Згідно відповіді лікаря-психіатра Семенівської центральної районної лікарні Полтавської області обвинувачений на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не перебував та не перебуває (а.п.47, 51).
За змістом досудової доповіді, складеної провідним інспектором Семенівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_6 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі, окремих осіб, оцінюється також як середній. Виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень (а.п.42-43).
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено. При цьому не визнаючи зазначену в обвинувальному акті обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочинів, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» (далі - Постанови від 04.06.2010 року №7) суди при вирішенні питання про наявність в діях особи повторності, сукупності, рецидиву злочинів та їх правові наслідки, повинні керуватися положеннями статей 32-35 КК.
За змістом ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а згідно примітки до ст.185 КК України, повторним, крім інших, у ст.185 КК України, визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтями 185, 186 та 189-191 або статтями 187, 262 цього Кодексу.
З огляду на викладене, враховуючи, що судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в обвинуваченого ОСОБА_4 не погашена, оскільки він до спливу шести років з дня відбуття покарання за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2013 року знову вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, в його діях є кваліфікуюча ознака як вчинення крадіжки повторно.
За змістом ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Відповідно до роз?яснень, що містяться в п.19 Постанови від 04.06.2010 року №7, якщо рецидив злочинів одночасно утворює і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці) за кваліфікуючою ознакою повторності, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.185 КК України, суд вважає за необхідне виключити із обвинувачення як таку, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , обставину - рецидив злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує також вимоги ст.65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови від 24.10.2003 року №7, щодо дотримання судами у кожному конкретному випадку при призначенні покарання вимог кримінального закону й зобов`язання враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Російської Федерації» (п.39 рішення від 09 червня 2005 року заява №68443/01) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмаїлов проти Російської Федерації» (п.38 рішення від 06 листопада 2008 року, заява №30352/03) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, призначене в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідним характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим,відповідно до положень ст.75 КК України, з урахуванням: особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується задовільно;його щирого каяття у вчиненому злочині, відсутності тяжких наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та обставин, які обтяжують його покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання та приймає рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України. Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні:
1) грошові кошти в сумі 9850 грн., а саме 39 купюр номіналом по 200 грн. (номер та серія: КЕ 9185425), (номер та серія: УД 1266620), (номер та серія: ЦА 5830074), (номер та серія: ЄЩ 0287807), (номер та серія: ТГ 2593775), (номер та серія: СГ 7529611), (номер та серія: ПВ 6733444), (номер та серія: ЄЖ 7272903), (номер та серія: ЄЧ 0619056), (номер та серія: ЄЖ 7272903), (номер та серія: УЖ 4960469), (номер та серія: ТИ 3730677), (номер та серія: КН 0084077), (номер та серія: ПД 2466110), (номер та серія: ЗЕ 3700061), (номер та серія: ЗЕ 3700062), (номер та серія: КН 0084077), (номер та серія: ХЕ 0961976), (номер та серія: КИ 7220048), (номер та серія: ХЕ 0961976), (номер та серія: СГ 9041732), (номер та серія: ХГ 0074194), (номер та серія: УЖ 4500226), (номер та серія: СА 2264638) , (номер та серія: ЦА 2031360), (номер та серія: ПВ 399191), 19 купюр номіналом по 100 грн. (номер та серія: УН 4311012), (номер та серія: УС 8360754), (номер та серія: УЗ 4267839), (номер та серія: ЗХ 3799935), (номер та серія: ТБ 5154869), (номер та серія: ЗЄ 0030792), (номер та серія: КЄ 3701509), (номер та серія: КП 4889298), (номер та серія: ЕФ 3144052), (номер та серія: АЄ 7587117), (номер та серія: СЖ 0875443), (номер та серія: МН 3012559), (номер та серія: МЗ 3189568), (номер та серія: ЕЗ 0400853), (номер та серія: МП 6079305), (номер та серія: ЗХ 5597018), (номер та серія: БТ 8081133), (номер та серія: МА 8493790), (номер та серія: ЗВ 6055093) 3 купюри номіналом по 50 грн (номер та серія: УЕ 7609250), (номер та серія: УД 8831798), (номер та серія: УЖ 8539546), які під час досудового розслідування були передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), залишити останній, як власнику, анулювавши розписку про зберігання;

2) блокнот зеленого кольору, переданий під час досудового розслідування на зберігання до камери зберігання речових доказів Семенівського відділення поліції Хорольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області згідно квитанції №0000210 від 13.07.2019 року, повернути власнику -потерпілій ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Процесуальні витрати по кримінальному проваженню відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Семенівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1