Провадження №11-кп/801/920/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги довічно засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Приймаючи рішення суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що згідно до матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 не було засуджено до жодного з видів покарань перелічених в статтях 81 та 82 КК України, тому до нього не можуть бути застосовані умовно-дострокове звільнення та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
В апеляційній скарзі довічно засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2019 року та задовольнити його клопотання про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, мотивуючи свої вимоги тим, що Конвенція та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права і мають вищу юридичну силу ніж національне законодавство, тому суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу неправильно застосував закон.
В Кримінальному законодавстві України, зокрема в ст.82 КК України, відсутня норма, яка забороняє застосування засудженим до довічного позбавлення волі умовно-дострокового звільнення або заміну покарання на більш м`яке.
Таким чином, згідно фундаментального принципу права, - що не заборонено, те дозволено, а тому засуджений має на право на пом`якшення свого покарання, оскільки в силу ст.24 Конституції України, ч.1 ст.10 КПК України, ч.2 ст.7, ч.2 ст.107, ч.2 ст.151 КВК України та ч.3 ст.270 ЦК України він має право на рівні права з іншими засудженими до позбавлення волі.
Крім того, судом першої інстанції не були враховані педологічні підстави для його подальшого покарання та стан фізичного здоров`я, оскільки з 2015 року йому встановлено діагноз інсулінозалежний цукровий діабет першого типу, дану хвороба потребує спеціального лікування та лікарського нагляду. Оскільки в установі лікування має лише рекомендаційний характер, його здоров`я тільки погіршується.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах довічно засудженого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою клопотання засудженого задовольнити та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, мотивуючи свої вимоги тим, що засуджений перебуваючи в місцях позбавлення волі своєю поведінкою довів своє виправлення, має позитивну характеристику.
Суд першої інстанції не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини де передбачені різні випадки та напрямки діяльності держави по заохоченню засуджених до довічного позбавлення волі.
Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.372 КК України у мотивувальній частині ухвали зазначаються встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів.
Разом з цим, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не зазначено докази, які було безпосередньо досліджені для встановлення обставин для розгляду клопотання довічно засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції зазначено, що була досліджена особова справа довічно засудженого ОСОБА_8 , проте, згідно технічного носія інформації вбачається, що суд першої інстанції не оглядав та не досліджував дану особову справу, також в матеріалах судового провадження взагалі відсутні копії судових рішень за якими був засуджений та відбуває покарання ОСОБА_8 .
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції представник органу, який відає виконанням покарання в судовому засіданні участі не приймав, пояснень не надавав, що є порушенням п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
З урахуванням вищенаведених підстав колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції (ст.415 КПК України), оскільки встановлено, що судом першої інстанції при розгляді клопотання довічно засудженого ОСОБА_8 допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п.п.1,3 ч.1 ст.409,410,412 КПК України), що завадило суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на що в решті вимоги апеляційних скарг довічно засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : (підпис)
Згідно з оригіналом