Справа № 732/1728/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/482/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000270, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні новонароджену дитину, працюючого фахівцем-приймальником ТОВ Нова пошта, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачено ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, пом`якшити призначене судом покарання, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно нього не обирався.

Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 666 грн. 24 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та 7000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з нього на користь держави процесуальні витрати в сумі 4036 грн. 77 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує, що в суді 1 інстанції він помилково не визнавав свою вину, оскільки думав, що його дії невірно кваліфіковані за ст. 296 КК України. На даний час він визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро кається.

Обіцяє в подальшому компенсувати потерпілій шкоду, завдану його діями. На даний час не має можливості компенсувати її в повному обсязі, так як отримує мінімальну заробітну плату та має на утриманні дружину, яка знаходиться в стані вагітності.

Суд 1 інстанції при призначенні йому покарання не врахував те, що за місцем проживання та роботи він характеризується виключно позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався та являється особою молодого віку.

Вважає, що вказані ним обставини можна визнати як підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, призначене покарання таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 06.08.2018 року, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля Wolksvagen golf, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по автодорозі Н28 (Чернігів-Городня-Сеньківка) в напрямку м. Городня Чернігівської області, перебуваючи в громадському місці, а саме на відрізку вказаної автодороги на відстані 50 км. 800 м. від м. Чернігів, між с. Політрудня Городнянського району Чернігівської області та м. Городня Чернігівської області, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень 4,5 мм. пневматичного газобалонного пістолету моделі Р210 № NВВ 1 4Е22055 виробництва тайванської фірми SAS, призначеного для тренувальної та любительської стрільби, спорядженого 4,5 мм. сталевими кульками типу ВВ, через відкрите бічне скло передніх пасажирських дверцят здійснив постріл у ОСОБА_10 , яка в цей час стояла на правому узбіччі автодороги на відстані 1,3 м. від нього, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесного ушкодження у вигляді поранення задньої зовнішньо-бічної поверхні нижньої третини лівого плеча, утвореного проникаючою дією металевого предмета округлої форми, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 65 від 14.09.2018 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України; думку представника потерпілого та прокурора, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за зазначених у вироку обставин, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими у судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку. Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого апелянтом в скарзі не оскаржується.

Його дії судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто умисне грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення фактично визнав частково, хоча стверджував, що визнає повністю та показав, що даний злочин ним вчинено з необережності, оскільки він потерпілу не бачив, стріляв навмання під час руху транспортного засобу, а не цілеспрямовано і, стріляючи, автомобіль не зупиняли. Збитки частково відшкодував. В скоєному щиро кається та просить застосувати до нього покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду погоджувався з мірою покарання, визначеної судом 1 інстанції. Пояснив, що обвинувачений вину не визнав, в скоєному не покаявся, вибачення у потерпілої жодного разу не просив.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, те що він працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання і обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , в судовому засіданні не встановлено. З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений частково визнав вину, що не може свідчити про почуття каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення, а тому дану обставину не може визнати такою, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Судом 1 інстанції обґрунтовано зазначено, що наведені дані про особу обвинуваченого та обставини справи не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбуття ним покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4