Справа № 496/2017/19
Провадження № 1-кп/496/281/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Біляївський районний суд Одеської області розглядає кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, а саме: а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіжу), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, що спричинило потерпілим збитків на загальну суму 1 222 680 грн., що більш ніж у 600 разів перевищує неоподаткований мінімум громадян.
На адресу суду повернулись виділені матеріали по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України після скасування Миколаївським апеляційним судом ухвали суду від 20 червня 2019 року в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 липня 2019 року включно.
20 червня 2019 року спливав двомісячний термін тримання ОСОБА_8 під вартою.
Прокурором до суду було подано клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, за яке передбачається покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 8 до 13 років із конфіскацією майна, посилаючись на наявність достатньої кількості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись, незаконно вплинути на потерпілих, а також може вчинити нове кримінальне правопорушення.
ОСОБА_8 обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи громадянином Грузії, перебуває на території України без законних підстав, може покинути територію України та приховуватись від суду.
Вищезазначені ризики на цей час не відпали, окрім того обвинувачений ОСОБА_8 не працює та іншого законного джерела доходу не має, що виключає на думку прокурора застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому.
Захисники обвинуваченого в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку своїх захисників.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судовому засідання клопотання прокурора підтримали в повному обсязі.
Згідно ч. 3 ст. 29 КПК України - слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Грузії тому з метою недопущення обмеження обвинуваченого на захисті, суд встановив, що у відповідності до ст. 68 КПК України, виникла необхідність залучити відповідного перекладача у кримінальному провадженні для перекладу пояснень, показань або документів.
Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, потерпілих та захисників, вивчивши матеріали, що додані до клопотання, суд дійшов до наступного:
Як встановлено в судовому засіданні з наявних матеріалів справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Частина 5 ст. 9 КПК України, зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Приймаючи рішення про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.
Доцільність обрання перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії», вказано, що тримання під вартою є виправданим, якщо цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).
Суд звертає увагу на те, що на досудовому слідстві питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вже було розглянуто, та обрано тримання під вартою і строк тримання обвинуваченого під вартою закінчуються саме 20.06.2019 року,
Ризик ухилення від правосуддя має оцінюватись з огляду на особисті якості підозрюваного чи обвинуваченого, його моральні характеристики, сім`ю та інші зв`язки, побутові та майнові умови, а також його зв`язки із державою, де здійснюється розслідування та судовий розгляд.
Так однією із основних і обґрунтованих підстав продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою є той факт, що він не є громадянином України, його знаходження на території країни не законно, постійного місця проживання немає, а тому існує великий ризик того, що ОСОБА_8 можуть депортувати або він може покинути межі країни з метою приховання від суду.
У справі Ван дер Танґ проти Іспанії було визнано законним тримання під вартою особи, яку було підозрювано, і вирішальним аргументом законності затримання став ризик ухилення від правосуддя, оскільки особа постійно проживала у іншій державі, та вірогідність втечі була досить високою.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, суд виходить з того, що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_8 передбачає покарання від 8 до 13 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Безумовне не визнання вини обвинуваченим, на думку суду може свідчити на користь того, що у разі звільнення з під варти, обвинувачений може здійснювати вплив на свідків та потерпілих по вищезазначеній справі.
Так, ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від органів розслідування та /або суду.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна, а також враховуючи те, що обвинуваченому на досудовому слідстві вже було обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням тих ризиків, які існують на цей час, а саме, він може залишити межі України, чим приховатись від суду, може впливати на потерпілих та свідків, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, а тому вважає необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставини які можуть вважатись судом як істотні для обрання більш м`якого на час прийняття рішення суду не надані, і судовим розглядом не встановлені, тому суд приходить до висновку залишити без задоволення клопотання захисників обвинуваченого про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314-316, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 не пов`язане з позбавленням волі (особисте зобов`язання, домашній арешт із носінням електронного засобу контролю) залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Продовжити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 20 днів, а саме з 20 червня 2019 року по 09 липня 2019 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в Одеському УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику Одеського УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 справа № 3-208/2018(2402/18).
Повний текст оголошено 09 жовтня 2019 року о 09:00

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3