ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2009/19 Справа № 205/3216/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ( в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було задоволено та невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_8 вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2016 року, замінено покаранням у виді обмеження волі.
Рішення суду обґрунтовано тим, що станом на 24.05.2019 року засуджений відбув більше строку покарання. У відповідності до наданих адміністрацією матеріалів за час відбування покарання засуджений характеризується добре, на даний час не працевлаштований через хворобу, але на добровільних засадах бере участь у догляді за тяжкохворими, до праці ставиться сумлінно, на заходи виховного характеру реагує правильно, за період знаходження у виправній установі мав 2 заохочення, при цьому дисциплінарні стягнення до засудженого не застосовувалися.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що при винесенні вказаного рішення судом не враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Натомість, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 отримав лише 2 заохочення. Також ОСОБА_8 має 4 судимості за вчинення умисних однорідних злочинів проти власності. Крім того, судом жодним чином не враховано, що засуджений раніше вже звільнявся умовно достроково 25.01.2005 року, однак знову вчинив умисний корисливий злочин, що вказує на злочинну спрямованість поведінки засудженого.
Також прокурор вказує на те, що судом не надано належної оцінки тому факту, що засуджений ОСОБА_8 не працює, оскільки є хворим на активну форму туберкульозу. При застосуванні до засудженого заміни покарання на більш м`яке в умовах направлення його для подальшого відбування покарання до виправного центру вказаний засуджений буде позбавлений належного медичного піклування, оскільки відповідно до ст. 63 КВК України медичні заклади при виправних центрах відсутні. Перебування вказаного засудженого серед загальної маси засуджених у виправному центрі буде створювати загрозу здоров`ю інших осіб, які перебувають разом з ним. У випадку поміщення адміністрацією виправного центру вказаного засудженого до територіального закладу охорони здоров`я створить ситуацію, коли вказаний засуджений фактично не буде відбувати покарання у вигляді обмеження волі, оскільки буде знаходитись поза межами виправного центру, що суперечить положенням ч. 2 ст. 50 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, засудженого та його захисника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Головною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений став на шлях виправлення.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Розглядаючи клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та задовольняючи його, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_8 відбув більше строку покарання, характеризується добре, на даний час не працевлаштований через хворобу, але на добровільних засадах бере участь у догляді за тяжкохворими, до праці ставиться сумлінно, на заходи виховного характеру реагує правильно, за період знаходження у виправній установі мав 2 заохочення, при цьому дисциплінарні стягнення до засудженого не застосовувалися, а тому наявні підстави для застосування до засудженого ст.82 КК України.
Між тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого.
Так, судом безпідставно не взято до уваги, що наявність лише двох заохочень не може свідчити про виправлення засудженого при тому, що один захід заохочення (подяка правами начальника установи від 26.04.2019 року) застосовано незадовго до дати розгляду клопотання засудженого судом першої інстанції.
При цьому строк покарання, який відбув засуджений, є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він став на шлях виправлення, оскільки засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, призначене вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2016 року за ч.2 ст. 185 КК України. Початок строку - 02.02.2017 року, кінець строку 02.05.2021 року.
Як убачається з наданих матеріалів, засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.02.2017 року. Під час утримання в УВП №3 м. Кривого Рогу режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 23.02.2017 року відбував покарання у Солонянській виправній колонії №21, де характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
На час розгляду клопотання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким останній відбув лише половину строку покарання, й до кінця цього залишається досить тривалий проміжок часу, бо його кінець припадає на 02.05.2021 року, а тому отримані два заохочення за умови початку відбування покарання засудженим у Державній установі "Дніпровська виправна колонія (№89)" з 02.02.2017 року не є достатніми для висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення та заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки засуджений на даний час з 4 років 3 місяців позбавлення волі відбув лише половину призначеного покарання, і за такий строк мета його виправлення ще не досягнута, а тому у задоволенні подання про застосування до нього ст. 82 КК України слід відмовити.
Крім того, в даному випадку заслуговують на увагу і обставини, викладені в апеляції прокурора з приводу того, що засуджений ОСОБА_8 є хворим на активну форму туберкульозу і при застосуванні до засудженого заміни покарання на більш м`яке в умовах направлення його для подальшого відбування покарання до виправного центру вказаний засуджений буде позбавлений належного медичного піклування, а перебування вказаного засудженого серед загальної маси засуджених у виправному центрі буде створювати загрозу здоров`ю інших осіб, які перебувають разом з ним.
Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким - залишенню без задоволення як необгрунтованого.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4