В И Р О К
Іменем України

07 червня 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 непрацюючого, мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-04.10.2005 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 3 місяці;
-04.03.2010 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та зареєстрованої у АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, неодруженої, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючої, мешканки АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Двадцять восьмого червня 2017 року близько 16 години ОСОБА_4 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , зустрівся зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , від якої дізнався, що їх знайомий ОСОБА_7 попросив її придбати продукти харчування, для чого передав свою банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , на рахунку якої знаходиться значна сума коштів, при цьому повідомив код від цієї картки. Після цього у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння належною ОСОБА_7 банківською карткою з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , діючи узгоджено, з єдиним спільним умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами потерпілого, домовились віддати ОСОБА_7 банківську картку ОСОБА_5 ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка зовні схожа на картку ОСОБА_7 , але на рахунку якої були відсутні грошові кошти.
Після придбання продуктів харчування, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно заволоділи вищевказаною банківською карткою потерпілого ОСОБА_7 та повернулись до буд. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 , передала йому належну їй банківську картку ПАТ «ПриватБанк» за № НОМЕР_2 . Отримавши від ОСОБА_8 цю банківську карту, ОСОБА_7 , вважаючи, що ОСОБА_9 повернула належну йому банківську картку, будучи введеним в оману останньою, поклав її до кишені своєї одежі.
З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_4 , діючи узгоджено із ОСОБА_5 , дізнався від останньої код банківської картки ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_7 , та у цей же день близько 22 години приїхав у м. Чуднів, де підійшов до банкомату ПАТ «ПриватБанк», що розташований по вул. Героїв Майдану, 134 у м. Чуднів, Житомирської області, та використовуючи банківську картку, яка належала ОСОБА_7 , за допомогою якої у період з 22 години 11 хвилин до 22 години 14 хвилин зняв з не гроші у сумі 7589 грн., якими заволодів шляхом шахрайства, та у подальшому разом із ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану вище суму.
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом, а саме банківською карткою ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 винними себе у вчиненні інкримінованих їм злочинах визнали повністю, фактичні обставини справи не оспорювали, однак відмовились давати будь-які показання.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинах, іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченими, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні вказаних злочинів доведена повністю, а тому кваліфікує їх дії:

- за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом, а саме банківською карткою ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої та невеликої тяжкості, але від вчинення яких тяжких наслідків не настало.

Зокрема, суд враховує молодий вік обвинувачених та їх критичне ставлення до вчинених злочинів. Особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризуються позитивно, однак вчинив даний злочин, маючи непогашену судимість за умисний злочин. Особу ОСОБА_5 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого, з її слів, є обвинувачений ОСОБА_4 . Окрім цього, суд враховує думку потерпілого, який при призначенні покарання обвинуваченим поклався на розсуд суду, а також обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання останніх.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є визнання ними своєї вини, щире каяття у вчинених злочинах, а також обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , окрім зазначеного, є вчинення даних злочинів у стані вагітності.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за злочин, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України, є вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Окрім того, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочину.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченим слід призначити покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів у виді обмеження волі.
Враховуючи особи обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , всі пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність тяжких наслідків від цього злочину, наявність у обвинуваченої ОСОБА_5 на утриманні малолітньої дитини, позицію прокурора, який вважає за можливе звільнити від відбування показання з випробуванням обвинувачених, думку потерпілого, який не наполяггає на суворості покарання, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можливо звільнити від відбування визначеного їм покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України.

Суд не вбачає підстав звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за ст. 79 КК України, на яку посилається прокурор, так як існують підстави для звільнення ОСОБА_5 від покарання на підставі ст. 75 КК України. Суд міг би застосувати ст. 79 КК України, у разі відсутності підстав для звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , передбачених ст. 75 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 , який обвинувачені визнали повністю, про стягнення у солідарному порядку з останніх на користь потерпілого 7589 грн. матеріальної шкоди, суд задовольняє у повному обсязі.
Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 7589 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. матеріальної шкоди.

Речові докази, а саме:

-банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 повернути останньому;

-банківську картку ПАТ «ПриватБанк» за № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_5 повернути останній.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Потерпілому, який не був присутнім у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: