Справа № 303/4115/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.07.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю власника майна ОСОБА_5 , його представника - адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні судове провадження за №11-сс/4806/389/19 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні ЄРДР № 0001457 від 27.06.2019 за ознаками ст. 198 КК України.
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «Аudi Q5» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, влансиком якого є ОСОБА_8 , мешканець АДРЕСА_1 , що знаходиться на штрафному майданчику Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Мукачево, вул. Добролюбова, 11 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
З клопотання слідує, що в 26 червня 2019 року до чергової частини Мукачівського ВП надійшов рапорт інспектора УПП в Закарпатській області ОСОБА_9 про те, що за повідомленням начальника ТСЦ 2142 ОСОБА_10 під час перереєстрації та перевірки транспортного засобу марки «Аudi Q5» по базі «Інтерпол» було виявлено, що вказаний транспортний засіб знаходиться в розшуку та був викрадений 01.11.2017 року в м. Гаугесун Королівства Норвегії. У зв`язку з цим, 26.06.2019 автомобіль марки «Аudi Q5» номерний знак НОМЕР_1 був вилучений та поміщений на штрафний майданчик Мукачівського відділу поліції.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що накладення арешту на автомобіль, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні є необхідним для збереження речових доказів, проведення відповідних слідчих дій, експертних досліджень.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити. Вказує, що слідчим доказів на підтвердження того, що автомобіль здобутий злочинним шляхом, не додано (чи дійсно автомобіль викрадений; коли автомобіль було оголошено в міжнародний розшук та розшук на території Королівства Норвегії; чи завдано збитків власнику автомобіля; хто був власником автомобіля на території України після його розмитнення; чи були сплачені відповідні платежі при ввезені автомобіля на територію України). Разом з тим, автомобіль було зареєстровано в Україні за гр. ОСОБА_8 05.12.2017 та на момент реєстрації транспортний засіб марки «Аudi Q5» в базі «Інтерпол» як викрадений не значився. Крім того, інформація в базі «Інтерпол» про викрадення автомобіля з`явилася 15.03.2018. Стверджує, що слідчим не встановлено, що вказаний автомобіль одержаний злочинним шляхом. Однак, слідчим суддею вказані обставини залишені поза увагою. Крім того, слідчим суддею не враховано того, що ОСОБА_5 в силу абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України є добросовісним набувачем автомобіля марки «Аudi Q5» номерний знак НОМЕР_1 , оскільки такий придбаний останнім від гр. ОСОБА_8 в передбачений законом спосіб та такий правочин є дійсним.
Також вважає, що клопотання не відповідає вимогам ст. 170 КПК України, оскільки в такому не вказано підстави і мету необхідності накладення арешту на майно, які саме сліди та інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі автомобіль, яким чином він може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження і не вказано ризиків передбаченихабз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. Крім того, у ОСОБА_5 як добросовісного набувача відсутні підстави приховувати належний йому автомобіль, пошкоджувати, псувати, знищувати, перетворювати чи відчужувати, а тому збереження речового доказу можливе без накладення на нього арешту. Разом з тим, ОСОБА_5 повідомив суду, що сприятиме та надаватиме органам досудового розслідування доступ до автомобіля при необхідності проводити з ним слідчі дії. Стверджує, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження порушують інтереси власника майна щодо володіння, користування, розпорядження належним йому автомобілем.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 та думку ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Зазначених вимог закону не було дотримано ні слідчим, який ініціював клопотання, ні слідчим суддею, який його розглядав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що всупереч вимогам ст. 132 КПК України, слідчий у клопотанні не вказав і не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. При цьому клопотання слідчого не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні.

Як пояснив ОСОБА_5 автомобіль він придбав ще у квітні 2018 року, однак їздив на ньому по дорученню. Перед купівлею, у поліції перевірено було чи даний автомобіль немає обтяжень, та нічого не було виявлено незаконного. Коли звернувся після оформлення договору купівлі-продажу для заміни реєстраційних документів на своє прізвище, йому повідомили, що автомобіль перебуває ніби-то у розшуку. Вважає себе потерпілим, оскільки придбаний ним автомобіль зареєстрований в Україні, та накладення арешту на нього позбавляє його законного права на розпорядження, користування та володіння ним.

Такі ж пояснення він надавав і слідчому судді.

Проте, слідчий суддя, встановивши, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, всупереч ч.10 ст. 170 КПК України в ухвалі не мотивував, чому дійшов висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що ОСОБА_5 визнаний потерпілим, останній сам зацікавлений у збереженні свого автомобіля, разом з тим, у клопотанні не зазначено які саме обставини свідчать про те, що автомобіль, який постановою слідчого визнаний речовим доказом, може бути прихований, пошкоджений, зіпсований, знищений, перетворений чи відчуджений, та що без накладення арешту його збереження неможливе .

Таким чином слідчий суддя формально розглянув клопотання та його задовольнив, при цьому не врахував, що до клопотання не додано переконливих відомостей про те, що автомобіль перебуває у розшуку, а отже є предметом злочину, та що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на автомобіль.

Таким чином ухвала суду про накладення арешту на автомобіль є необгрунтованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч.1 ст. 409, п. 2 ч. ст. 407 КПК, та винесення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно , у зв`язку з чим автомобіль підлягає поверненню особі, в якої він вилучений.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2019 року про накладення арешту на майно - транспортного засобу "Ауді Q5", номерний знак НОМЕР_1 - скасувати, постанови нову ухвалу.
У задоволенні клопотання слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП ОСОБА_11 про накладення арешту на автомобіль - відмовити.
Повернути ОСОБА_5 вилучений автомобіль "Ауді Q5", номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_3 .
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: