ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/207/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1557/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, не працює, розлучена, утриманців не має, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

Обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження строку триманні під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 задоволено, продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 12 жовтня 2019 року включно; клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 , підтримане захисником ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що на теперішній час триває розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , судом визначений порядок з`ясування обставин і дослідження доказів, допитуються свідки, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, перебуваючи на свободі може впливати на свідків, які ще судом не допитані, а також враховуючи тяжкість вчиненого злочину, може переховуватися від суду.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу слідчого судді змінити та застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистої поруки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання прокурора є не обґрунтованим ризики є недоведеними, містить абстрактні припущення. На теперішній час слідством не встановлено мотив злочину, не доведено її причетність до вказаного злочину. Вона має трудовий стаж 22 роки.

Згідно з оскаржуваною ухвалою, в провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та, усвідомлюючи тяжкість скоєного кримінального правопорушення, може переховуватись від суду. Жодний із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної поведінки обвинуваченої. Крім того, сама тяжкість кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, як зазначено Європейським судом.

Заслухавши доповідь судді;обвинувачену ОСОБА_6 , та її захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої, доводи її захисника, думка прокурора, представника потерпілої та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_6 від суду; вплив обвинуваченої на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який пов`язаний з позбавленням особи життя, на теперішній час триває розгляд кримінального провадження, судом визначено порядок з`ясування обставин і дослідження доказів, допитуються свідки.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останньої.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 , в т.ч. про наявність у неї трудового стажу та наявність осіб, які можуть поручитися за неї, правильності висновків суду не спростовують, з огляду на особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, його фактичних обставин та відомостей про особу обвинуваченої у їх сукупності.
Посилання сторони захисту на те, що досудовим розслідуванням не встановлено мотив злочину та причетність ОСОБА_6 до вказаного злочину, є передчасними і мають перевірятися судом у встановленому законом порядку і оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Доводи обвинуваченої про її непричетність до вищевказаного кримінального правопорушення мають ретельно перевірятися під час судового розгляду у встановленому законом порядку і оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
Отже, підстав для задоволення вищевказаних апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження строку триманні під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 задоволено, продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 12 жовтня 2019 року включно; клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 , підтримане захисником ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, залишено без задоволення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9
Дата документу Справа № 337/207/19