У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, з тримання під вартою на домашній арешт-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, в судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки такий строк закінчується 22.09.2019 року.

Прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачуються, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисники та обвинувачені заперечували проти продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою та просили його змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, зазначивши, що ОСОБА_7 , яка є його цивільною дружиною, два місяці тому народила сина ОСОБА_8 , та на даний час вони потребують його піклування.

За клопотанням захисника ОСОБА_5 в судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_9 , яка показала, що вона разом з своєю донькою, онучкою ОСОБА_7 та правнуком ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 зазначила, що до затримання обвинувачений ОСОБА_3 проживав разом з ними, оскільки є цивільним чоловіком її онуки ОСОБА_7 , та під час їх спільного проживання у них склалися добрі сімейні стосунки, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 матеріально забезпечував їх сім`ю та допомагав в сімейному побуті. На даний час свідок ОСОБА_9 дуже хворіє та має поганий стан здоров`я через загострення онкологічного захворювання та не в змозі матеріально забезпечувати сім`ю, особливо після народження правнука, а тому не заперечувала щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем її проживання, щоб він мав змогу піклуватися про сина, працювати та матеріально утримувати сім`ю. Також зазначила, що єдиним власником квартири є вона.

Вислухавши думку учасників, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до ОСОБА_3 .

Зокрема, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживає разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v. France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v. France (LA. проти Франції), § 104; Prencipe v. Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron v. Romania (Тирон проти Румунії), §§ 41-42).
Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v. Moldova (Бекчієв проти Молдови), § 59).
Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski V. Poland (Яжинський проти Польщі) § 43).
Однак зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v. Belgiu (Клоот проти Бельгії), § 44).
ЄСПЛ вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).
Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Коймайетер проти Австрії), § 10).
Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від O4.04.2013 р. N Ss i-550/0/4-13, Суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до ЄСПЛ заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в ЄСПЛ та сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК України
Цим же листом рекомендується при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене, з урахуванням наявності у обвинуваченого ОСОБА_3 постійного місця проживання, а також те, що обвинувачений вже майже рік перебуває під вартою та позбавлений можливості утримувати новонародженого сина, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_3 , може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, який забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176-178, 183, 193-196, 331, 369 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- з`являтися за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- докласти зусиль до пошуку роботи.

Строк дії ухвали щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби встановити строком на два місяці, тобто до 10 листопада 2019 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому наступне: згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: