Ухвала
Іменем України

04 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 550/917/18
провадження № 51-3454ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2019 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 18 січня 2019 рокуОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_5 на її користь в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної - 6027 грн 81 к., моральної - 75000 грн, а всього 81027 грн 81 к.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що 19 травня 2018 року, в період часу з 21 год 30 хв по 22 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих з останнім неприязних відносин, діючи умисно, наніс чисельні удари пальцями рук, стиснутими в кулак, по голові ОСОБА_7 , чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в реанімаційному відділенні Чутівської центральної районної лікарні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2019 рокуапеляційні скарги захисника ОСОБА_4 та прокурора залишено без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задоволено частково, вирок змінено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

В іншій частині вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування вказує, що залишаючи без змін вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 18 січня 2019 року, суд апеляційної інстанції не в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КПК України, не достатньо врахував дані про особу засудженого, обставини, які пом`якшують покарання, внаслідок чого не застосував положення ст. 69 КПК України. На думку захисника оскаржувана ухвала не відповідає положенням ст. 419 КПК України. Окрім цього вказує, що апеляційний суд не заслухав думку потерпілої щодо призначеного покарання та розглянув справу за її відсутності.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
За приписами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, врахував характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав частково, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, наявність на утриманні малолітньої дитини та особи похилого віку (матері, яка має вік 74 роки та статус ветерана війни - учасника бойових дій), часткове добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, а також обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, та в якості обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, узв`язку з чим, дійшов висновку, що необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі у межах санкції

ч. 2 ст. 121 КК України.
Переглядаючи вирок, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення нових злочинів, а також про відсутність підстав для застосування приписів ст. 69 КК України, та відмовив у задоволенні апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Доводи захисника про невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст. 419 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, ухвала за своїм змістом відповідає вимогам кримінального процесуального закону України, доводи апеляційних скарг захисника та засудженого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого належним чином перевірені, наведено мотиви з яких суд виходив при її постановленні, а також підстави з яких визнав апеляційні скарги необґрунтованими.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
За приписами ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

З аналізу наведених норм убачається, що участь потерпілого у судовому засіданні на стадії апеляційного розгляду не є обов`язковою.
З оскаржуваної ухвали слідує, що потерпіла ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, що не заперечується захисником.
З урахуванням викладеного, на переконання колегії суддів, апеляційний розгляд проведено у відповідності до вимог ст. 405 КПК України, оскільки потерпіла належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, її участь у апеляційному розгляді є не обов`язковою, клопотання про відкладення розгляду ні сама потерпіла, ні сторони кримінального провадження у зв`язку з її неявкою не заявляли.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2019 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3