Справа № 204/6748/19
Провадження №1-кс/204/2129/19
УХВАЛА
іменем України

27 вересня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , у порядку ст. 206 КПК України про незаконне тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням у порядку ст. 206 КПК України про незаконне тримання під вартою, в якій просив також негайно звільнити останнього з-під варти. В обґрунтування скарги зазначив, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі. Протягом досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. Засуджуючи його до покарання у вигляді позбавлення волі, строк відбуття покарання ОСОБА_3 суд постановив відраховувати з моменту фактичного затримання, а саме з 29 серпня 2019 року взявши його під варту в залі суду. Таким чином, зазначає, що суд не обирав запобіжний захід, а фактично допустив до негайного виконання в частині виконання покарання вирок суду, який не набрав законної сили. Тобто вважає, що підставою щодо прийняття та знаходження в СІЗО особи, яка не перебувала під вартою та якій вироком суду не обирався запобіжний, може слугувати лише вирок, що набрав законної сили.

ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити. Захисник ОСОБА_4 надав пояснення аналогічні викладених в клопотанні, наполягав на тому, що СІЗО не повинно було приймати його підзахисного, оскільки не існує судового рішення, яке набрало законної сили.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що скаржник утримується законно на підставі вироку суду, в якому міститься вказівка про те, що ОСОБА_3 слід взяти під варту в залі суду. Свою позицію суд підтримав в ухвалі про роз`яснення судового рішення. Таким чином вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні, ОСОБА_3 та його захиснику потрібно дочекатися рішення апеляційного суду.

Вирішуючи заяву суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною 2 ст. 206 КПК України визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі. Вказано, що строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту фактичного затримання, а саме з 29.08.2019 року, взявши його під варту в залі суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року в задоволенні клопотання начальника ВКВСР ДУ «Дніпровська УВП № 4», про роз`яснення порядку виконання вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2019 року, в частині обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 відмовлено, вказано, що вирок є юридично зрозумілим і не потребує роз`яснення, а вирішення питання про обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого після ухвалення вироку є неможливим, оскільки це погіршуватиме становище ОСОБА_3 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за зверненням в.о. начальника ДУ «Дніпровська УВП № 4» ОСОБА_6 , в порядку ст. 206 КПК України, про роз`яснення підстав перебування під вартою ОСОБА_3 .

Відповідно до листа начальника ВКВСР Дніпровської установи виконання покарань (№ 4) ОСОБА_7 від 26 вересня 2019 року №4/5-17049 встановлено наступне: ОСОБА_3 затриманий 29 серпня 2019 року Чечелівським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року за ч.1 ст.309 КК України, строк відбуття покарання рахувати з дня фактичного його затримання, взявши його під варту в залі суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року в задоволенні клопотання начальника ВКВСР ДУВП №4 про роз`яснення порядку виконання вироку відмовлено. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за зверненням в.о. начальника ДУВП №4 ОСОБА_6 в порядку ст.206 КПК України про роз`яснення підстав перебування під вартою ОСОБА_3 . На теперішній час ОСОБА_3 утримується в ДУВП №4 на законних підставах.

З огляду на наведене, судом встановлено, що на даний час ОСОБА_3 перебуває під вартою відповідно до судового рішення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року, а тому підстави, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що останній утримується під вартою за відсутності судового рішення, не знайшли свого підтвердження.

Доводи захисника ОСОБА_4 з приводу того, що його підзахисний не може триматися під вартою, оскільки вирок не набрав законної сили, а тому ОСОБА_3 підлягає бути звільненим, судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Частиною 5 ст.9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 року по справі «Вемгофф проти Німеччини» за заявою № 2122/64, п. 9, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту.

Згідно з рішенням від 28 березня 1990 року у справі «Б. проти Австрії», за заявою № 38450/12, п. 39, Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства.

Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Таким чином, підстави визначені ст. 206 КПК України щодо незаконного тримання ОСОБА_3 під вартою в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Судом враховується, що скарга ОСОБА_3 та його захисника зводиться до незгоди з вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року, однак питання перегляду вироку та його виконання виходять за межі компетенції слідчого судді.

Враховуючи викладене у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 ,слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.24, 202, 206, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , у порядку ст. 206 КПК України про незаконне тримання під вартою відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: