Справа №694/1557/19
провадження №1-кс/694/764/19
У Х В А Л А

Іменем України

18.09.2019 року м.Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , пи секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка клопотання прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України,-
встановив:
Прокурор Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.
В обґрунтування клопотання покладається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що в ході вивчення стану використання фізичними та юридичними особами земельних ділянок державної та комунальної форми власності, які розташовані на території Звенигородського району Черкаської області, встановлені не поодинокі випадки використання невстановленими на даний час особами земельних ділянок без правовстановлюючих документів всупереч установленому порядку, чим завдано державі значної шкоди.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.1 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Перелік і види майна, що належить арештувати: в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту на земельних ділянках державної власності категорії земель історико культурного призначення загальною площею 10,0 га ріллі ( кургани кожен по 2 га ріллі - кадастрові номери земельних ділянок відсутні, поряд земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0219, :03:003:0325, :03:003:0610, :03:003:0372), а саме посіви цукрового буряка, які знаходяться на вказаних земельних ділянках державної форми власності.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначені вище земельні ділянки в даному кримінальному провадженні являються нерухомим майном яким незаконно заволоділи не встановлені особи.

Як встановлено, 07.06.2019 року ГУ Держгеокадастру у Черкаській області встановлені факти використання земельних ділянок в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту на земельних ділянках державної власності категорії земель історико культурного призначення загальною площею 10,0 га ріллі кадастрові номери земельних ділянок відсутні, поряд земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0219, :03:003:0325, :03:003:0610, :03:003:0372) виявлено посіви цукрового буряка, правопорушників для притягнення до адміністративної відповідальності не встановлено.
Станом на даний час, факт самовільного зайняття вищевказаних земельних ділянок підтверджується протоколами огляду місця події, згідно яких вказані земельні ділянки продовжують використовуватись, та знаходяться під посівами цукрового буряка.

Далі в своєму клопотанні, прокурор, посилаючись на приписи ч.1 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт майна забезпечується, якщо майно є доказом злочину по справі. Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається для збереження речових доказів. З метою зберігання слідів злочину на вищевказаних земельних ділянках в кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно.

Підсумовуючи свої обгрунтування, прокурор, приймаючи до уваги те, що вищевказані земельні ділянки, могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, накладення арешту є необхідним з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилаючись на вищезазначене та на вимоги ст.ст.36,100, 131, 132, 170, 171 КПК України, просить накласти арешт на урожай, що знаходиться на земельних ділянках в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного

пункту на земельних ділянках державної власності категорії земель історико культурного призначення загальною площею 10,0 га ріллі (кургани кожен по 2 га ріллі - кадастрові номери земельних ділянок відсутні, поряд земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0219, :03:003:0325, :03:003:0610, :03:003:0372), які знаходяться під посівами цукрового буряка.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задоволити.
Вислухавши прокурора, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що воно не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що в провадженні СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000038, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, що стверджується копією витягу з ЄРДР.
Постанова про визнання речовим доказом урожаю під час досудового розслідування не була винесена.
Підставами для арешту урожаю у клопотанні обумовлено застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на урожай, приймаючи до уваги те, що вищевказані земельні ділянки могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.
Вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Злочин, передбачений ч.1 ст.197-1 КК України, є злочином з матеріальним складом, при цьому в матеріалах клопотання та провадження відсутні будь-які дані, які б могли підтвердити завдання значної шкоди.
Згідно положень статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Вартість цукрового буряка, а так само і точна кількість, які посіяні на зазначених в клопотанні земельних ділянках, слідчим не встановлена. Вказана обставина позбавляє можливості слідчого суддю при винесенні судового рішення взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна, як того вимагає ст.173 КПК України.
Крім того, прокурор в своєму клопотанні не визначив точний перелік майна, індивідуальні ознаки,

його вартість, що не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, та позбавляє можливості визначити порядок виконання ухвали, проведення конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна.
При цьому слідчий суддя враховує, що цивільний позов в даному провадженні відсутній, а санкція вказаної статті кримінального кодексу не передбачає спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи.
Також ч. 2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98КПК України.
Відповідно до ч. 1ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Посилання прокурора в клопотанні про арешт майна, що цукровий буряк, який був засіяний на спірних земельних ділянках зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, є майном, набутим кримінально-противоправним шляхом необґрунтоване.
Санкція ч.1ст.197-1КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації врожаю.
Відомості про наявність цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000038 відсутні.
Окрім того, прохання прокурора про накладення арешту на врожай, що знаходиться на земельних ділянках в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту на земельних ділянках державної власності категорії земель історико-культурного призначення загальною площею 10,0 га ріллі (кургани кожен по 2 га ріллі - кадастрові номери земельних ділянок відсутні, поряд земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0219, :03:003:0325, :03:003:0610, :03:003:0372), які знаходяться під посівами цукрового буряка не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, щодо необхідності зазначення індивідуальних характеристик майна про арешт якого йдеться у клопотанні прокурора.
Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурором не зазначено, та будь-які докази щодо точної ваги цукрового буряка в матеріалах кримінального провадження № 0000038 від 24.05.2019 року відсутні.
Крім того, прокурором не надано доказів того, хто є власником земельних ділянок, які розташовані в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту на земельних ділянках державної власності категорії земель історико культурного призначення загальною площею 10,0 га ріллі (кургани кожен по 2 га ріллі - кадастрові номери земельних ділянок відсутні, поряд земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0219, :03:003:0325, :03:003:0610, :03:003:0372 та не додано рішення Черкаської обласної ради народних депутатів про знаходження на земельній ділянці в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту археологічного об`єкта культурної спадщини кургану та взяття його на облік як пам`ятки археології місцевого значення.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України.
Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Так, з урахуванням положень ст. 2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора та відповідати вимогам закону.
В ході розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на врожай у кримінальному провадженні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Вищезазначене узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі Смирнов проти Росії було

висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За таких обставин достатніх підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно судом не встановлено, отже, слід відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 170-173, 276-279, 309, 376 КПК України,-
ухвалив:
У задоволенні клопотання прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на урожай, що знаходиться на земельних ділянках в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту на земельних ділянках державної власності категорії земель історико культурного призначення загальною площею 10,0 га ріллі (кургани кожен по 2 га ріллі - кадастрові номери земельних ділянок відсутні, поряд земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0219, :03:003:0325, :03:003:0610, :03:003:0372), які знаходяться під посівами цукрового буряка - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1