ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1128/19 Справа № 202/5276/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали досудового розслідування № 0002414 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, працює вантажником м`ясокомбінату «Магрок», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року, було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 4 жовтня 2019 року включно, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язавши прибувати до слідчого, прокурора, судді за першою вимогою, не відлучатися з міста Синельникове Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю в разі його застосування органом досудового розслідування, утриматися від спілкування з іншим підозрюваним ОСОБА_10 , потерпілим ОСОБА_11 , свідками у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Так, слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з 2018 року, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, але покарання у виді громадських робіт відбув, в той же час, як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, має постійне місце проживання та роботи, мешкає з матір`ю, цивільною дружиною, трьома дітьми 2012, 2013, 2014 року народження. Слідчий суддя вважав, що для запобігання ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків буде запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки прокурором у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цьому ризику. На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде гарантувати виконання підозрюваним на час досудового розслідування процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти ризику його переховування, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням вільного переміщення та комунікації з іншими особами, зокрема потерпілим та свідками, іншим підозрюваним.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати через неповноту судового розгляду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та є такою, що підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Вважає, що слідчий суддя безпідставно прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зазначає, що метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 є подальше сприяння розслідування кримінального провадження, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання. Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою.
Під час розгляду зазначеного вище клопотання слідчого, в обґрунтування повідомлення про підозру ОСОБА_8 а також і обґрунтування наведених слідчим ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор у кримінальному провадженні звертав увагу слідчого судді на докази, якими доводяться перелічені вище ризики, а саме: протокол допиту співучасника злочину, підозрюваного ОСОБА_10 , який під час досудового розслідування надав покази про вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб разом зі ОСОБА_8 та невстановленою в ході досудового розслідування особою; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_8 , як особу, яка спільно з ним вчинила розбійний напад; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого потерпілий ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_8 , як особу, яка здійснила на нього розбійний напад, а також і іншими матеріалами кримінального провадженні у їх сукупності.
Вказує, що слідчим суддею, не дивлячись на заперечення сторони обвинувачення, було прийнято рішення про проведення одночасного допиту підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 ..
В свою чергу, як вбачається з ухвали слідчого судді, ОСОБА_10 в судовому засіданні під час розгляду зазначеного вище клопотання свої покази не підтвердив, скориставшись роз`ясненим йому правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.
Сторона обвинувачення не може погодиться з викладеною позицією в ухвалі слідчого судді, стосовно відмови ОСОБА_10 від надання показів та їх безумовному підтвердженню так, як останній змушений був відмовитись від надання показів у присутності ОСОБА_8 для того, щоб уникнути повторного психологічного та фізичного впливу з боку останнього.
Прокурор вказує, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку та не врахував ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_10 в ході проведення допиту вказує на те, що злочин вчинено трьома особами, яка в ході проведення досудового розслідування станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлена та перебуває на волі, а отже ОСОБА_8 разом з невстановленою особою може впливати на іншого підозрюваного у кримінальному провадженні.
Також зазначає, що слідчим суддею під час постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не надано належної правової оцінки злочинної діяльності ОСОБА_8 , який діяв за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням предметів, які пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, разом з тим вказаний злочин поєднаний із проникненням у інше приміщення, завданням потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також і те, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом підозрюваний ОСОБА_8 має можливість спілкуватись різними шляхами з іншим невстановленим органом досудового розслідування співучасником злочину, який на разі перебуває на волі і дізнавшись про викриття їх злочинної діяльності має можливість переховуватись від органів досудового розслідування, а також ОСОБА_8 керуючи діями невстановленої особи направлених на перешкоджання, знищення речових доказів, незаконний вплив на свідків та інших учасників даного кримінального провадження, що за собою потягне ухилення від кримінальної відповідальності, як ОСОБА_8 так і невстановленої органом досудового розслідування особи.
Слідчий суддя не звернув увагу на серйозність висуненого та інкримінованого злочину, а також і на встановлені під час досудового розслідування ризики, які були перелічені у клопотанні слідчого, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України.
Сторона обвинувачення звертає увагу на те, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожують підозрюваному у разі визнання винним, перелічені прокурором ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, вік та стан здоров`я підозрюваного, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи на час вчинення ним злочину, відсутність законної дружини, а також і дітей на утриманні, який також інвалідом не являється, майновий стан, періодичне вживання «метамфетаміну» та «опію», все вище наведене, слідчим суддею не враховано під час прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На думку прокурора, наявність у підозрюваного позитивної характеристики з місця мешкання та правова позиція щодо не причетності до скоєного підозрюваним злочину не спростовує його причетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Крім того, за наслідками ретельного дослідження матеріалів клопотання, не виявлено доказів того, що на час розгляду вказаного клопотання зменшились або перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що могло б свідчити про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, що забезпечить належну та відповідну його процесуальну поведінку до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, думки підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як встановлено в ході апеляційного перегляду, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 4 жовтня 2019 року включно.
Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді цілком слушними, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.12.2017 року за № 0002414.
Наявними матеріалами встановлено, що слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений органом досудового розслідування час та місці у ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у невстановленої органом досудового розслідування особи виник корисний злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом розбійного нападу, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до іншого приміщення.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена органом досудового розслідування особа, 10.12.2017 приблизно о 17:00 години, проникли на територію домоволодіння, яка огороджена парканом та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена органом досудового розслідування особа проникли у інше приміщення, яке розташовано на території, вказаного вище домоволодіння та побачили потерпілого, якому почали погрожувати застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я потерпілого з використанням дерев`яних палиць, після чого нанесли декілька ударів в область голови ОСОБА_11 , далі повалили останнього на підлогу, тим самим, своїми умисними діями подавили волю останнього до будь-якого опору.
Перебуваючи у тому ж місці та у той же час, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена органом досудового розслідування особа, остаточно подолавши волю та бажання потерпілого ОСОБА_11 до вчинення будь-якого опору, пригнічуючи останнього своєю присутністю, продовжуючи реалізовувати свій злочинний корисливий умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення, із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи та з погрозою застосування такого насильства (розбій), висунули вимогу до потерпілого про передання їм належного потерпілому майна та грошових коштів, однак не зважаючи на всі залякування з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановленої органом досудового розслідування особою, потерпілий відповідав, що у нього нічого немає.
Після цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена органом досудового розслідування особа продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів почали наносити численні удари ОСОБА_11 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді 2-х забитих ран волосистої ділянки голови: у тім`яно-скроневій області зліва і у потиличній області зліва, садни шкіри в області підборіддя, струсу головного мозку, які у своїй сукупності відповідають категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, у вигляді синців зовнішньої поверхні правого плеча в верхній третині 2-х синців задньої поверхні груди по лопатковій лінії на рівні УІІІ-го ребра справа, садна шкіри тильної поверхні правої кисті як кожне окремо, так і у своїй сукупності відповідають категорії легких, у вигляді косого перелому проксимальної фаланги 1-го пальця правої кисті відповідає категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні, при цьому, під час спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена органом досудового розслідування особа продовжували вимагали від ОСОБА_11 щоб він віддав їм грошові кошти та належне йому майно, на що останній відповідав, що у нього відсутнє будь-яке майно.
Виконавши всі дії, які вважали за необхідне ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена органом досудового розслідування особа з місця скоєння злочину зникли.
06.08.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку колегії суддів, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані не в повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, яке підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції свого рішення та задоволенням клопотання слідчого.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого, прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні через недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів приходить до висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2019 року , оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 до 12 років.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується вагомими наявними доказами, які додані до клопотання слідчого, а саме протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 06.08.2019 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2019 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.08.2019 року та іншими матеріалами кримінального провадження.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні слідчого, про наявність ризиків, що, знаходячись на волі, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки санкція інкримінованого йому злочину передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_8 у менш обтяжливий спосіб, та вважає за необхідне з цих підстав апеляційну скаргу прокурора задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Тож колегія суддів, враховуючи викладені обставини, той факт, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із погрозою застосування насильства, та керуючись вищенаведеними нормами закону, вважає за необхідне не визначати в даному випадку розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою слід задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2019 року, але не більше ніж строк досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2019 року, але не більше ніж строк досудового розслідування.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4