Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/134/19 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.187 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0011923 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2018 року.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Носівка Чернігівської області, українку, громадянку України, із середньою освітою, не працюючу, не одружену, зареєстровану та проживаючу по АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою та призначено покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, належного їй на праві власності.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 988 грн. 70 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
ВСТАНОВИВ:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.187 КК України, за таких обставин.
Так, 22.10.2017 року близько 13 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , та інша особа, матеріали про вчинення якою кримінального правопорушення виділені в інше кримінальне провадження (далі за текстом інша особа), разом із потерпілою ОСОБА_10 знаходилися на території парку «Дендропарк» по вул. Є. Тельнова, 28 у м. Кропивницькому.
У цей час у ОСОБА_9 та іншої особи виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, належним потерпілій ОСОБА_10 , поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Реалізовуючи спільний злочинний умисел, розподіливши злочинні ролі між собою, інша особа, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів та переслідуючи мету наживи, підійшла до потерпілої, та з метою подолання волі ОСОБА_10 для подальшого безперешкодного заволодіння її майном, закрила одною рукою ротову порожнину потерпілої, при цьому погрожуючи застосуванням фізичної розправи. У свою чергу, з метою самооборони та перешкоджання злочинним діям іншої особи та ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 вкусила іншу особу за руку. Після цього, потерпіла ОСОБА_10 впала на землю та інша особа, діючи із раніше вказаним спільним злочинним умислом із ОСОБА_9 , нанесла один удар ногою в область обличчя ОСОБА_10 .
У подальшому, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном, інша особа приставила ніж господарсько-побутового призначення до шиї ОСОБА_10 , щоб остання не кричала та який потерпіла розцінювала як погрозу насильством, небезпечним для власного життя та здоров`я. Після цього, переконавшись, що потерпіла ОСОБА_10 не може вчинити дій, направлених на утримання свого майна, ОСОБА_9 разом з іншою особою заволоділи належним потерпілій майном, знявши кросівки різнокольорові фірми «Nike» з ніг потерпілої вартістю 1028 грн. 00 коп., знявши з вух срібні сережки та з пальців дві срібні каблучки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, жіночою сумкою, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходився гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якому були грошові кошти в сумі 100 грн., та чотири срібні каблучки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, паспорт громадянина України та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_10 .
Після цього, продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, ОСОБА_9 та інша особа розірвали штани потерпілої, з яких вирвали декілька смужок якими зв`язали потерпілій руки. У подальшому інша особа підійшла до потерпілої та з метою залякування та подолання волі потерпілої, правою ногою стала на голову потерпілої, після чого ОСОБА_9 за попередньою змовою з іншою особою, почали наносити удари ногами по верхній частині тулубу ОСОБА_10 .
За вищевикладених обставин ОСОБА_9 та інша особа своїми протиправними діями, спрямованими на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, спричинили також тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 у вигляді синців в лівій вилицевій ділянці, правій вилицевій ділянці, на завитку лівої вушної раковини, саден над верхньою губою, на вказівному пальці правої кисті, які згідно з висновком експерта № 1413 від 24.10.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У подальшому з місця вчинення злочину ОСОБА_9 та інша особа зникли, майном, яким заволоділи під час нападу розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1128 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просив змінити вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.11.2018 року, перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_9 , з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст.186 КК України та враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_9 призначити мінімальну міру покарання установлену у санкції статті за ч.2 ст. 186 КК України з урахуванням всіх об`єктивних обставин справи, обрати міру покарання для ОСОБА_9 , не пов`язану з ізоляцією від суспільства.

Зазначивши про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтував тим, що показання потерпілої ОСОБА_10 щодо подій 22.10.2017 року близько 13 год. 00 хв. значно різняться на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду. Так, на досудовому розслідуванні ОСОБА_10 пояснювала, що саме ОСОБА_9 дістала ніж який приставила до її шиї та сказала їй щоб та не кричала бо заріже.

В подальшу потерпіла ОСОБА_10 змінила свої покази вказавши вже, що це інша обвинувачена ОСОБА_11 начебто вчиняла такі дії по відношенню до неї.

Під час безпосереднього допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила стосовно наявності в момент скоєння відносно неї начебто розбійного нападу, в яких вона вказувала, що самого ножа не бачила, тим більш у руці ОСОБА_12 або ОСОБА_9 . Ці свідчення потерпілої повністю спростовують здобутий доказ досудовим слідством, а саме протокол впізнання ножа потерпілої та визнання його речовим доказом.

Стороною обвинувачення цей речовий доказ не був наданий в суд задля його впізнання потерпілою ОСОБА_10 безпосередньо в суді. Дослідження речового доказу, а саме ножа відбувалося без участі потерпілої особи ОСОБА_10 , сторона захисту проти цього заперечувала та наполягала на її присутності. Судом першої інстанції не було встановлено точно, того чи дійсно це ніж який був вилучений у ОСОБА_11 та наданий стороною обвинувачення задля дослідження в суді в якості речового доказу, а не інших. Таким чином відсутність предмету схожого на ніж, який було б впізнано потерпілою ОСОБА_10 безпосередньої в суді, повністю підтверджують висновки захисту стосовно відсутності такого предмету та його застосування в момент скоєння начебто розбійного нападу відносно потерпілої ОСОБА_10 ..

Також стороною обвинувачення не були наданні задля дослідження в суд інші речі, які були визнанні речовими доказами, наприклад штани, які були нібито не розірванні, а порізані ножем, який було вилучено у ОСОБА_11 цього факту сторона обвинувачення теж не довела, а судом не встановлено, що і при цьому використовувався цей ніж.

Висновком СМЕ № 1393 від 04.12.2014 року, повністю спростовує показання потерпілої ОСОБА_10 , що вона втрачала свідомість під час начебто розбійного нападу на неї. Потерпіла ОСОБА_10 в результаті вчиненого відносно неї начебто розбійного нападу, який мав місце 22.10.2017 року, спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій та правій вилицевих ділянок, на завитку лівої вушної раковини, саден на верхньої губі, на вказівному пальці правої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, відповідно до висновку СМЕ № 1413 від 24.10.2017 та висновку СМЕ № 320/1413-17 від 20.05.2018 року, вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння, які до речі не спричинили короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності потерпілої. Невідповідність показань ОСОБА_10 приводить до висновку про їх неправдивість.

Вказав, що у зв`язку з тим, що складання протоколів пред`явлення ОСОБА_9 для впізнання потерпілій ОСОБА_10 , згідно з яким остання вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила щодо неї злочин, проведено без участі захисника, протокол впізнання є недопустимим доказом. Під час судового розгляду суд не взяв до уваги клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, також щодо протоколу слідчого експерименту відтворення події та відео зафіксовані на DVD-R диску. У протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої Дубровської не викладені умови і результати слідчого експерименту, а лише зазначено, що показання потерпілої та відтворення нею обстановки та обставин події вчинення кримінального правопорушення зафіксовані на DVD-R диску, який опечатано та долучено до протоколу, що суперечить наведеним ч.ч.1,3 ст. 104, ч.6 ст.240 КПК, у зв`язку з чим протокол слідчого експерименту з додатком у виді відеозапису даної процесуальної дії здобуті з явним порушенням порядку, встановленого КПК, та в силу ст.86 КПК є недопустимими доказами, а тому суд не може посилатися на них при ухваленні рішення.

Вказав, що суд першої інстанції не об`єктивно з`ясував обставини справи, а саме те, що обвинувачена у судовому засіданні стверджувала, що ні вона ні ОСОБА_11 , не погрожували ножем, потерпілої. Але суд першої інстанції взяв до уваги показання потерпілої, які вона давала під час досудового слідства, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 95 КПК України і таким чином вирок суду не відповідає фактичним обставинам провадження, тому що ці висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Судом не доведена вина обвинуваченої у вчиненні злочину за попередньою змовою з ОСОБА_11 та її умислу на заволодіння майном потерпілої. Судом у вироку не спростовано позицію захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої на ст. 186 КК України, а тому вважає, що неповнота дослідження доказів на досудовому розслідуванні та в суді призвела до винесення судом вироку, в якому наявні висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Також, зазначив про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину та її особі. Так, в своєму вироку суд дійшов висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 187 КК України. Сторона захисту мотивувавши перекваліфікацію дій обвинуваченої з ч.2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України тим, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою ст. 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують. Необхідність розмежування грабежу та розбою виникає у тих випадках, коли відкрите викрадення чужого майна при грабежі поєднане із застосуванням насильства до потерпілого. Саме насильницький спосіб посягання на власність обумовлює схожість цих злочинів. Як і розбій, грабіж поєднаний із застосуванням насильства до потерпілого, за думкою захисту різниця між грабежем, поєднаним з насильством, та розбоєм визначається в основному характером насильства, що застосовується до потерпілого. А тому враховуючи дійсні обставини скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення та враховуючи спосіб у який воно було здійснено її дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України. Зазначив, що не відповідність кваліфікації дій його підзахисної за ч.2 ст. 187 КК України, знайшли своє підтвердження в результаті судового розгляду даного кримінального провадження та підтверджуються матеріалами цього кримінального провадження. Відсутність даних про застосування до потерпілої насильства, небезпечного для життя та здоров`я, документального підтвердження заподіяння її легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності у вигляді синців, саден, органи досудового розслідування, помилково насильницький грабіж, який було вчинено ОСОБА_9 кваліфікували як розбійний напад. Зазначив, що виявлені у потерпілої легкі тілесні ушкодження, вказують на відсутність у справі даних про застосування насильства, характерного для розбійного нападу. Вказав, що застосоване ОСОБА_9 насильство не призвело і не могло призвести до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя чи здоров`я. Це діяння було вчинено під впливом страху та боязні ОСОБА_9 іншої обвинуваченої ОСОБА_11 . Вважає, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні розбою не доведена, а ґрунтується лише на суперечливих показаннях потерпілої, які остання постійно змінювала. Також вказав, що свою вину його підзахисна визнала частково, а саме інкримінований їй злочин передбачений за ч.2 ст. 187 КК України, не визнає, щодо вчиненні насильницького грабежу - визнає повністю, що і підтверджується показаннями обвинуваченої щодо обставин здійснення злочину. Крім того, зазначив, що при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченій необхідно врахувати суспільну небезпеку і характер здійсненого злочину, дані про особу обвинувачену, яка характеризується за місцем проживання задовільно, у вчиненому щиро розкаялася, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалася, обставин, які обтяжують покарання не встановлено у зв`язку з чим виправлення і перевиховання підсудної можливо без ізоляції її від суспільства. Також зазначив, що судом не було враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин, таких як визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, щире каяття, раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягалася.

ОСОБА_9 до початку апеляційного розгляду відмовилась від свої

апеляційної скарги та дана відмова прийнята судом.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_9 які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 187 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину визнала частково та пояснила, що оскільки пішла від батьків та не мала де зупинитися, за запрошенням ОСОБА_11 , із якою нещодавно познайомилася, подорожувала до неї додому із м. Києва та вони вдень в обідню пору 22 жовтня 2017 року приїхали на автостанцію у м. Кропивницькому, де ОСОБА_11 зустріла раніше знайому потерпілу ОСОБА_10 . Поспілкувавшись із потерпілою, ОСОБА_11 запропонувала всім прогулятися до «Дендропарку», на що вона погодилася, оскільки вперше була у м.Кропивницькому. Прийшовши до парку, вони всі разом сиділи і спілкувалися, а потім відійшли від людей за пропозицією ОСОБА_11 для того, щоб щось покурити. Потім вона, ОСОБА_9 , відійшла за фізіологічною потребою та повернулася приблизно через 10 хвилин, побачивши ОСОБА_10 , яка лежала на землі, та ОСОБА_11 , яка била потерпілу по голові та спині ногами і лаялася. Речі потерпілої були розкидані поруч. Вона, ОСОБА_9 , запитала ОСОБА_11 , що вона робить, на що остання відповіла, що ОСОБА_10 її спровокувала та на це у неї є свої причини. Потім ОСОБА_11 почала залякувати та наказувала їй допомагати, поводила себе неадекватно. Вона говорила, що зараз зв`яже потерпілу та почала рвати на останній штани для цього, а їй сказала зняти кросівки. Вона. ОСОБА_9 , зняла кросівки з ОСОБА_10 та поклала до сумки, а у цей час ОСОБА_11 тримала ногу на голові потерпілої. Сумку потерпілої їй віддала ОСОБА_11 . Також, за наказом ОСОБА_11 вона, ОСОБА_13 , допомогла зв`язати ОСОБА_10 і вони разом пішли на дорогу, де їздять маршрутні таксі. ОСОБА_11 ще зайшла до магазину, щоб придбати цигарки. Вона, ОСОБА_9 , визнала свою провину в тому, що за наказом ОСОБА_11 та у зв`язку із тим, що потерпіла вдарила її в живіт, нанесла ОСОБА_10 ногами два удари в області сідниць та ніг, допомагала зв`язувати потерпілу та забрала кросівки. Вона, ОСОБА_9 , намагалася зупинити дії ОСОБА_11 , але остання не реагувала на це. Запитувала у ОСОБА_11 навіщо та б`є потерпілу, що у потерпілої іде кров із носа, що таким чином можна її вбити, намагалася переконати, що всі питання можна вирішити мирним шляхом. ОСОБА_11 на деякий час заспокоювалась, сиділа, взявшись за голову, а потім знову поверталась до своїх дій. Під час події у парку були інші люди, але кликати на допомогу вона не хотіла. Вона, ОСОБА_9 , віддала працівникам поліції речі, які забрали у ОСОБА_10 . ОСОБА_11 віддала поліцейським ніж та мобільні телефони. Під час події вона, ОСОБА_9 , не бачила, щоб ОСОБА_11 застосовувала ніж та про вчинення злочину із ОСОБА_11 вона не домовлялася. Зміст погроз ОСОБА_11 стосовно неї полягав у тому, що остання говорила, що зробить із нею теж саме, що і з потерпілою. Також потерпіла не втрачала свідомості. У подальшому з майном потерпілої її з ОСОБА_11 затримали поліцейські.

Незважаючи на часткове визнання вини, вина ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, оголошеними і дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції і, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , допитаної в режимі відеоконференції з Іллічівським міським судом Одеської області, яка показала, що 22 жовтня 2017 року близько 13 год. перебувала на «Старому автовокзалі» у м. Кропивницькому, де зустріла свою подругу ОСОБА_11 , з якою перебувала ОСОБА_9 , яку раніше не знала. Вони випили по бокалу пива і ОСОБА_11 запропонувала показати ОСОБА_9 «Дендропарк», на що вони погодилися. Під час прогулянки по парку ОСОБА_9 і ОСОБА_11 поводили себе досить зухвало, кричали, чіплялися до інших відвідувачів парку. Потім вони запропонували їй, ОСОБА_10 , піти вглиб парку, щоб на них не звертали увагу. Коли йшли по дорозі, то ОСОБА_11 почала замахуватися на неї рукою позаду, але вона, ОСОБА_10 , думала, що це в неї такий жарт. Прийшовши в глибину парку, сиділи, розмовляли, а потім ОСОБА_9 і ОСОБА_11 запропонували їй пройти ще далі вглиб парку, де ОСОБА_11 закрила їй рот руками, у зв`язку із чим вона. ОСОБА_10 , вкусила останню за руку. Під час вказаної події вона, ОСОБА_10 , впала на землю, де ОСОБА_11 нанесла їй удари в область голови. Коли вона, ОСОБА_10 , лежала обличчям донизу ОСОБА_11 почала їй погрожувати ножем, підставивши його під горло, і сказала, щоб вона не кричала, погрожуючи тим, що заріже її. При цьому ОСОБА_11 одночасно наказувала ОСОБА_9 , що робити останній, яка спочатку забирала її речі, а потім вчиняла дії, пов`язані із її зв`язуванням, а також нанесла їй удари ногами в область тулубу та ніг. Дії ОСОБА_11 та ОСОБА_9 під час вчинення злочину вона сприймала як небезпечні для свого життя і здоров`я, ОСОБА_11 сильно її вдарила, від чого вона впала. При цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_9 били її разом, коли вона перебувала на землі та ОСОБА_11 наносила удари ногами в область голови. Погрози застосування ножа під час вчинення злочину висловлювала ОСОБА_11 та вона сприймала їх як реальні. Після заволодіння її майном ОСОБА_9 та ОСОБА_11 порвали одягнені на ній лосини на смужки, використавши їх та шнурок від капюшону для її зв`язування, зафіксувавши її руки. Під час нападу від удару в область голови вона втратила свідомість та коли прийшла до тями, то ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вже не було. Коли ОСОБА_9 і ОСОБА_11 втекли, вона почала бігати по «Дендропарку» і просити про допомогу. На виході з парку стояли чоловік і жінка, які на її прохання викликали швидку допомогу і поліцію. Під час вчинення злочину ОСОБА_9 і ОСОБА_11 забрали у неї сумку, в якій знаходились два мобільні телефони, паспорт, ідентифікаційний код, косметика, грошові кошти в сумі не менше 150 грн., зняли також 4 срібні каблучки і сережки, кросівки фірми «Найк». Після події вона знайшла свій порваний паспорт у парку. Ніж, яким їй погрожувала ОСОБА_11 , вона впізнала під час проведення відповідної слідчої дії поліцейськими, але на даний час описати його не може, оскільки пройшло багато часу. Вона, ОСОБА_10 , наполягає на тому, що ніж був та його ОСОБА_11 застосувала одразу на початку нападу. Також підтверджує обставини заподіяння тілесних ушкоджень, викладені в обвинуваченні, а також обставини, зазначені нею під час слідчого експерименту. Після вчинення на неї нападу вона була дуже схвильована та лікувалася внаслідок отриманих тілесних ушкоджень;
- показаннями допитаної як свідка у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_11 , яка показала, що у м. Києві познайомилася із ОСОБА_9 , яку запросила до себе додому в с. Володимиро-Іллінку Бобринецького району Кіровоградської області. 22 жовтня 2017 року вдень на автовокзалі №2 по вул. Євгена Тельнова вони зустріли ОСОБА_10 , яка у кафе вживала пиво та запропонувала їм прогулятися в «Дендропарку», на що вони погодилися. Під час перебування в «Дендропарку» ОСОБА_10 почала їй пригадувати старі образи, вкусила її за мізинець руки. Вона вдарила за це потерпілу долонею по обличчю, через що остання впала на землю і схопила її за ногу. Вона, вириваючись, вдарила потерпілу ногою в область спини. Потерпіла весь час кричала, що напише заяву в поліцію та у цей час ОСОБА_9 її також вдарила ногою, куди саме вона не пам`ятає, приблизно в область спини. Потім обвинувачена ОСОБА_9 зняла з потерпілої кросівки, яка також віддала їм сумку і сережку з вуха, попросивши більше її не бити, але віддавати ці речі її ніхто не просив. ОСОБА_9 взяла ці всі речі та у подальшому вони з ОСОБА_9 зв`язали потерпілу, оскільки боялись її звернення до поліції, вибачились і пішли. Потерпілу вони зв`язували тим, що знайшли в неї, зокрема, витягнули шнурок з капюшону, а також за допомогою шматків тканини, які відірвали з її штанів. У гаманці в сумці потерпілої було близько 40 грн., також у ній був паспорт, який вони викинули, а вона також викинула сережку потерпілої. Речі потерпілої у подальшому через незначний проміжок часу були вилучені у них поліцейськими на зупинці громадського транспорту, які їх затримали. Також у неї був вилучений невеликий розкладний ніж з чорною ручкою, яким вона користувалася для приготування їжі. Під час конфлікту, який виник у них з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 стояла поруч і не відлучалася від них, лише одного разу вона короткочасно відійшла поговорити по телефону, але перебувала за декілька кроків і розуміла все, що відбувається. Під час події вона не погрожувала ОСОБА_9 та ні до чого її не примушувала;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що 22.10.2017 року приблизно в обідній час він з дружиною та дитиною приїхав в «Дендропарк» у м.Кропивницькому для відпочинку, зайшовши до нього з вулиці Г. України. Коли вони зайшли на територію парку, то з лівої сторони почули крики про допомогу. Він побачив дівчину, яка була частково роздягнута, без взуття та в сльозах. Крім того, в неї були садна на руках, штани були порвані. Підійшовши до неї, щоб з`ясувати, що сталося, вона відповідала, що її побили двоє дівчат, забрали в неї речі і зв`язали її в глибині парку. У подальшому були викликані працівники поліції та дівчина повідомила їм, що в неї забрали мобільний телефон, взуття, кросівки чи туфлі, точно він не пам`ятає. Шнурок від кросівок у дівчини був прив`язаний на нозі. Також дівчина сказала, що одна з дівчат, яка забирала її речі, була її знайомою. Про деталі вчинення нападу вона йому не повідомила. Потерпіла була побита, нічого зрозумілого сказати не могла. Одяг був на потерпілій не по сезону, на ній були штани, які частково були порвані. Запаху алкоголю від потерпілої він не чув;
- показаннями свідка ОСОБА_15 який показав, що працює інспектором роти №4 УПП в Кіровоградській області ДПП. 22 жовтня 2017 року вдень він виконував свої службові обов`язки на автомобілі в складі екіпажу з поліцейськими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Коли вони знаходились на перехресті вулиць Соборної і Комарова у м. Кропивницькому, отримали повідомлення по радіо про грабіж, який стався в районі «Дендропарку», а також орієнтування на двох осіб жіночої статі, які зв`язали потерпілу на території «Дендропарку», забрали в неї речі, жіночу сумку і телефон. Надалі потерпіла також повідомила, що одна з жінок, яка здійснила злочин, проживала з нею в одному селі, повідомивши його назву, тому екіпаж проїхав на автостанцію №2 по вулиці Євгена Тельнова у м. Кропивницькому, де був знайдений відповідний транспортний засіб, який мав маршрут до вказаного села. Оскільки жінки, які сіли до транспортного засобу на автовокзалі не відповідали орієнтуванню, було вирішено супроводити його до виїзду з міста.
Коли під`їхали до магазину «Копілка» по вулиці Соборній у м.Кропивницькому, то на зупинці громадського транспорту побачили схожих жінок, які, побачивши в свою чергу працівників поліції, швидко сіли до маршрутного транспортного засобу, який був ними зупинений, а жінок попросили вийти з нього. Як йому надалі стало відомо за результатами впізнання це були ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . У обвинуваченої ОСОБА_9 при собі була сумка та вона на його запитання відповіла, що гуляла у «Дендропарку», показавши наявні при ній речі: кросівки, вишивку, сумку, які, як потім з`ясувалось, належали потерпілій. Також у однієї з жінок, в кого саме не пам`ятає, був розкладний ніж з чорною ручкою. На їх запрошення у подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_9 добровільно проїхали до відділу поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , які аналогічні за змістом з показаннями свідка ОСОБА_15 в частині виявлення за орієнтуванням про вчинення злочину 22.10.2017 року в району супермаркету «Копілка» двох жінок, яких він впізнав надалі, які були доставлені до відділу поліції та при яких, як він запам`ятав, були виявлені кросівки та ніж;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , які аналогічні за змістом з показаннями свідка ОСОБА_15 в частині виявлення за орієнтуванням про вчинення злочину 22.10.2017 року в районі супермаркету «Копілка» двох жінок, яких він впізнав надалі, які були доставлені до відділу поліції та при яких, як він запам`ятав, була виявлена сумка з кросівками. При цьому ножа у вказаних жінок він не бачив.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_9 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- рапортом інспектора-чергового Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, який підтверджує надходження 22.10.2017 року о 13 год. 30 хв. повідомлення на номер «102» про вчинення злочину стосовно ОСОБА_10 та заволодіння її майном (т.1 а.п.16);
- рапортом інспектора роти №4 батальйону УПП у м. Кропивницькому ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 22 жовтня 2017 року, у якому останній повідомив про затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які схожі на осіб, зазначених в орієнтуванні стосовно злочину, який було вчинено о 13 год. 30 хв. стосовно потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.п.17);
- заявою ОСОБА_10 від 22 жовтня 2017 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності відому їй дівчину на ім`я ОСОБА_18 та іншу невідому дівчину, які цього дня близько 13 год. на території «Дендропарку» у м.Кропивницькому із застосуванням фізичної сили заволоділи її речами, зокрема, наведеними у обвинуваченні (т.1 а.с.18);
- протоколом огляду місця події від 22.10.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , під час якого встановлено та оглянуто місце вчинення злочину місцевість на території «Дендропарку» у м. Кропивницькому, де на відстані 10 метрів від паркану, виробленого з металу, в насадженнях кущів та дерев виявлено та вилучено капюшон від спортивної куртки та два предмети тканини темно-синього кольору, зовні схожі на мотузку, які оглянуті згідно з протоколом огляду предметів та визнані речовими доказами (т.1 а.п.19, 20, 21, 22);
- протоколом огляду місця події від 22 жовтня 2017 року із ілюстративною фототаблицею, під час якого в приміщенні кімнати прийому громадян Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області по вул. Вокзальній, 58, у м.Кропивницькому оглянуто та вилучено надані ОСОБА_9 та ОСОБА_11 : кросівки із написом «Nike», сумку, гаманець із грошовими коштами в сумі 24 грн. 65 коп., які оглянуті згідно з протоколом від 27.10.2017 року та визнано речовими доказами, а також оглянуто та вилучено: схему для вишивання, дві банківські картки та картку «Дендропарк» (т.1 а.с.23-25, 26, 27);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.10.2017 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_10 впізнала за рисами обличчя ОСОБА_9 як особу, яка разом з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_18 в «Дендропарку» у м. Кропивницькому заволоділа її майном (т.1 а.с.33-35);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.10.2017 року, під час якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала за рисами обличчя ОСОБА_11 як особу на ім`я ОСОБА_18 , яка у «Дендропарку» у м.Кропивницькому заволоділа її майном (т.1 а.с.36-38);
- довідкою «Кіровоградської обласної лікарні», яка підтверджує звернення ОСОБА_10 22.10.2017 року до приймального відділення лікарні, де їй був встановлений попередній діагноз: садна, забої м`яких тканин голови, обличчя, кінцівок (т.1 а.с.41);
- висновком судово-медичного експерта №1413 від 24 жовтня 2017 року, згідно з яким у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій вилицевій ділянці, правій вилицевій ділянці, на завитку лівої вушної раковини, саден над верхньою губою, на вказівному пальці правої кисті, які утворились від не менш 5-ти травматичних впливів, могли утворитися від травматичного контакту з тупим об`єктом та могли виникнути за 1-3 доби до моменту огляду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи та судово-медичних даних, які вказували б про втрату потерпілої свідомості під час отримання тілесних ушкоджень, немає (т.1 а.с.42);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 19.04.2018 року із долученим відеозаписом події, який переглянуто в судовому засіданні, під час якого остання показала обставини вчинення нападу на неї ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на місці події та заволодіння її майном, під час якого ОСОБА_11 також застосувала ніж (т.1 а.с.43-46);
- висновком експерта №320/1413-17 від 20 квітня 2018 року, згідно з яким механізм та локалізація раніше вказаних та виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень відповідає механізму, на який вказує ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року (т.1 а.с.50-51);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19 квітня 2018 року, під час якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала гаманець, яким 22.10.2017 року заволоділи у неї (т.1 а.с.52-53);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19 квітня 2018 року, під час якого ОСОБА_10 впізнала жіночу сумку бежевого кольору, якою 22.10.2017 року заволоділи у неї (т.1 а.п.54-55);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.04.2018 року, під час якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала жіночі кросівки «Nike», якими 22.10.2017 року заволоділи у неї (т.1 а.с.56-57);
- заявою ОСОБА_11 від 22.10.2017 року, згідно з якою остання добровільно видала працівникам поліції складний ніж з чорною рукояткою, який вона використала разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 під час нападу на ОСОБА_10 для заволодіння речами останньої, який оглянуто згідно з протоколом від 28.10.2017 року, визнано речовим доказом та оглянуто безпосередньо у судовому засіданні (т.1 а.с.58, 59, 60);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.04.2018 року, згідно з яким ОСОБА_10 впізнала ніж з чорною рукояткою, яким їй погрожували фізичною розправою (т.1 а.с.62-64);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.04.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 22.10.2017 року була затримана по вул. Соборній у м. Кропивницькому згідно з повідомленням про злочин в «Дендропарку», при якій було виявлено кросівки, сумку та інші речі (т.1 а.с.72-73);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.04.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 22.10.2017 року була затримана по вул. Соборній у м. Кропивницькому згідно з повідомленням про злочин в «Дендропарку», при якій було виявлено речі (т.1 а.с.74-75);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.04.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 22.10.2017 року була затримана по вул. Соборній у м. Кропивницькому згідно з повідомленням про злочин в «Дендропарку», при якій було виявлено кросівки, сумку, гаманець (т.1 а.с.78-79);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.04.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 22.10.2017 року була затримана по вул. Соборній у м. Кропивницькому згідно з повідомленням про злочин в «Дендропарку», при якій було виявлено кросівки, сумку, гаманець (т.1 а.с.80-81);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.04.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 22.10.2017 року була затримана по вул. Соборній у м. Кропивницькому згідно з повідомленням про злочин в «Дендропарку», при якій було виявлено кросівки, сумку та інші речі (т.1 а.с.84-85);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.04.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 22.10.2017 року була затримана по вул. Соборній у м. Кропивницькому згідно з повідомленням про злочин в «Дендропарку», при якій було виявлено кросівки, сумку та інші речі (т.1 а.с.86-87);
- висновком експерта №445 від 24.11.2017 року, відповідно до якого ринкова вартість станом цін на 22.10.2017 рік пари жіночих кросівок «Nike» (чорного, сірого, синього, білого та помаранчевого кольорів), які були придбані в березні 2017 року може складати 1028 грн. 00 коп., що чітко узгоджується і вбачається із дослідницької частини експертизи (т.1 а.п.94-99);
- висновком експерта №100 від 11.12.2017 року, згідно з яким предмет схожий на ніж, добровільно виданий 22.10.2017 року ОСОБА_11 , холодною зброєю не являється, а є складним карманним ножем, що є різновидом ножів господарсько-побутового призначення (т.1 а.с.106-109);
- постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 27 березня 2018 року, відповідно до якої з матеріалів досудового розслідування за №0011923 від 22.10.2017 року виділено матеріали кримінального провадження за підозрою ОСОБА_11 , яку було оголошено в розшук, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та копією обвинувального акту, які підтверджують реєстрацію кримінального провадження №0002763, у якому ОСОБА_11 висунуто обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України (т.1 а.с.169-170, 171; т.2 а.с.205-207).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, за що її засуджено, колегія судів приходить до висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 2ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Так, на переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку у вироку, що показання потерпілої ОСОБА_10 про обставини вчинення злочину стосовно неї ОСОБА_9 разом з іншою особою об`єктивно підтверджуються та узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , протоколами слідчих дій, під час яких вилучено шматки речей, якими її зв`язували, кросівки та інше майно у ОСОБА_9 та іншої особи, яка здійснила напад, через незначний проміжок часу після вчинення злочину, а також залученим як речовим доказом ножем. Тобто об`єктивна слідова картина підтверджує розвиток та обставини подій, про які вказує ОСОБА_10 .
Наведені докази повністю узгоджуються та фактично підтверджуються висновками судово-медичних експертиз у справі, згідно з якими також підтверджено отримання ОСОБА_10 під час нападу легких тілесних ушкоджень.
При цьому фактичні обставини кримінального провадження щодо використання іншою особою і здійснення погроз ножем шляхом піднесення його до життєво важливого органу, шиї потерпілої, під час заволодіння майном ОСОБА_9 крім послідових показань потерпілої ОСОБА_10 як під час досудового розслідування, у тому числі відтворених із застосуванням відеозапису під час слідчого експерименту, так і під час судового розгляду, підтверджуються належними та допустимими доказами, до яких стосується визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні ніж, виданий ОСОБА_9 , який був впізнаний згідно з протоколом потерпілою, а також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , які підтверджують виявлення ножа у ОСОБА_9 та іншій особі одразу після злочину, що підтвердила також остання у судовому засіданні, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що використання шляхом піднесення ножа до шиї потерпілої ОСОБА_10 , із врахуванням висловлювань під час нападу «заріжу» та обставин події, зважаючи на відповідні показання потерпілої, безумовно вказує на застосування під час нападу з метою заволодіння майном потерпілої погроз насилля, яке не могло сприйматися інакше як небезпечне для її життя та здоров`я. Про наведене свідчать і обставини його застосування, для чого фактично було обрано безлюдне місце, кількість нападників, спосіб його застосування, який, також супроводжувався зв`язуванням потерпілої, що безсумнівно вказувало на реальність застосованих погроз. Відповідні показання потерпілою надавалися безпосередньо у судовому засіданні та уточнювалися на низку запитань, що спростовує доводи сторони захисту, яка посилається на те, що потерпіла не бачила ножа, який застосовувався до неї. Сам факт того, що ОСОБА_10 не змогла під час допиту в судовому засіданні навести усі деталі цього ножа, вказуючи, що бачила його в руці іншої особи, посилаючись на значний період часу, який минув з моменту нападу, та раптовість самої події, який вона раніше впізнавала під час досудового розслідування, не спростовує результатів цієї слідчої дії, що не заперечено потерпілою, яка підтвердила у своїх показаннях проведення такої слідчої дії.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та правильно не взяв до уваги та не врахував доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу ножа, наданого стороною обвинувачення, який оглянуто в судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки він був залучений як речовий доказ у встановленому законом порядку, досліджений безпосередньо, був предметом дослідження криміналістичної експертизи №100 від 11.12.2017 року, відповідає ознакам ножа, який вже раніше впізнавала потерпіла як знаряддя злочину згідно з відповідним протоколом впізнання (т.1 а.п.62-64).
Крім того, суд першої інстанції правильно встановив та зазначив у вироку, що про те, що ОСОБА_9 вчинила злочин за попередньою змовою групою осіб із іншою особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на що безпосередньо вказує узгодженість дій ОСОБА_9 та вказаної іншої особи, яка випливає із логічних та послідовних показань потерпілої, згідно з якими під час нападу ОСОБА_9 та інша особа діяли спільно, обоє вчиняли діяння, які утворюють об`єктивну сторону складу злочину. Як встановлено судом з показань потерпілої інша особа застосувала ніж стосовно потерпілої та наказала ОСОБА_9 забрати у ОСОБА_10 її майно, остання виконала вказані дії, разом із іншою особою також застосувала фізичну силу шляхом нанесення ударів потерпілій, в результаті чого остання втрачала свідомість, брала активну участь в зв`язуванні останньої, в той час як інша особа також утримувала потерпілу. Сукупність встановлених судом обставин безумовно вказує на те, що умислом та діями ОСОБА_9 охоплювалися дії, вчинені іншою особою, пов`язані із застосуванням погрози ножем під час заволодіння майном потерпілої, що сприяло вчиненню злочину та безпосередньо чим скористалася ОСОБА_9 під час заволодіння майном потерпілої. Дії ОСОБА_9 та іншої особи були охоплені єдиним умислом на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Доводи сторони захисту та обвинуваченої стосовно того, що ОСОБА_9 діяла під примусом іншої особи не знайшли свого об`єктивного підтвердження у ході апеляційного розгляду.
Доводи сторони захисту, стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неповноту судового розгляду, висновки викладені у вироку не відповідають дійсним фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув справу повно, всебічно та неупереджено, дослідив зібрані по справі докази і надав їм правильну юридичну оцінку, правильно встановив дійсні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильно виклав їх у вироку.
Також, доводи сторони захисту та обвинуваченої ОСОБА_9 , викладені в її клопотанні, стосовно необхідності перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.2 ст.187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованими та безпідставними, оскільки напад на потерпілу ОСОБА_10 був здійсненний ОСОБА_9 та іншою особою із використанням ножа, шляхом піднесення ножа до шиї потерпілої та із висловлюваннями під час нападу «заріжу». Крім того обставини події вказують на застосування під час нападу з метою заволодіння майном потерпілої погроз насилля, яке було сприйнято потерпілою не інакше як небезпечне для її життя та здоров`я. При цьому колегія суддів враховує пояснення потерпілої ОСОБА_10 , що їй в ході нападу нападаючими було нанесено ударів від яких вона втрачала свідомість. Тобто ОСОБА_9 разом із іншою особою провадження відносно якої виділено в окреме провадження здійснили всі необхідні дії, щодо потерпілої щоб остання сприйняла реально, що у випадку невиконання нею вимог обвинувачених, погроза застосування насильства небезпечного для її життя чи здоров`я, буде негайно реалізована.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження долучений до справи протокол проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_10 із додатком відповідає загальним вимогам положень ст.ст.84-86, 103-107 КПК України, щодо належності та допустимості доказу. Протокол (т.1 а.с.43-45) містить виклад обставин, встановлених та відтворених потерпілою ОСОБА_10 , під час слідчого експерименту на місці події, серед яких застосування до неї фізичної сили та ножа, що також підтверджується долученим додатком оптичним диском із відеозаписом слідчої дії, який переглянуто в судовому засіданні та здійснено безперервно під час слідчої дії.
На переконання колегії суддів не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченої те, що згідно висновку судово-медичної експертизи №1413 від 24.10.2017 року потерпілій ОСОБА_10 нанесені тілесні ушкодження які відносяться до категорії легких, та висновок експерта №100 від 11.12.2017 року згідно з яким предмет схожий на ніж не є холодною зброєю, а є складним карманим ножем. А тому підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої відсутні. Будь-яких порушень, які б ставили під сумнів допустимість, достовірність або належність вказаних доказів не встановлено.
А тому, враховуючи вищевикладене підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України відсутні.

Крім того, доводи ОСОБА_9 заявлені під час апеляційного розгляду з приводу того, що під час проведення досудового розслідування працівниками Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області до неї застосовувалися недозволені методи досудового слідства зокрема: психологічний та фізичний тиск є необґрунтованими та безпідставними.
Так за клопотанням обвинуваченої та її захисника апеляційним судом було проведено перевірку з приводу викладених фактів ОСОБА_9 , яку було доручено Територіальному управлінню ДБР в м. Миколаєві. За результатами проведеної перевірки слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_19 було винесено постанову про закриття кримінального провадження за №00000028 від 07.03.2019 року за ч.2 ст.365 КК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діях співробітників поліції Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення.
Крім того, згідно довідки медичної частини №14 філії ЦОЗ ДКВСУ в Кіровоградській області ОСОБА_9 була оглянута на первинному лікарському прийомі 28.03.2018 року. При огляді скарг на стан здоров`я не заявляла. Відсутність записів в журналі «Обліку виявлених тілесних ушкоджень в умовах Кропивницької установи виконання покарань» №14 та відсутності запису в журналі «Обліку виявлення тілесних ушкоджень по прибуттю до «Кропивницької установи виконання покарань» №14 стосовно ОСОБА_9 . За час перебування в установі за медичною допомогою ОСОБА_9 не зверталася. (Т.3 а. с. 90-91).
Тобто викладені факти в клопотанні обвинуваченої та її захисника щодо здійснення на неї недозволених методів слідства, зокрема: психологічного та фізичного тиску співробітниками поліції не знайшли свого об`єктивного підтвердження (Т. 3 а. с. 179).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, є умисним та закінченим злочином. Врахував особу обвинуваченої, яка характеризується посередньо, не одружена, хоча і є матір`ю чотирьох дітей, але позбавлена батьківських прав, осудна, відомості про перебування на обліку в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги відсутні. Врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та призначив покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної межі, із конфіскацією всього майна, належного їй на праві власності, в межах санкції ч.2 ст.187 КК України з його реальним відбуванням, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченої, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як нею самою, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Доводи сторони захисту стосовно того що судом при призначенні покарання не враховано визнання вини обвинуваченою за ч.2 ст.186 КК України, щире каяття, те що обвинувачена раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягалася є необґрунтованими та безпідставними.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України визнала частково, разом із тим її вина у вчиненні даного злочину доведена повністю зібраними по кримінальному провадженню доказами яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку. Обвинувачена щиро у скоєному не покаялася. Судом при призначенні покарання дотримано вимог ст. 65 КК України. Враховано, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких. Враховано особу обвинуваченої та відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Беручи до уваги викладене колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, підстави для його зміни, перекваліфікації дій обвинуваченої та призначення більш м`якого покарання відсутні, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 і інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4