Справа № 128/1764/18
УХВАЛА
21 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених- ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області клопотання прокурора про продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та усне клопотання захисника про його зміну у об`єднаному кримінальному проваджені єдиний унікальний номер № 128/1764/18, відомості про яке внесені 11.06.2018 року в ЄРДР за №0000596 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та відомості про яке внесені 10.05.2018 року в ЄРДР за №0000499 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст.186 КК України, -

УСТАНОВИВ:

З 04.07.2018 в проваджені Вінницького районного суду перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 10.05.2018 року в ЄРДР за №0000499 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою Вінницького районного суду від 19.06.2019 клопотання прокурора ОСОБА_3 задоволено та об`єднано кримінальне провадження за №128/2460/18, внесене 11.06.2018 року в ЄРДР за №0000596 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, разом з вищевказаними кримінальним провадженням.

В даному судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подала письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 09.11.2019, яке просила задовольнити та обґрунтувала тим, що обвинувачений ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років; він особою молодого віку, до категорії осіб, що мають групу інвалідності не належить; стійких соціальних зв`язків , у т.ч. утриманців, не має; не має постійного місця роботи чи навчання; раніше судимий вироком Вінницького міського суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; інкримінований йому злочин вчинено під час не знятої та не погашеної судимості, за ряд кваліфікуючих ознак - таких як проникнення до житла особи, повторність, вчинення злочину групою осіб, що свідчать про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Тому вважає, що зміна обраного запобіжного заходу на будь-який більш м`який запобіжний захід чи скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та перешкодити ризикам, які наразі існують - а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду (що підтверджується намаганням особи залишити місце події, усвідомлюючи, що представники громадськості вживають заходів до його затримання та припинення вчинення ним злочину), незаконно впливати на потерпілого та свідків (так як обвинуваченому відомі анкетні відомості вказаних осіб); вчиняти нові кримінальні правопорушення (про що свідчить наявність попереднього вироку суду за вчинення корисливого злочину), переховування від органів досудового розслідування та суду (так як обвинувачений усвідомлює тяжкість інкримінованого йому злочину та можливість настання наслідку у виді покарання - позбавлення волі на тривалий термін, а також відсутність будь-яких стримуючих факторів соціального характеру).

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволені клопотання прокурора та заявив усне клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт у нічну пору доби, яке обґрунтував тим, що приведені прокурором ризики не підтверджені об`єктивними письмовими доказами; обвинувачений більше півтори роки перебуває під вартою, не з його вини, чим порушуються його права як громадянина та грубо порушуються розумні строки розгляду даного провадження ; має лише один епізод із спірною кваліфікацією, наслідком якого є завдання шкоди потерпілій 249 гривень, потерпіла в даному проваджені неодноразово не з`являється до судових засідань, перебуває в Португалії , що свідчить про її небажання бути присутньою в суді, а також те, що тяжких наслідків від злочину для неї наступило. В свою чергу, ОСОБА_6 , позитивно характеризується за місцем мешкання, навчання у школі , коледжі та проходження служби у Збройних Силах України та має три грамоти ; проживає разом із матерію , що підтверджено в суді відповідними письмовими доказами , а тому переконаний , що обвинувачений має соціально стримуючи фактори. Тому вважає , що суд має усі підстави змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у нічну пору доби, оскільки ОСОБА_6 бажає працевлаштуватися та відшкодовувати шкоду; не має наміру переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків та (або) вчиняти інші злочини.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника, суду зазначив, що не буде впливати на потерпілу, свідків та переховуватися від суду; просить суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 при вирішені клопотання прокурора та захисту - поклався на розсуду суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши клопотання прокурора, міркування захисника та обвинуваченого суд, вважає що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а клопотання захисника- необґрунтованим та таким , що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З положень, викладених у ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано та продовжується за судовим рішенням, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями, викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Оглянувши обвинувальний акт вислухавши міркування присутніх учасників судового провадження, суд зважає на те, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_6 , віднесений відповідно до ч.4 ст. 12 КК України до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 , ч. 3 ст. 186 КК України, позбавленням волі на строк від 4 до 8 років , тому дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які підлягають виклику до суду і ще недопитані в судовому засіданні, а також переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_6 є раніше судимою особою за вчинення умисного корисливого злочину за ч.1 ст. 190 КК України за вироком Вінницького міського суду від 08.12.2017 у виді штрафу, але судимість за яке не знята та не погашена у встановленому законом порядку, він не працевлаштований, неодружений, отже не має соціально- стримуючих факторів , тому суд вважає , що обвинувачений також може вчинити і інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що наразі існують та не відпали ризики, передбачені п.п.1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить на думку суду вищевказаним ризикам.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, - не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_5 приведені ним у своєму усному клопотанні та надані ним документи у минуле засідання є непереконливими для суду та такими, які не спростовують вказані прокурором наявні ризики. Крім того, посилання захисника на те, що змінити обвинуваченому запобіжний захід необхідно для того, що обвинувачений працевлаштувався та відшкодував завдану потерпілій шкоду суд вважає хибними. Оскільки жодного разу в судовому засіданні у якості вільного слухача перебуває мати обвинуваченого ОСОБА_6 , яка, на розсуду суду при бажанні , має матеріальну можливість протягом півтора року перебування у суді даного провадження , відшкодувати потерпілій ОСОБА_8 або її представнику адвокату ОСОБА_9 , який достеменно перебуває в м. Вінниці , завдану згідно до обвинувального акту майнову шкоду в розмірі 249,85 копійок.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 19.12.2019 включно.
Керуючись ч.3 ст. 331 КПК , Суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань ( №1)" по 19 грудня 2019 рокувключно.
У задоволені усного клопотання захисника ОСОБА_5 відмовити.

Копію ухвали направити уповноваженій особі Державної установи "Вінницька установа виконання покарань ( №1)"для відому.

Об`явити перерву в судовому засіданні на 03.12.2019 о 10.00 годин, для виклику свідків та потерпілої.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів, обвинуваченим- з дня отримання копії цієї ухвали, а іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1