СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_4 в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту майна

в кримінальному провадженні №0012429, -

ВСТАНОВИВ:

адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 на 34 пластикові автомобільні накладки різного розміру та форм, 130 автомобільних дзеркал заднього виду різного розміру, 22 світловідбивача, 5 пластикових автомобільних накладок різного розміру та форми, 7 заглушок, 1 значок автомобіля марки «BMW», 4 штекера з дротами, 2 пластикові автомобільні накладки, 1 ручку, оскільки, за його переконаннями, арешт накладений незаконно та необґрунтовано.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що в провадженні органу досудового розслідування СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0012429 від 28.10.2018, за ознаками злочину, передбаченого ст.198 КК України.

Також зазначав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010455 від 11.09.2018 за ч.1 ст.185 КК України завершено та його з обвинувальним актом спрямовано до суду, а кримінальне провадження №0012429 від 28.10.2018 розслідується слідчим ОСОБА_6 .

Так, щодо обставин вилучення майна у ОСОБА_4 адвокат зазначав, що 12.09.2018 за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 9-а, з автомобіля марки «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , в ході несанкціонованого обшуку вилучено особисте майно, а саме: грошові кошти на загальну суму: 4 тисячі 1 долар СІІІА; 502 гривні, 10 євро, 92 молдавських леї; ковер; записники (блокноти); новий електричний чайник (квитанція про придбання знаходиться у вилученому автомобілі); мобільний телефон «Афон 6S, імей НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 ; автозапчастини, а сааме: 34 пластикові автомобільні накладки різного розміру та форм, 130 автомобільних дзеркал заднього виду різного розміру, 22 світловідбивача, 5 пластикових автомобільних накладок різного розміру та форми, 7 заглушок, 1 значок автомобіля марки «BMW», 4 штекера з дротами, 2 пластикові автомобільні накладки, 1 ручку.

Серед іншого, за результатами обшуку вилучено також автомобіль марки «BMW Х5» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 відповідно свідоцтва на право власності.
Вказував, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2018 частково задоволено скаргу, та на її виконання слідчим, 17 та 19 листопада 2018 року ОСОБА_4 повернуто лише автомобіль та грошові кошти, а інше вилучене майно до теперішнього часу не повернуто.

В той же час, майно повернуто не було. Навпаки, слідчий за погодженням із прокурором звернулись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно і лише з третьої спроби, третім слідчим суддею таке клопотання було задоволено.

Клопотання про арешт майна обґрунтовувалось тим, що «вилучені предмети є речовими доказами, на яких збереглися сліди вчинення вказаного злочину, та які використовувалися під час вчинення злочину».

Для того, щоб визнати предмети, які були вилучені, речовими доказами, вони повинні містити ознаки, передбачені частиною 1 статті 98 КПК України, а саме: повинні бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення; зберегти на собі сліди кримінального правопорушення чи кримінального проступку; бути об`єктом кримінально-протиправних дій; нажиті злочинним шляхом; можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення.
По-перше, предмети, на які накладено арешт, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
По-друге, жодних слідів кримінального правопорушення чи кримінального проступку такі предмети на собі не мають, та, відповідно, не зберігають, чого також в свою чергу досудовим розслідуванням і досі не доведено.
По-третє, вилучене майно, належить на праві власності заявнику.
Крім того, відповідно до п. 2.6. Узагальнення ВССУ щодо судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 р., арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Також вказував, що арешт на майно накладено необґрунтовано, оскільки належним чином не досліджено всі обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Отже, в клопотанні слідчого жодним чином не обґрунтовано, чому саме на вилучені предмети має бути накладено арешт та яку доказову цінність матиме арешт кожного вилученого предмету.
Щодо необґрунтованості не повернення вказаного майна зазначав, що ОСОБА_4 за родом своєї діяльності з 2015 року по теперішній час займається деталями, запасними частинами для автомобілів, перебуває як в Польщі, так і на території України.
Так, він стверджував, що з моменту вилучення 12.09.2018 до теперішнього часу ОСОБА_4 в рамках зазначених проваджень жодного разу не допитано та його процесуальний статус не визначено, тому з метою з`ясування ситуації щодо причин не повернення тимчасово вилученого майна його власнику, ними неодноразово подавались запити і заяви про його повернення, яке залишилося слідчим не розглянуто.
Звернув увагу на те, що основна справа, а саме кримінальне провадження №0010455 від 11.09.2018 направлено до суду з обвинувальним актом, а ОСОБА_4 не має ніякого відношення до неї та жодного процесуального статусу, а отже не мають жодних доказів, для доведення факту причетності ОСОБА_4 до вищевказаного кримінального правопорушення, що в свою чергу обмежує ОСОБА_4 у праві володінні та користуванні його речами, що були вилучені в нього під час обшуку.
Крім того, вказував на ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
З копії протоколу обшуку від 12.09.2018 року, вбачається, що під час обшуку було вилучено вищевказані речі та обшук проводився 12.09.2018 року.
Отже, враховуючи положення ч. 5 ст. 171 КПК України, граничним строком для подачі слідчим клопотання про арешт, було 14.09.2018 року, однак вказане клопотання було подано з пропуском вказаного строку, про що було наголошено в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 18.09.2018, та в задоволені клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно відмовлено.
Враховуючи вищевикладене, вважає, що накладення арешту призводить до порушення, визначеного Конституцією, права власності, а також викликає настання негативних наслідків, які суттєво позначаються на інтересах ОСОБА_4 , який не є, а ні суб`єктом кримінального правопорушення, а ні особою, якій повідомлено про підозру.
Таким чином, оскільки арешт майна є необґрунтованим, так як не доведено необхідність здійснення такого арешту, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, не доведено доказову цінність кожного вилученого предмету та документу, вважає за можливе скасувати арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено під час обшуку 12.09.2018 року за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 9-а, з автомобіля марки «BMW Х5» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені у скарзі обставини та з урахуванням уточнень до скарги просив повернути ОСОБА_4 вилучене майно.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом із цим, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України.
Заслухавши адвоката, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010455 від 11.09.2018, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України завершено та його спрямовано до суду з обвинувальним актом, кримінальне провадження №0012429 від 28.10.2018, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України розслідується слідчим ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
21.11.2018 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, яким є: 34 пластикові автомобільні накладки різного розміру та форм, 130 автомобільних дзеркал заднього виду різного розміру, 22 світловідбивача, 5 пластикових автомобільних накладок різного розміру та форми, 7 заглушок, 1 значок автомобіля марки «BMW», 4 штекера з дротами, 2 пластикові автомобільні накладки, 1 ручку.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Так, встановлено, що з моменту вилучення 12.09.2018 до теперішнього часу ОСОБА_4 в рамках зазначених проваджень жодного разу не допитано та його процесуальний статус не визначено.
ОСОБА_4 за родом своєї діяльності з 2015 року по теперішній час займається деталями, запасними частинами для автомобілів, перебуває як в Польщі, так і на території України, що підтверджується наданими адвокатом рахунками фактури.
Також встановлено, що основна справа, кримінальне провадження №0010455 від 11.09.2018 направлене до суду з обвинувальним актом, а отже за таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а майно поверненню.
Отже, виходячи з розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливим задовольнити клопотання.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 167, 170-175, 309, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання, - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 у справі №760/30244/18, провадження №1-кс/760/15274/18, на настуне майно, а саме 34 пластикові автомобільні накладки різного розміру та форм, 130 автомобільних дзеркал заднього виду різного розміру, 22 світловідбивача, 5 пластикових автомобільних накладок різного розміру та форми, 7 заглушок, 1 значок автомобіля марки "BMW", 4 штекера з дротами, 2 пластикові автомобільні накладки, 1 ручку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 22.05.2019