ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 589/3951/18 Номер провадження 11-кп/814/926/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.187 КК України О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції з ДУ «Сумський слідчий ізолятор», кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001392, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 та прокурора Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України, з середньою професійною освітою, судимого:
- 06.06.2012 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 07.12.2015 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді арешту на 3 місяці,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією його майна.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України за таких обставин.
23 серпня 2018 року після 23:00 год., ОСОБА_7 , прийшовши до квартири ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , постукав у двері зазначеної квартири звичним для ОСОБА_9 стуком, розбудивши останнього. Прокинувшись, ОСОБА_9 , почувши умовний стук, відчинив двері. У цей час ОСОБА_7 з порогу, нанісши ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область правого ока потерпілого, від якого ОСОБА_9 присів, і не маючи перешкоди, проник у квартиру, де схопив потерпілого, потягнув його у вітальню квартири, повалив на диван та почав кулаками обох рук наносити численні удари по лівій стороні тулуба ОСОБА_9 , вимагаючи у нього віддати свою банківську картку та повідомити «пін-код» до неї, тим самим вчинив напад з метою заволодіння майном (грошовими коштами) ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також з проникненням у житло.
Побоюючись за своє життя та здоров`я, намагаючись припинити фізичне насильство, яке чинив відносно нього ОСОБА_7 , ОСОБА_9 погодився віддати останньому свою банківську картку, та ОСОБА_7 наказав потерпілому піти з ним до банкомату. Після цього ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя та здоров`я, бажаючи уникнути подальшого нанесення йому тілесних ушкоджень, пішов з ОСОБА_7 до банкомату, розташованому в будинку № 32 по вул. Свободи в м. Шостка, де потерпілий повідомив «пін-код» до своєї картки, та ОСОБА_7 о 23.48 год 23.08.2018 зняв з карткового рахунку потерпілого гроші в сумі 1000 грн. Досягнувши своєї злочинної мети, ОСОБА_7 віддав ОСОБА_9 банківську картку, з місця вчинення злочину зник разом з грошовими коштами ОСОБА_9 , та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.
В результаті протиправних дій обвинуваченого, ОСОБА_9 було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва по серединно-пахвовій лінії, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та доповненні до неї, посилаючись на те, що потерпілий його обмовляє та відсутні прямі докази його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої апеляційні вимоги обвинувачений обґрунтовує відсутністю складу злочину за ст. 187 КК України, оскільки у квартиру потерпілий впустив його добровільно, ніяких агресивних дій відносно нього не застосовував, а кошти у потерпілого взяв шляхом обману, однак банківську карту потерпілий йому в руки не давав.
Вважає, що докази його винуватості в матеріалах провадження відсутні, а потерпілий постійно змінював свої показання.
При цьому стверджує про порушенням його права на захист, оскільки під час його першого допиту був відсутній захисник.
В апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого порушується питання про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Свою апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що ОСОБА_7 не визнає себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та вважає, що його дій підлягають кваліфікації за ст. 189 КК вимагання.
Зазначив, що допитані в суді свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не підтвердили причетність ОСОБА_7 до розбою, а інших доказів, які б підтверджували нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ОСОБА_7 суду не надано, тому, вважає рішення суду таким, що не відповідає ст. 370 КПК України.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю.
Вказує, що суд не повністю врахував особу обвинуваченого, який має непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив особливо тяжкий злочин проти власності із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, з проникненням до житла. Крім того, маючи молодий вік, ОСОБА_7 не працевлаштований і не має джерел для існування.
Також вважає, що судом не врахованого того факту, що ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і в суді вину не визнав, жодним чином не сприяв розкриттю злочину, не відшкодував потерпілому завдану шкоду, що вказує на відсутність з його боку щирого каяття.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданих ними апеляційних скарг та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги та заперечення проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.
Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні цього кримінального правопорушення за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про те, що вина обвинуваченого не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , даних ними в ході судового розгляду, даними протоколу пред`явлення особи до впізнання, даними висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 , довідки про рух коштів на картковому рахунку потерпілого ОСОБА_9 .

Так, допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 23.08.2018 в нічний час почув умовний стук у двері, та вважаючи, що прийшов його знайомий ОСОБА_13 , відчинив двері. Проте за дверима стояв обвинувачений, який одразу вдарив його кулаком в ліву сторону обличчя, від якого він присів. Після цього ОСОБА_7 зайшов у квартиру та підштовхуючи його в спину кулаком, всадив на диван, на якому спав ОСОБА_12 та знову почав наносити удари в ліву сторону та вимагати банківську картку і пін-код до неї. ОСОБА_12 прикинувшись на крики, зібрався і вийшов з квартири, не відреагувавши на крики про допомогу. Побоюючись за своє життя і здоров`я він погодився віддати ОСОБА_7 кошти на картковому рахунку і обвинувачений наказав йому йти разом з ним до банкомату. Прийшовши до банкомату ОСОБА_7 зняв майже всі кошти, які там були, а саме в сумі 1000 грн, залишивши 46 грн. Також зазначив, що від ударів ОСОБА_7 в нього було зламане одне ребро зліва і в одному тріщина, через що тривалий час відчував біль у лівому боці.
Потерпілий впізнав ОСОБА_7 як особу, яка здійснила на нього напад та викрала його грошові кошти.
Такі показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що 23.08.2018 в нічний час знаходився вдома в ОСОБА_9 та спав, прокинувся від криків ОСОБА_9 , який просив про допомогу так як його б`ють. Також чув звуки, схожі на бійку та голос якогось чоловіка, який вимагав у потерпілого дати картку, на що ОСОБА_9 відповідав, що не дасть. Проте оскільки він (свідок) був сильно п`яний, тому перелякався і вибіг з квартири. Потім повернувся до ОСОБА_9 зі знайомим ОСОБА_14 , потерпілий в цей час сидів на кухні та на його обличчі було видно ознаки побиття та їм ОСОБА_9 розповів, що в нього забрали карточку і гроші. Хто, не сказав.
Про те, що ОСОБА_7 у період часу з 22.00 чи 23.00 год. 23.08.2018 до приблизно 01.00 год. 24.08.2018 був відсутній за місцем проживання в зазначав свідок ОСОБА_11 в квартирі якого проживав обвинувачений. Одночасно свідок стверджував, що цього дня ОСОБА_7 говорив йому про відсутність у нього грошей, проте коли повернувся приблизно о 01.00 год 24.08.2018 приніс пиво, горілку та ковбасу. Також свідок зазначив, що на наступний день ОСОБА_9 розповідав йому, що його побили та обікрали, зняли кошти.

Фактично свою причетність до вчинення злочину не заперечує і сам обвинувачений, який надав показання, що 23.08.2018 приблизно о 23.00 год, він прийшов до квартири ОСОБА_9 , оскільки йому потрібні були гроші і він був обізнаний, що потерпілий в цей день отримує пенсію, постукав умовним стуком (тричі) в двері, а коли потерпілий спокійно відчинив двері, вони зайшли до кімнати. Коли сказав потерпілому, що йому потрібні гроші, ОСОБА_9 відмовив, почав виганяти його і між ними почалася сварка. На його погрози про застосування до ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, потерпілий погодився дати йому гроші, запропонував 400 грн. Після цього потерпілий одягнувся і вони пішли до банкомату, який знаходиться на відстані 20-30 м від будинку потерпілого. ОСОБА_9 дістав картку з карману, вставив в банкомат, однак не зміг ввести пін-код, тому повідомив пін-код йому. Обвинувачений перевіривши баланс рахунку, де було трішки більше 1000 грн, зняв 1000 грн. Після чого вони розійшлися.
Факт зняття грошових коштів з рахунку ОСОБА_9 23.08.2018 підтверджується довідкою про рух коштів на картковому рахунку потерпілого, згідно з яким 23.08.2018 на вказаний рахунок надішли кошти в сумі 1148 грн, о 17.56 год. з даного рахунку було знято 100 грн, о 23.44 год перевірено стан рахунку, а о 23.48 год знято грошові кошти в сумі 1000 грн. Зняття готівки мало місце з банкомату по вул. Свободи,32 м. Шостка.
Про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень свідчить висновок експерта № 168 від 14.09.2018, яким встановлено, що в ОСОБА_9 відповідно до рентген знімка мав місце перелом 10-го ребра зліва по середньо-пахвовій лінії, який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, так як для одужання при даній травмі потрібен строк більше ніж 21 доба. Характер травми свідчить про те, що вона виникла від не менше однієї травматичної дії тупого предмету, яким міг бути удар кулаком або долонею. Можливість виникнення травми в строк, вказаний у ухвалі (24.08.2018) не виключена, про що свідчать дані рентгенологічного дослідження.
Твердження обвинуваченого та його захисника, що ОСОБА_7 не застосовував до потерпілого фізичної сили, крім висновку експерта про наявність перелому ребра, показань потерпілого, спростовується і показаннями свідка ОСОБА_12 , яких хоча і не бачив саму бійку, проте впевнено стверджує, що він чув звуки, схожі на бійку та чув крики ОСОБА_9 про те, що його б`ють. При цьому свідок зазначив, що коли він повернувся до потерпілого, в ОСОБА_9 були на обличчі ознаки побиття.
Не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.3 ст. 187 на ч.1 ст. 189 КК України. Так, аналогічні доводи сторони захисту були предметом дослідження суду першої інстанції та визнані судом такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону, при цьому суд у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення, погоджується з такими висновками і колегія суддів. Суд зауважив, що при вимаганні суб`єкт злочину вимагає передати майно чи право на майно або вчинення дій майнового характеру в майбутньому, при цьому сама погроза також звернена в майбутнє: вона буде реалізована лише після того, як не буде виконана вимога. Якщо ж винний вимагає негайно передати йому майно під загрозою негайного застосування насильства (або його фактичного застосування), то все вчинене становить розбій.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність кваліфікуючої ознаки проникнення до житла, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14кс18). При цьому сам обвинувачений підтверджує те, що він дійсно був у квартирі потерпілого 23.08.2018 після 23.00 год. та зазначив, що потерпілий відкрив йому двері на умовний стук, який використовують знайомі ОСОБА_9 , що також підтвердив потерпілий.
Звернення потерпілого із заявою про вчинення злочину через 11 днів після події, а саме 03.09.2018, на що вказує захисник, не спростовує сам факт вчинення ОСОБА_7 протиправних дій щодо ОСОБА_9 , а помилкові показання потерпілого щодо часу, коли сталася сама подія не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 .
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та належним чином оцінені у їх сукупності судом згідно зі ст. 94 КПК України. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про достовірність показань потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин події злочину, оскільки вони належним чином перевірені судом, узгоджуються з сукупністю інших доказів по справі, добуті без будь-яких порушень кримінально-процесуального законодавства. В свою чергу обвинуваченим ОСОБА_7 , на підтвердження доводів принесеної апеляційної скарги, не наведено жодної обставини, яка б свідчила про обмовляння обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого про порушення його права на захист, так як перший допит був без участі захисника, не знайшли свого підтвердження. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 було забезпечено захисником з моменту затримання, на що вказує протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.09.2018, а показання обвинуваченого, суд сприймав безпосередньо у судовому засіданні також в присутності захисника. Саме ці показання суд взяв до уваги при ухваленні вироку.
В принесених апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 прохають вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Так, положеннями ст.412,415 КПК України передбачено перелік підстав для безумовного скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, при цьому ні обвинуваченим, ні його захисником в принесених апеляційних скаргах та в ході апеляційного розгляду не наведено жодної з таких підстав. Не встановлено і колегією суддів істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Не підлягає до задоволення і подана прокурором апеляційна скарга.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог закону, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; особу обвинуваченого, який є раніше судимий, має негативну характеристику за місцем проживання, його стан здоров`я; відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, та обставини, що його обтяжують.
Тобто, всі обставини, передбачені законом та встановлені в ході судового розгляду, у тому числі ті, на які посилається прокурор, суд першої інстанції в повній мірі врахував при призначенні ОСОБА_7 покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, немає.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У зв`язку з вказаним рішення суду є законним, обґрунтованим, ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстав для його зміни чи скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , прокурора Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3