Справа № 296/9582/19
УХВАЛА

Іменем України

27 вересня 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуменники, Коростишівського району, Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, керівника Малинського благодійного фонду «Благо», інваліда 3-ї групи, раніше не судимого, підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира звернувся слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000308 від 01.09.2019 р., за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В клопотанні посилається на те, що 31.08.2019 р. близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_6 , керував технічно справним автомобілем «VW Touareg» реєстраційний номер НОМЕР_1 в смт. Гранітне, Малинського району, Житомирської області по вул. Залізничній зі сторони м. Малина у напрямку станції Пінязевичі.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом рухаючись по вул. Залізничній в напрямку станції Пінязевичі у смт. Гранітне, Малинського району, Житомирської області, поблизу буд. 31, в порушення вимог пп. 12.4, 12.9 (б), Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, перевищуючи допустиму швидкість руху в населеному пункті на 73 км/год, в порушені вимог п. 12.3 зазначених вище Правил, при виникненні небезпеки або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу, порушуючи вимоги п 10.1 вказаних вище Правил, перед зміною свого напрямку руху, не переконався у безпечності свого маневру виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди спричинено смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Порушення водієм ОСОБА_6 при керуванні ним транспортним засобом вимог пункту 10.1, 12.3, 12.4, 12.9(6) Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної lорожньо-транспортної події та її наслідками.

За результатами досудового розслідування 26.09.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, підтверджуються наступними доказами зібраними в ході досудового розслідування: протоколом огляду місця ДТП від 31.08.2019 р. та схемою до нього; актом судово-медичного дослідження №139 від 31.08.2019; висновком експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди №3/887 від 20.09.2019 р., протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 .

Так, на даний час є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , у разі не обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчий вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть запобігти уникненню вищевказаних ризиків з боку ОСОБА_6 , в зв`язку з чим необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення клопотання слідчого та просив обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний просив відмовити у клопотання слідчого, підтримав клопотання захисника.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думки учасників судового процесу, прийшов до наступного висновку.

За нормами ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Приписами ч.1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто ймовірна причетність останнього до злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження за №0000308, тобто наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними, зокрема дослідженими в ході розгляду даного клопотання, доказами, підстав для визнання яких недопустимими на даний час немає.

Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що підозрюваний є інвалідом 3-ої групи, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання та стійкі соціальні зв`язки.

Суд приймає до уваги положення п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування вказаної небезпеки, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

У відповідності до п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4 від 4 квітня 2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених Кримінально процесуальним кодексом, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою.

Також суд зазначає, що аргументи за чи проти обмеження свободи як обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, а повинні бути підкріплені фактичними доказами.

Приписами ч.1 ст.178 КПК України визначено, зокрема, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, інвалідність 3-ї групи, слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На думку слідчого судді, зазначені вище обставини, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 22 години по 06 годину наступного дня буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:

1) заборонити залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 у визначений період доби - з 22.00 год. по 06.00 год. наступного дня;

2) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками кримінального провадження №0000308 від 01.09.2019;

5) здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон;

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження.

Визначити строк дії обов`язків впродовж двох місяців з моменту оголошення ухвали до 26.11.2019р.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1