ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/639/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
13 серпня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

05.03.2013 Саксаганським райсудом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України на 8 років позбавлення волі.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2013р. уточнено резолютивну частину вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2013 відносно ОСОБА_8 та зазначено вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі та згідно до постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2013р. призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за вироками Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2013р. та Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.02.2013р. шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Початок строку: 13.09.2012 року, кінець строку: 15.11.2019 року.

в с т а н о в и л а:

Задовольняючи заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому наявні всі, передбачені законом підстави, для застосування умовно дострокового звільнення.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Вказує, що під час вирішення питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання судом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінка засудженого під час його відбування, як це передбачено положеннями ст. 81 КК України, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим злочину. Зазначає, що фактично поза увагою суду залишилося, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, у тому числі тяжких злочинів. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, однак не зробив для себе належних висновків та знову вчинив нові умисні злочини, що на думку прокурора, свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 має 5 заохочень, які датовані починаючи з 2016 року по 2018 рік, має 2 стягнення, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, приймає участь у санітарно-гігієнічній секції за власним бажанням, виконує роботи по благоустрою установи, проявляє ініціативу, конфліктних ситуацій не створює, працює днювальним відділення.

За період відбування покарання працевлаштований з липня 2018 року.

15.03.2017 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.(протокол №5)

15.11.2017 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення.
Засуджений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (має 5 судимостей), в тому числі, за вчинення умисних тяжких злочинів, звільняючись з місць позбавлення, належних висновків для себе не зробив та через нетривалий час знову вчинив нові умисні тяжкі злочини, що свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Крім того, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 мав 2 стягнення, які хоча і погашені у встановленому порядку, однак це жодним не свідчить про його сумлінну поведінку за весь час відбування покарання.
Відомості щодо працевлаштування ОСОБА_8 , як однієї з підстав можливості застосування до нього умовно-дострокового звільнення теж не можуть бути визнані переконливими, оскільки, згідно із довідкою, що міститься в матеріалах провадження, засуджений був працевлаштований з липня 2018 року по листопад 2018 року, тобто не значний період часу, що жодним чином не може вказувати на сумлінне ставлення ОСОБА_8 до праці.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого, його працевлаштування самі по собі не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Вказане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2019 року, якою задоволено заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2