КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: №11-КП/824/849/2019 Головуючий суддя в суді 1-ї інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 186 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0008365 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно обставин обвинувачення, 18 липня 2015 приблизно о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: місто Київ, вул. Грекова, 22-А, побачив раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_9 , що проходила біля будинку АДРЕСА_2 , у якої на шиї знаходилася прикраса у вигляді золотого ланцюжка з золотим кулоном 585 проби вагою 2 грами. В цей час у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 .
Того ж дня, в той же самий час, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку 22-А по вул. Грекова в м. Києві, реалізовуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, дочекавшись коли ОСОБА_9 наблизиться ближче до рогу вказаного будинку, вибіг із- за рогу будинку АДРЕСА_2 та підбіг до ОСОБА_9 , схопив своєю правою рукою золотий ланцюжок, який знаходився на шиї ОСОБА_9 , та зірвав золотий кулон 585 проби вагою 2 грами вартістю 1700 гривень, який висів на золотому ланцюжку потерпілої, таким чином незаконно заволодівши вказаним кулоном, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, - виправданоза недоведеністю, що вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим.
У порядку ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.
Рішення суду обґрунтовано тим, що наведені стороною обвинувачення показання в суді потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 . ОСОБА_11 не є належними доказами щодо події грабежу, оскільки вказані особи не підтверджують беззаперечно причетність обвинуваченого до відкритого викрадення майна потерпілої.
Не містять таких даних також протоколи огляду місця події від 18.07.2015 року, протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 11.08.2015року. Потерпіла безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції не підтвердила, що саме ОСОБА_6 заволодів її майном за обставин, зазначених в обвинуваченні.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 3 місяці.
Апеляційна скарга прокурора обґрунтована тим, що оскаржуваний вирок суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема, прокурор зауважує на те, що у ОСОБА_6 під час розгляду спостерігались психічні розлади, які полягали у порушенні сприйнятті, мислення, інтелекту.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження свідчить відсутність оцінки такого доказу у справі як показання свідка ОСОБА_12 , який підтвердив причетність ОСОБА_6 до вчинення грабежу. Також суд не врахував ті обставини, що потерпіла ОСОБА_9 , і свідок ОСОБА_10 чітко вказали, що саме ОСОБА_6 було затримано після кримінального правопорушення.
На думку, державного обвинувача, вказані обставини у сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої, що належним чином не взято до уваги та призвело до постановлення незаконного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку доводів апеляційної скарги, виправданого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого досудовим розслідуванням злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Із наведеного слідує, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Згідно показань наданими обвинуваченим в ході судового засідання суду першої інстанції ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України не визнав, що також підтвердив в суді апеляційної інстанції, і пояснив, що 18.07.2015 вранці він з братом - ОСОБА_13 розійшлися біля магазину, він гуляв 18.07.2015 приблизно до 12.20 годин, потім його зупинили працівники міліції, запропонували йому проїхати, привезли його на вул. Грекова в м. Києві, повідомили, що він зірвав у потерпілої ланцюжок, в подальшому його стали допитувати. Проте вказаний злочин він не вчиняв. В подальшому його привезли для впізнання до відділення міліції, в ході впізнання потерпіла вказала на нього, при цьому особи, які були пред`явлені для впізнання разом з ним не були на нього схожі за зовнішністю. Перед впізнанням працівники поліції підводили його на вулиці до потерпілої.
Під час апеляційного розгляду були дослідження письмові матеріали кримінального провадження, а саме: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_6 як такого, що навчався в спеціалізованій шкоді - інтернаті № 8 в м.Києві; протокол від 18.07.2015 прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої ОСОБА_9 про відкрите викрадення у неї 18.07.2015 приблизно о 12.25 годин по вул. Грекова, 22А в м.Києві невстановленою особою золотої підвіски, про що внесені відомості до ЄРДР відповідно до витягу № 0008365 від 18.07.2015 ; протокол проведення слідчого експерименту від 11.08.2015 за участі потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, як 18.07.2015 приблизно о 12.20 год. по вул. Грекова, 22А в м.Києві невідомий чоловік підбіг до неї, взявши рукою за золотий ланцюжок з кулоном, який знаходився на шиї, зірвав ланцюжок.

Статтями 84-86 КПК України визначено критерії доказу, його належності та допустимості.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з чим погоджується колегія суддів, щодо недопустимості доказів протоколи огляду місця події від 18.07.2015 року, протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 11.08.2015 року, а також показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 не є належними доказами щодо події грабежу, оскільки не підтверджують беззаперечно причетність саме ОСОБА_6 до відкритого викрадення майна потерпілої.
Згідно вимог ст. 228 КПК України забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Проте як встановлено судом, в ході впізнання особи по фотознімкам, порушено вимоги ст. 228 КПК України, а саме таку заборону попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, але і як встановлено з показань самої потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 в суді, виправданого, перед впізнанням, яке було здійснено у відділенні міліції, потерпілій на вулиці був пред`явлений ОСОБА_6 , при цьому інші особи для впізнання їй не пред`являлися в цей час. Таким чином, фактичні дані в протоколі впізнання від 18.07.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_9 є недопустимим доказом.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони носять загальних характер, без відповідного обґрунтування, які саме посилання на норми кримінально процесуального законодавства, які були порушені судом, та не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання виправданого, потерпілої, свідків, надані ними в судовому засіданні, повно та об`єктивно встановив обставини справи в межах пред`явленого обвинувачення на підставі заявлених сторонами доказів, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності і допустимості та дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_6 , а тому в його діях відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що у ОСОБА_6 під час розгляду спостерігались психічні розлади, які полягали у порушенні сприйнятті, мислення, інтелекту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, та є безпідставними, з огляду того, що довідкою №349447 від 28.07.2015 року, згідно якої ОСОБА_6 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває ( а.с.74), а також висновок судово-психіатричного експерта №738 від 25.08.2015 року ( а.с.141-142).

Колегія суддів доводи прокурора розцінює як припущення, які за відсутності повного доведення зі сторони обвинувачення, згідно ст. 17 КПК України повинні тлумачитися на користь виправданого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що висунуте обвинувачення за ч.1 ст. 186 КК України таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву, виходячи з наступного.
В обґрунтування пред`явленого обвинувачення, органом досудового розслідування покладено суперечливі показання потерпілої ОСОБА_9 , та свідка ОСОБА_10 , а також письмові докази у справі.
Достовірність даних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань потерпілої під час проведення слідчих дій перевірені судом першої інстанції належно та в повному обсязі, а тому висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні грабежу, є обґрунтованими.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає неналежними та недопустимими доказами свідчення потерпілої, яка не може з точною вірогідністю стверджувати, що саме ОСОБА_6 вчинив грабіж, та наявні в справі письмові докази, а їх сукупність такою, що не доводить, що вчинене кримінальне правопорушення саме ОСОБА_6 ..
Наведеним обставинам, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дав належну та об`єктивну оцінку, а висновки суду про недоведеність вчинення грабежу саме обвинуваченим, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, та не ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає обґрунтованими, а апеляційні доводи прокурора необґрунтованими та нічим не підтверджені.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, та колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваного вироку суду, а також вважає за необхідне зазначити, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, в цілому не обґрунтовують наявності обставин, що згідно ч.1 ст.413 КПК України зумовлюють скасування вироку суду, що є предметом апеляційних вимог.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не дають достатніх підстав для спростування законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, виправдано за недоведеністю, що вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

___________ _____________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4