Постанова
іменем України
26 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 577/1847/18

провадження № 51-3773 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Сумського апеляційного суду від 29 травня 2019 року щодо засудженого
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, зареєстрованого у цьому місті ( АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини
За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня

2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3

ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 185 КК на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років без конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо грошової застави, цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Сумський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановив новий вирок від 29 травня 2019 року, яким ухвалив вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 185 КК на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років без конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
В іншій частині вирок суду залишив без змін.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), а також вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення та незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненому повторно з проникненням у приміщення за обставин детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_7 протягом лютого 2018 року у м. Конотопі Сумської області здійснив ряд крадіжок, а саме шляхом відкриття кришки капота викрав акумуляторні батареї з автомобілів, що належали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , завдавши їм матеріальну шкоду у розмірі 825,50 грн, 1295, 60 грн, 1415,70 грн, 1451,68 грн. відповідно.
Крім того, 24 лютого 2018 року близько 23:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Конотопський мир №8» на вул. Лазаревського, 21 б в м. Конотопі Сумської області, шляхом розпилювання навісного замка проник до приміщення гаража № НОМЕР_1 , належного ОСОБА_12 , звідки повторно заволодів транспортним засобом мопедом «Delta ех50 QT-В» вартістю 2440 грн, який належить ОСОБА_13 , відбуксирував його у район залізничного переїзду на вул. Генерала Тхора, де сховав у кущах, а пізніше розпорядився ним на власний розсуд.
Також, 25 лютого 2018 року близько 01:00 ОСОБА_7 повернувся до зазначеного гаража і шляхом вільного доступу повторно викрав жіночий велосипед марки «Мінськ» вартістю 1233,33 грн. та дитячі санчата вартістю 116,67 грн, які належать ОСОБА_14 та зник з місця вчинення злочину, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 03 березня 2018 року в нічний час ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 13 на вул. Незалежності в м. Бурині Сумської області, повторно,

за допомогою молотка розбив бокове скло автомобіля BA3-2103 (д.н.з. НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_15 , та відкрив його із середини. Потрапивши до салону автомобіля, він намагався завести двигун, з`єднуючи дроти запалення, однак йому це не вдалось, оскільки в автомобілі був відсутній акумулятор. Зрозумівши це, останній з метою доведення свого злочинного умислу до кінця вчинив крадіжку акумулятора з іншого автомобіля, що стояв неподалік (за вказаним фактом Буринським ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області розпочато окреме кримінальне провадження), під`єднав його до автомобіля BA3-2103 та завів двигун. На викраденому автомобілі від доїхав до місця свого проживання будинку АДРЕСА_2 . Наступного дня ОСОБА_7 відігнав зазначений автомобіль на вул. Котляревського в м. Конотопі Сумської області, де згодом він був виявлений та вилучений працівниками поліції. Згідно з висновком експерта №19/119/9-4/141 е від 26 березня 2018 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2103 на час вчинення злочину могла становити 20 447,70 грн.
Також 28 лютого 2018 року близько 17:30 ОСОБА_7 у с. Степанівка Буринського району повторно відкрив незамкнені двері автомобіля марки АЗЛК 21406 (д.н.з. НОМЕР_3 ), належного ОСОБА_16 , та за допомогою ключів у замку запалення намагався завести двигун. Проте, зрозумівши, що вказаний транспортний засіб несправний, він зупинив на автодорозі Буринь-Конотоп інший автомобіль

та пояснивши водію, що його транспортний засіб зламався, попросив відбуксирувати його до м. Конотопа. Водій відбуксирував автомобіль до автомобільної заправки, розташованої на в`їзді до м. Конотопа Сумської області. Таким чином,

ОСОБА_7 повторно заволодів автомобілем АЗЛК 21406, вартість якого згідно

з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 19/119/9-4/142е від 26 березня 2018 року становить 16 842,62 грн.
Крім того, 03 березня 2018 року близько 23:00 ОСОБА_7 , побачивши біля будинку № 5 на вул. Лесі Українки в м. Конотопі Сумської області припаркований автомобіль марки «Daewoo Lanos» (д.н.з. НОМЕР_4 ), який належить ОСОБА_17 , та переконавшись, що його дії є непомітними для оточуючих, повторно за допомогою молотка розбив бокове скло автомобіля та викрав із нього майно на загальну суму 872, 60 грн., а також, відкривши капот, викрав акумуляторну батарею вартістю 1365 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
Захисник просить на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), вирок апеляційного суду скасувати через суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити новий розгляд у цьому суді. Аргументуючи свою вимогу, захисник посилається на те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, злочини вчинив уперше, визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, частково відшкодував потерпілим завдану шкоду. Вважає, що апеляційний суд повною мірою не врахував усіх цих обставин, та безпідставно призначив покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. У доповненнях до касаційної скарги захисник вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 374 КПК, оскільки при постановленні вироку суд не призначив засудженому покарання, а постановив вважати його засудженим до відповідного покарання, тобто допустив спрощення термінології, що, на думку захисника, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також вказує на неетичне висловлювання щодо особи ОСОБА_7 .
Учасникам кримінального провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі з доповненнями, Суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає вирок апеляційного суду

в межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, саме наведеними законодавчими положеннями керувався апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Так, суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи прокурора наведені в апеляційній скарзі, дійшов умотивованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_7 та про неможливість досягнення мети його виправлення

й попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства. Тому вказаний суд, у частині застосування ст. 75 КК, визнав рішення місцевого суду неправильним, а призначений ОСОБА_7 захід примусу невиправдано м`яким.
Ухвалюючи свій вирок апеляційний суд урахував те, що засуджений вчинив значну кількість корисливих умисних злочинів, їх тяжкість, що вказує на суспільну небезпечність особи засудженого та свідчить про ймовірне продовження ним злочинної діяльності, з урахуванням також тих обставин, що засуджений не працює, стабільного заробітку не має. Також суд врахував думку потерпілого ОСОБА_18 , який просив призначити ОСОБА_7 покарання згідно з вимогами закону.
З огляду на ці обставини в їх поєднанні з характером та обсягом установлених конкретних протиправних дій засудженого апеляційний суд умотивовано визнав за неможливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства.
Разом з тим, суд узявши до уваги всі інші дані про особу винного та обставини, які мають правове значення, у тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі, зокрема, відсутність у ОСОБА_7 судимості, наявність на утриманні малолітньої дитини, яка має проблеми зі здоров`ям, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду про можливість призначення засудженому покарання у мінімальних межах санкцій статей за які його визнано винним.
Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за вироком апеляційного суду через суворість, в касаційній скарзі не зазначено.
Таким чином, Суд вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а обраний ОСОБА_7 захід примусу є справедливим, відповідає визначеним законом меті та загальним засадам.
Що стосується доводів захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час постановлення вироку судом апеляційної інстанції в частині застосування терміна «вважати засудженим», то такі доводи

є неспроможними з огляду на наступне.
Призначення покарання це діяльність суду з вибору виду і розміру покарання щодо особи, винної у вчиненні злочину.
Суд апеляційної інстанції фактично погодився із видом та розміром призначеного засудженому покарання, не погодився лише з рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК. Тобто у даному випадку покарання не змінювалося, воно залишилося тим самим, з вироку місцевого суду було лише виключено висновок про можливість виправлення винного без ізоляції від суспільства. За таких обставин, хоча суд касаційної інстанції й погоджується із тим, що застосування терміна «вважати засудженим» є недоречним, проте у даному конкретному випадку суд не вважає, що це порушення є настільки істотним, що воно вплинуло чи могло вплинути на правильність судового рішення та потягти за собою його скасування.
Така позиція узгоджується з правовим висновком, що міститься в постанові Касаційного кримінального суду від 12 вересня 2019 року (№51-574 км 19).
Необґрунтованими є доводи захисника щодо расово/етнічної дискримінації засудженого ОСОБА_7 ..
Як убачається з аудіозвукозапису судового засідання від 12 вересня 2018 року, засуджений ОСОБА_7 на питання головуючого судді під час встановлення його особи вказав, зокрема, що він є громадянином України, а за національністю циган, а тому судом під час проголошення вироку, а також у тексті самого вироку

в частині анкетних даних особи обвинуваченого зазначено, що ОСОБА_7

за національністю є циганом.
Вирок апеляційного суду не суперечить положенням ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваного вироку, під час касаційного розгляду не встановлено.
Тому касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Сумського апеляційного суду від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3