Справа № 471/123/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000030 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іллічівка, Братського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 19 грудня 2018 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_5 , з дозволу господаря, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , помітив у погребі на сходах пластикову каністру ємністю 25 л. Зайшовши до приміщення погребу через відчинені вхідні двері, ОСОБА_5 , вирішив заглянути до середини ємності. Заглянувши до каністри, останній помітив що вона наповнена олією. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на крадіжку 25 літрів олії.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоду з метою збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки повторно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку 25 літрів олії, вартістю 750 грн. 00 коп.

Після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Також, 6 лютого 2019 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до незагородженої території домоволодіння ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння ОСОБА_5 помітив пластикові каністри ємністю 20 л. наповнених дизельним паливом.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоду з метою збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав 20 літрів дизельного палива, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останньому збиток на загальну суму 524 грн. 00 коп.

Після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Також, 07 лютого 2019 року, у ОСОБА_5 виник умисел на повторну крадіжку дизельного палива, яке належить ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_5 маючи прямий умисел направлений на крадіжку майна, в цей же день близько 19 год. 00 хв., прийшов до неогородженого домоволодіння ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу проник на вказану територію.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоду з метою збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав 20 літрів дизельного палива, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останньому збиток на загальну суму 524 грн. 00коп.

Після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, та показав суду, що дійсно у вечірній час 19 грудня 2018 року з дозволу господаря, перебував на території домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де у погребі на сходах помітив пластикову каністру ємністю 25 л. Коли зайшов до приміщення погребу через відчинені вхідні двері, він вирішив заглянути до середини каністри, в якій виявилася олія. Дану олію він вирішив викрасти. Тому, знаючи, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку 25 літрів олії, вартістю 750 грн. 00 коп. Після чого він з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, у вечірній час 6 лютого 2019 року він шляхом вільного доступу, викрав із незагородженої території домоволодіння ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 де шляхом вільного доступу викрав пластикову каністру ємністю 20 л. із дизельним паливом на суму 524 грн. 00 коп., яке належало ОСОБА_7 , Після чого він з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, наступного дня, 07 лютого 2019 року, у вечірній час він знову прийшов до домоволодіння ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке було неогороджене, де шляхом вільного доступу повторно викрав пластикову каністру ємністю 20 л. із дизельним паливом на суму 524 грн. 00 коп., яке належало ОСОБА_7 , Після чого він з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. У вчиненому розкаявся та готовий нести покарання за вчинений ним злочин.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 30, 32).

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 31, 33).

Суд провів судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Вказані показання обвинуваченого щодо часу і місця, де відбувалися події, способу вчинення кримінального правопорушення, суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а саме: в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності або ж відсутності у обвинуваченого умислу та щодо способу вчинення кримінального правопорушення (злочину), а також наслідків, що настали.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження усіх зібраних в ході досудового розслідування доказів, так як повністю згодний з обставинами, встановленими досудовим слідством та визнає їх.

Обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю та деталях збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За такого, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження та правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності сумнівів в добровільності його позиції, роз`яснивши йому наслідки такого порядку розгляду справи та переконавшись, що він усвідомлює їх, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, судом у порядку ст. 358 КПК України були досліджені такі докази, подані стороною обвинувачення:

- довідка КП "Братський ринок" №44 від 15.02.2019 року про те, що вартість 1 л олії складає 30 грн. (а.с. 46);

- довідка ТОВ "МІГ-НАФТА" про те. що станом на 06.02.2019 року вартість дизельного палива коштувало 26 грн. 20 коп. за 1л. (а.с. 47);

- заява потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування обвинуваченим завданих йому збитків (а.с. 45).

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, доведених перед судом і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно положенням частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, суд бере до уваги, як визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд бере до уваги те, що він скоїв злочин середньої тяжкості, що не одружений, має постійне місце проживання, де проживає разом із матір`ю та братом, посередньо характеризується за місцем проживання, на військовому обліку Братського РВК не перебуває, не працює, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), яке згідно ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особливості й обставини вчинення правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, ставлення до вчиненого, завдану шкоду потерпілому ОСОБА_7 відшкодовано, потерпілому ОСОБА_6 шкоду не відшкодовано, та беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк не становить високої небезпеки для суспільства, вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання можливо призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України в умовах контролю за його поведінкою згідно ст. 76 КК України.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час розгляду справи не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1