Рівненський апеляційний суд
______________________________________________копія:________
У Х В А Л А
Іменем України

16 жовтня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року, -

за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_4 просить ухвалу слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням строком на два місяці, тобто до 01 грудня 2019 року певних обов`язків скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний зпхід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не менше 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 160 560 (сто шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням строком на два місяці, тобто до 01 грудня 2019 року наступних обов`язків:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися за межі м.Харкова та смт.Зарічне Рівненської області, крім випадків необхідних для переїзду, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або навчання.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, оскільки, на його думку, вона ухвалена слідчим суддею із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, без об`єктивного з`ясування обставин, без підтвердження їх доказами, дослідженими під час судового засідання. Доводить, що слідчим суддею не враховано наявність ризику незаконного впливу, шляхом вмовлянь, погроз, підкупу чи іншого протиправного впливу, на свідків, з якими ОСОБА_6 перебуває у товариських стосунках. Зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя і здоров`я, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зазначив в ухвалі, що матеріалами клопотання під час його розгляду не встановлено виключних обставин для тримання підозрюваного під вартою, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено, а заявлені ризики в сукупністю з тяжкістю злочину не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного. Крім того, враховано дані про особу підозрюваного, а саме, що останній раніше не судимий, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, навчається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку підозрюваного та його захисника адвоката, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру від 30 вересня 2019 року, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував відсутність покликання у клопотанні та недоведеність прокурором виключних обставин для тримання підозрюваного під вартою, а також даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів клопотання, то в ньому належним чином викладено існування обставин для тримання підозрюваного під вартою та дані, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, необхіно зазначити, що ОСОБА_6 , підозрюється у скоєнні умисного тяжкого злочину проти життя і здоров`я, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років

Тому, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про відсутність покликання у клопотанні та недоведеність прокурором виключних обставин для тримання підозрюваного під вартою, а також даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів безпідставними. Також колегія суддів вважає помилковим висновок слідчого судді, що для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен довести «виключні обставини», оскільки такі кримінально-процесуальним законодавством в даному випадку не передбачені.

Також колегія суддів враховує наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин проти життя і здоров`я будучи в стані алкогольного сп`яніння, Зарічненський район Рівненської області є прикордонним, тому існує ризик, що підозрюваний спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону з Республікою Білорусь, а свідки у даному кримінальному провадженні є його близькими товаришами, серед яких ОСОБА_8 є родичем підозрюваного, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, про що правомірно йдеться і в доводах прокурора.

Згідно п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Так, колегія суддів, керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки неправомірні дії підозрюваного призвели до смерті іншої особи. Тому клопотання прокурора в цій частині до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та суд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить повне і всебічне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника СВ Зарічненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці з покладенням певних обов`язків скасувати
Постановити нову ухвалу, якою:
Клопотання начальника СВ Зарічненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який народився в смт.Зарічне, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, раніше не судимому, не одруженому, військовослужбовцю військової служби за контрактом військового інституту танкових військ Національного технічного університету « ІНФОРМАЦІЯ_2 » запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, тобто до 01 грудня 2019 року, без визначення розміру застави.
ОСОБА_6 взяти під варту із зали суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
.

Суддя-доповідач: підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1