"22" жовтня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
18.10.2019 потерпілий ОСОБА_3 , в порядку ст.174 КПК України, звернувся до суду з клопотанням, у якому просив скасувати арешт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначив, що в ході кримінального провадження було встановлено, що невідомі особи, за допомогою підроблених документів заволоділи квартирами, які повинні були увійти у спадкову масу після смерті його рідної сестри - ОСОБА_4 30.10.2015 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, з метою забезпечення кримінального провадження, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .
04.04.2019 Київський районний суд м. Харкова, у порядку цивільного законодавства, виніс рішення, у якому визнав за ним право власності на кв. АДРЕСА_2 .
03.09.2019 Харківський апеляційний суд рішення у частині визнання його права власності на кв. АДРЕСА_2 - залишив без змін.
Таким чином, він набув право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно у законний спосіб, як передбачено ЦК и ЦПК України.
Зазначив, що існуюче обтяження у виді арешту, накладеного на кв. АДРЕСА_2 , унеможливлює державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, набуте ним у законний спосіб і, навпаки, дає можливість попередньому власнику незаконно володіти та користуватися його нерухомим майном, а його рідний онук проживає у орендованому житлі. Продовження арешту у майбутньому стане перешкодою щодо реалізації його громадянських та конституційних права, як власника.
Вважає, що скасування арешту не вплине негативно як на інтереси суспільства, так і на забезпечення кримінального провадження. Підроблена довіреність та інші документи, за допомогою яких було вчинено незаконне відчуження, вилучені та знаходяться в матеріалах кримінального провадження. При цьому потерпілому буде повернено його законне майно, а об`єм доказової бази по справі жодним чином не зменшиться. Вважає, що при обставинах, що склалися, у необхідності застосування арешту нерухомого майна відпала потреба.
Заявник про час та місце розгляду клопотання повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився, однак 22.10.2019 адвокатом ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , до канцелярії суду подано заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вказав, що клопотання підтримує та просить його задовольнити. До вказаної заяви адвокат додав копію паспорту ОСОБА_3 (а.с.42,43).
Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_7 про час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явилися, проте 21.10.2019 подали до канцелярії суду заяви, у яких просили клопотання розглядати за їх відсутності, при вирішенні клопотання покладалися на розсуд суду (а.с.34,35,36-41).
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Отже, враховуючи вимоги ч.2 ст.174 КПК України, повідомлення заявника, слідчого та прокурора про час та місце розгляду клопотання, строки розгляду клопотання, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання про скасування арешту майна за відсутності заявника чи його адвоката, слідчого та прокурора.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, та матеріали, надані до суду, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з ч.4ст.173 КПК Українислідчий суддя, суд зобовязаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Постановою Харківського апеляційного суду від 03.09.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 - задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2019 року змінено. В частині витребування нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 скасовано, в позові в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.26-32).
Таким чином, ОСОБА_3 набув право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .
Отже, враховуючи викладене вище, наслідки арешту майна для володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, є підставою для скасування арешту.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1