В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006301 від 27 липня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазарівка, Брусилівського району, Житомирської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 12 лютого 2016 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі, 11 квітня 2017 року звільнений з Житомирської ВК (№4) умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 7 днів, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимий вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, на 3 роки позбавлення волі, ухвалою Богунського районного суду м. м. Житомира від 31 березня 2017 року був звільнений 11 квітня 2017 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на строк 7 місяців 7 днів.

26 липня 2019 року близько 17 години ОСОБА_3 знаходився біля будинку №1/11 по вул. Флоренції в м. Києві.

В цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «ВА3 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 26 липня 2019 року близько 19 години зателефонував до служби евакуаторів та замовив послуги автомобіля евакуатора на 20 годину за адресою м. Київ, вул. Флоренції, буд. №1/11, з метою завантаження та подальшого переміщення транспортного засобу.

В подальшому, ОСОБА_3 надав для огляду водієві евакуатора ОСОБА_7 , невстановлене досудовим слідством свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на аналогічний автомобіль «ВАЗ 21013», увівши в оману останнього з приводу права власності на вказаний автомобіль. Після чого, ОСОБА_3 , скориставшись допомогою водія евакуатора, завантажив вищевказаний автомобіль на евакуатор під керуванням ОСОБА_7 , який будучи введеним в оману ОСОБА_3 , транспортував його за адресою, яку вказав ОСОБА_3 .

Після чого, ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме залишив автомобіль марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Загальні, вул. Свободи, буд. 52, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 21000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні повністю визнав, щиро розкаявся, повністю підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин встановлених під час досудового слідства. Він пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі переїхав жити до цивільної дружини у м. Київ, оскільки у нього немає ніякого житла та майна. Крім того, у нього на утриманні перебуває 10-літня донька його дружини. Він займається із товаришами ремонтами неофіційно, тому має заробіток, але нестабільний. Зазвичай оплата після закінчення об`єкту. У них у дворі будинку з`явився автомобіль марки «ВА3 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , який вже тривалий час був припаркований на одному місці. Потім він бачив, як з автомобіля зняли капот, колеса. Він зрозумів, що у автомобіля немає власника і вирішив забрати його собі. Він розраховував його відремонтувати або продати на запчастини. З цією метою, він взяв наявні в нього документи від старого автомобіля, викликав евакуатор, водію якого повідомив, що автомобіль належить йому, та вивіз його до станції технічного обслуговування в с. Загальці Бородянського району Київської області. Майстру він повідомив, що це його автомобіль і він хоче його відремонтувати. Після огляду, йому повідомили, що автомобіль дуже старий, розібраний, а тому його можливо лише продати на запчастини, запропонувавши 5000 гривень Він погодився на цю пропозицію. Гроші він приніс у родину, повідомивши, що їх заробив. Він дуже розкаюється у тому, що вчинив, просить не позбавляти його волі та надати можливість працювати і утримувати родину.

Дані обвинуваченим ОСОБА_3 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.
Винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Як вбачається з даних, що містяться: у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 липня 2019 року, ОСОБА_6 звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявою, про те, що 26 липня 2019 року за адресою: м. Київ, вул. Флоренції, №1/11, виявив відсутність автомобіля марки «ВА3 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 ; у постанові про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27 липня 2019 року автомобіль марки «ВА321013», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 ; технічний паспорт на автомобіль марки «ВА3 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 ; доручення № НАІ828328 від 24 квітня 2016 року від ОСОБА_8 ОСОБА_6 на експлуатацію, ремонтування, користування та розпорядження автомобілем марки «ВА3 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, винність ОСОБА_3 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, неофіційно працює, має на утриманні цивільну дружину та неповнолітню дитину, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, а також, об`єкт посягання, конкретні обставини справи, те що потерпілому повернуто викрадене майно і він не має претензій матеріального характеру, від дій обвинуваченого не настало тяжких наслідків.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті злочину, має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставин, які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , - судом не встановлено.
Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна, із застосуванням вимог ст.75 КК України, з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
В зв`язку з цим, ОСОБА_3 необхідно скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши негайно в залі суду.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та, керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1,2, ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді утримання під вартою скасувати, звільнивши з-під варти в залі суду, негайно.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речовий доказ у справі - автомобіль марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , який під зберігальну розписку переданий потерпілому ОСОБА_9 , залишити в користуванні потерпілого ОСОБА_9 .

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1