ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4875/18 Номер провадження 11-кп/814/1008/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченогоОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0000636 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , що брала участь у даному провадженні, на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 10 червня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, приватний підприємець, несудимий,

виправданий за ч.1 ст.122 КК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у вчинені злочину за таких обставин.

18 лютого 2018 року близько 12 год. обвинувачений, перебуваючи на вул. Новий Базар, 34, в м. Полтава у власному автомобілі «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , побачив потерпілого ОСОБА_7 , який приїхав на власному автомобілі «АЗЛК 214121» д.н.з. НОМЕР_2 .

Між обвинуваченим та потерпілим, які вийшли назустріч один одному, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочалася сварка, під час якої ОСОБА_9 дістав з багажника свого автомобіля металевий ключ для монтажу коліс та умисно наніс не менше одного удару по лівій руці ОСОБА_7 , спричинивши йому ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я у виді поперечного перелому лівого ліктьового відростку ліктьової кістки без зміщення фрагментів.

Такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину і визнав недопустимими ряд доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

Зазначає, що суд в обґрунтування своїх висновків безпідставно взяв до уваги суперечливі показання обвинуваченого та його близьких родичів, які є зацікавленими особами.

Звертає увагу, що ОСОБА_9 не заперечував факт спілкування з потерпілим за вказаних обставин, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стверджували, що саме обвинувачений неодноразово наносив потерпілому тілесні ушкодження металевим предметом.

Вказує, що суд допустив порушення вимог ст.374 КПК України, викладаючи мотивувальну та резолютивну частину вироку.

Наголошує про помилкові висновки суду щодо визнання недопустимими доказами постанов про проведення судових експертиз від 22 лютого та 15 березня 2018 року, а також протоколу слідчого експерименту від 14 березня 2018 року, оскільки з боку слідчого мала місце технічна помилка при зазначенні іншого номеру кримінального провадження, що поряд із виправленнями, зробленими слідчим в тексті документів, не впливає на законність рішення про проведення експертизи, не спростовує висновків експертів та не порушує права ОСОБА_9 .

Вважає, що відеозапис події, наданий стороною захисту під час судового засідання та покладений в основу виправдувального вироку, є недопустимим доказом, оскільки він не був відкритий стороні обвинувачення у порядку ст. 290 КПК України, є фрагментарним, а його копію сторона обвинувачення отримала після винесення вироку.

До того ж зазначає, що смартфон, на який було зроблено відеозапис, не досліджувався судом і його експертизу не проведено.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 вважає вирок суду законним і обґрунтованим.

Вказує про безпідставність тверджень прокурора щодо недопустимості як доказу відеозапису події, адже доказ був наданий в судовому засіданні, досліджений судом в присутності всіх учасників провадження, які не заперечували проти цього і жодних клопотань сторони обвинувачення про визнання цього доказу недопустимим не заявлялось.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілого, міркування обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч твердженням прокурора, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, не допустив істотних порушень закону.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Прокурор, як на докази підтвердження вини обвинуваченого, посилається на показання: потерпілого, який стверджував, що ОСОБА_9 наніс йому по руці два удари металевим ключем для монтажу шин, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також на висновки судових експертиз і протоколи впізнання та слідчого експерименту з участю потерпілого.

Наявність між обвинуваченим і потерпілим тривалих неприязних стосунків із-за відносин останнього з дружиною ОСОБА_9 , а також факт конфлікту між ними 18 лютого 2018 року близько 12 години в районі ринку по вул. Новий Базар, 34, в м. Полтава ніким із учасників провадження не оспорюється.

Ніхто із учасників провадження не ставить під сумнів також наявність у потерпілого тілесного ушкодження у виді поперечного перелому лівого ліктьового відростку ліктьової кістки без зміщення фрагментів.

При цьому колегія суддів, дослідивши докази в судовому засіданні, погоджується з доводами прокурора, що висновки судових експертиз є допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.

Описки в протоколі проведення слідчого експерименту і постановах слідчого про призначення експертиз під час зазначення номера кримінального провадження та статті кримінального закону з огляду на текст документів не свідчать про вчинення слідчим цих слідчих та процесуальних дій в іншому провадженні, а тому не можуть в даному випадку бути підставою для визнання цих доказів недопустимими, про що помилково вказав місцевий суд у вироку.

Проте сам факт виявлення у потерпілого тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості не спростовує висновків суду про недоведеність вини ОСОБА_9 в спричиненні цього ушкодження.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 заперечував свою винуватість у вчиненні злочину та стверджував, що навпаки вимушений був захищатися від протиправних дій потерпілого і не наносив йому ударів металевим ключем.

При цьому ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що того дня конфлікт з потерпілим розпочався під час поїздки на ринок, оскільки ОСОБА_7 на своєму автомобілі намагався перешкодити руху та переслідував його автомобіль, в якому знаходилися також дружина з донькою. Коли він (обвинувачений) під`їхав до ринку на вулиці Новий Базар, 34, в м. Полтава до автомобіля підбіг потерпілий і почав його витягувати з автомобіля та бити. Дружина намагалася завадити цьому, але їй не вдалося. Після його побиття потерпілий втік з місця події, оскільки вони з дружиною викликали поліцію. В цей час їх донька змогла записати відео події на свій мобільний телефон.

На думку обвинуваченого, ОСОБА_7 обмовляє його із особистих мотивів.

Допитані в судовому засіданні дружина та донька обвинуваченого повністю підтвердили показання ОСОБА_9 .

Такі показання обвинуваченого і цих свідків є стабільними, логічними, послідовними і повністю узгоджуються з відеозаписом події, який був предметом дослідження як місцевого суду, так і суду апеляційної інстанції.

При цьому у колегії суддів не виникає жодного сумніву, що на відеозапису зафіксований саме потерпілий ОСОБА_7 , особу якого чітко видно, хоча він заперечує ці очевидні речі та не може пояснити з яких причин так вчиняє.

Із запису вбачається, що саме потерпілий підійшов до автомобіля обвинуваченого та почав витягувати його з салону, наносячи удари. При цьому в руках ОСОБА_9 ніяких предметів не було.

Також, на думку колегії суддів, версія потерпілого спростовується його подальшою поведінкою, а саме зникненням з місця події після виклику обвинуваченим та його дружиною поліції, що також ніким не оспорюється.

При цьому, як пояснив ОСОБА_7 , він поїхав не до лікарні, а до своєї знайомої ОСОБА_12 і лише згодом звернувся за медичною допомогою.

За таких обставин, твердження ОСОБА_7 про побиття його ОСОБА_9 є суперечливими, спростовуються відеозаписом події, а його дії, з огляду на твердження про побиття обвинуваченим, є вочевидь нелогічними в цій ситуації, адже поліцію викликає саме ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 зникає з місця події і при цьому за медичною допомогою не звертається та їде до своєї знайомої.

Водночас такий розвиток конфлікту узгоджується з показаннями обвинуваченого, його дружини та доньки і свідчить про правдивість їх показань.

В свою чергу заперечення потерпілим очевидних фактів, чітко видимих на відеозапису, безумовно ставить під сумнім його показання щодо обставин заподіяння йому тілесного ушкодження та унеможливлює зробити висновок про їх щирість.

Обґрунтовано також місцевий суд прийшов до висновку про сумнівність та суперечливість показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що була поруч і бачила як ОСОБА_9 наносив потерпілому дубиною чи палицею чисельні удари по різним частинам тіла, що суперечить висновкам судових експертиз, відповідно до яких у ОСОБА_7 виявлено лише поперечний перелом лівого ліктьового відростку ліктьової кістки без зміщення фрагментів, який міг утворитися не менш ніж від однократної дії тупого обмеженого предмету, яким могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками.

Також показання цього свідка щодо характеристик предмету, яким наносилися удари (…дубинка чи палиця, точно не лопата, але прямий довгий предмет) не узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 14 березня 2018 року з участю потерпілого, відповідно до якого той стверджував, що обвинувачений наносив удари ключем для монтажу коліс (короткий металевий предмет г-образної форми).

Крім того, ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечувала, що потерпілий підходив до автомобіля обвинуваченого, проте такі її показання спростовуються відеозаписом події.

Також місцевий суд правильно зауважив, що цей свідок заперечувала свою участь у проведенні впізнання під час досудового розслідування, хоча такі відомості відображені у протоколах впізнання.

Свідок ОСОБА_10 , яка виходячи з її показань знаходилася набагато далі від потерпілого з обвинуваченим, ніж ОСОБА_11 , навпаки бачила як ОСОБА_13 неодноразово наносив удари металевим предметом по руці потерпілого.

Тобто, показання цих свідків є суперечливими та не узгоджуються між собою і спростовуються іншими, дослідженими судом доказами, в тому числі і показаннями потерпілого щодо кількості ударів та висновками судових експертиз в цій частині.

За таких обставин відсутні підстави стверджувати, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є належними доказами вини ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 про обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень знає лише зі слів самого ОСОБА_7 .

Доводи прокурора про недопустимість як доказу відеозапису події, наданого стороною захисту, є непереконливими.

Цей відеозапис містить зображення події, яке може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У колегії суддів не викликає сумніву, що запис проводився на місці злочину і на ньому зафіксовано розвиток подій саме з обвинуваченим і потерпілим.

Визначених приписами ст.87 КПК України підстав визнавати цей доказ недопустимим матеріали провадження не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Відеозапис був наданий суду, досліджений з участю усіх учасників провадження. При цьому ні прокурор, ні потерпілий не заперечували проти дослідження цього доказу і жодних клопотань про визнання його недопустимим не заявляли.

Підстави обов`язкового експертного дослідження, передбачені ст.242 КПК України, відсутні.

Конкретні обставини справи та коло питань, порушених в апеляційній скарзі прокурора щодо відеозапису, в даному випадку, на думку колегії суддів, не потребують залучення експерта.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про належність та допустимість як доказу відеозапису події.

Таким чином, на думку колегії суддів, показання потерпілого і свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з огляду на їх спростування показаннями обвинуваченого, його дружини та доньки, які відповідають об`єктивним даним відеозапису події, не доводять поза розумним сумнівом того, що саме ОСОБА_9 умисно спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Інших доказів винуватості ОСОБА_9 прокурором не надано і в апеляційній скарзі про наявність таких доказів не згадується.

Доводи прокурора про порушення вимог ст.374 КПК України при викладенні мотивувальної та резолютивної частину вироку є необґрунтованими.

Зміст мотивувальної та резолютивної частини вироку відповідає вимогам ст.374 КПК України. Судом зазначено в мотивувальній частині формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При цьому у вироку не залишився недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення.

Також у мотивувальній частині вироку чітко викладено за якою підставою суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_9 , а саме через те, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що були надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

У резолютивній частині вироку відповідно до п.1 ч.4 ст.374 КПК України указано, за якою із передбачених кримінальним процесуальним законом підстав виправданий ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину, у зв`язку із чим на підставі ч.1 ст.373 КПК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 10 червня 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4