Справа № 612/712/19
Провадження №1 кп /612/71/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
при секретарі судових засідань - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000169, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09. 2019, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Широке Близнюківського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 31.07.2019, близько 16 год. 00 хв. прийшов до території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , де, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою наживи, за допомогою раніше взятої з собою штиковою лопати, викопав із ґрунту 4 металевих стовпчика з чорного металу, загальною вагою 61 кг, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи Харківського НДЕКЦ № 6/1996СЕ-19 від 13.08.2019 року 276 гривень 33 копійки. Після цього ОСОБА_3 склав викрадене майно на металеву тачку та утримуючи при собі з місця події зник та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 276,33 грн.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив наступне. Він дійсно 31.07.2019, близько 16 год. 00 хв. з території домоволодіння ОСОБА_5 викрав 4 металевих стовпчика, які попередньо викопав взятою для цієї мети лопатою і потім на тачці, яку також заздалегідь взяв, відвіз на пункт прийому металу в с. Самійлівка де і продав.
Інші обставини, як вони викладені в обвинувальному акті, кваліфікацію вчиненого злочину, висновок експертизи, обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює, у вчиненому стороннім на нього впливом.
Потерпілий надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, претензій до обвинуваченого не має, збитки відшкодовано. По мірі покарання покладається на суд.
Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржив фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягав на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. А тому суд обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів щодо його особи, речових доказів, витрат на залучення експерта.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, а тому вина ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином суд знаходить вину обвинуваченого повністю доказаною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки 31.07.2019, близько 16 год. 00 хв., діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою наживи він з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , викрав 4 металеві стовпчики з чорного металу загальною вагою 61 кг., вартістю 276 грн. 33 коп. які належать ОСОБА_5 .
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують чи обтяжують його покарання.
Відповідно до ч.3 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України є злочином середньої тяжкості.
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Широке Близнюківського району Харківської області, громадянин України, не працює, не одружений, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання де характеризується формально позитивно, на обліку призовників не перебуває.
Із досудової доповіді органу пробації щодо ОСОБА_3 вбачається, що ризик вчинення ним повторних кримінальних правопорушень, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. Вважають, що за умови звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, на нього, крім обов`язків визначених у ч.1 ст. 76 КК України доцільно, на підставі ч.2 ст. 76 КК України, покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд керується ст. 65 КК України та виходить з положень ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» якими передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи практику Європейського суду щодо призначення покарання, дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, наявність обставин які пом`якшують і відсутність обставин які його обтяжують, думку потерпілого, викладену в письмовій заяві із зазначенням того, що він до ОСОБА_3 претензій не має, збитки відшкодовано, по мірі покарання покладається на суд, суд приходить до висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Також суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і відсутні підстави для його обрання до набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов не заявлений.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.
Як вбачається з ч.1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо інше майно було використане як засоби чи знаряддя вчинення злочину.
Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі, а металева коляска та штикова лопата були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію знарядь вчинення злочину.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта .

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень).
Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, щодо ОСОБА_3 не обирати.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Широке Близнюківського району Харківської області, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6/1996СЕ-19 від 13.08. 2019 в сумі 471 (чотириста сімдесят одна) грн. 03 коп. Призначення платежу: експертні послуги.
Речові докази по кримінальному провадженню:
1.Металеву коляску та штикову лопату, які зберігаються в камері зберігання Близнюківського ВП Лозівського ВПГУНП в Харківській області, конфіскувати у власність держави.
2. Чотири металеві стовпчики, передані під зберігання ОСОБА_5 , залищити йому як власнику.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право копію вироку суду отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1