Справа № 461/5997/19
Провадження № 1-кс/461/6990/19
УХВАЛА

14.08.2019 року

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0003442 від 07 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з відповідним клопотанням. Свої вимоги мотивував тим, що до відділу надійшло повідомлення голови правління ПАТ УКР/ІН/КОМ, про те, що 05 жовтня 2017 року державним реєстратором ДП «Західний експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_4 , було відчужено комору № 1А, що за адресою: м. Львів, вул. Костюшка, 16 , яка перебувала під заставою, на підставі іпотечного договору від 05 квітня 2011 року, чим спричинила матеріальної шкоди ПАТ УКР/ІН/КОМ. В ході досудового розслідування комору за адресою АДРЕСА_1 визнано речовим доказом. Слідчий зазначає, що з метою збереження предмета кримінально-протиправних дій та для можливості вжиття заходів щодо стягнення збитків в користь потерпілого слід накласти на комору.

У клопотанні слідчий просив суд здійснювати розгляд клопотання без його участі, участі прокурора та власника майна ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у його задоволенні.

Так, арештом майна, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні приміщення не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди та не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Крім того, обмеження права на відчуження, розпорядження нерухомим майном не може вважатися забезпеченням його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення. Особливістю нерухомого майна є те, що його пересування, приховування чи зникнення неможливе.

Слідчий суддя не погоджується і з обґрунтуванням слідчого, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення в подальшому позову та недопущення відчуження приміщень, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, з цією метою може бути арештоване лише майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Санкції статті 388 Кримінального кодексу України не містять передбаченого за вчинення злочину покарання у виді конфіскації майна або спеціальної конфіскації.

Серед матеріалів клопотання відсутні документи, які б свідчили про повідомлення власникам майна чи іншим особам про підозру.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що нежитлове приміщення не має ознак речового доказу, належать на праві власності особам, які не є підозрюваними, обвинуваченими чи засудженими, у задоволенні клопотання про арешт вказаного нерухомого майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1