Номер провадження: 11-кп/813/1089/19
Номер справи місцевого суду: 511/870/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області, від 24.05.2019 року, якою було повернуто обвинувальний акт прокурору у кримінальному провадженні № 0000144, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст.263 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженою ухвалою було повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000144, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст.263 КК України, прокурору для проведення досудового розслідування в повному об`ємі.

Підставами для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив наступне:

- під час досудового слідства не встановлено особу обвинуваченого, а саме невірно зазначено прізвище ОСОБА_11 замість вірного ОСОБА_12 ;

- обвинувальний акт, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не містить саме формулювання обвинувачення, встановленого доведеним;

- обвинувальний акт складений тільки українською мовою, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування переклад обвинувального акту і матеріалів досудового розслідування на зрозумілу для обвинуваченого мову чи на рідну для обвинуваченого мову, органом досудового розслідування не здійснений. Також в період досудового розслідування обвинуваченому не був наданий перекладач, чим органом досудового розслідування порушено його право на захист;

- обвинувальний акт не був вручений обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На зазначену ухвалу суду прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, незаконною, та посилається на такі обставини:

- суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що потерпілий не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, що не відповідає дійсності;

- посилання суду, щодо не встановлення особи обвинуваченого незрозуміло, оскільки на стадії досудового слідства ОСОБА_7 було надано довідку на повернення в Республіку Вірменію, яка видана 12.04.2019 року Посольством Республіки Вірменії, згідно з вказаною довідкою прізвище обвинуваченого ОСОБА_11 ;

- суд першої інстанції в ухвалі посилається на те, що ОСОБА_7 взагалі не вручався обвинувальний акт, однак, згідно з розпискою від 14.05.2019 року обвинувачений отримав копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування;

- в ухвалі суду зазначено, що порушено право обвинуваченого на захист, оскільки він не володіє українською мовою, його рідна мова є вірменська, однак ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли на досудовому слідстві клопотання про залучення перекладача та надання копій процесуальних документів у перекладі. ОСОБА_7 з 2000 року проживає в Україні, навчався у школі та цілком розуміє українську мову;

- в мотивувальній частині судом зазначено, що обвинувальний акт, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не містить саме формулювання обвинувачення, встановленого доведеним, однак в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 після викладення фактичних обставин чітко та зрозуміло зазначено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів обвинуваченим;

- в ухвалі суд не вказує, якому саме прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області слід повернути обвинувальний акт.

На підставі викладеного, просив скасувати ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору для проведення досудового розслідування та призначити розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання в іншому складі суду.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили апеляційний суд залишити ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з норм ч.1,2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 статті 110 КПК України містить вичерпне поняття такого документу як обвинувальний акт. Зокрема визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має містити, відповідно до частини 2 статті 291 КПК України - найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини,які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи підчас досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

В порядку п.3 ч.3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, крім інших, передбачених цією нормою відомостей, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Згідно вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів кримінального провадження, при складанні слідчим обвинувального акту, затвердженого прокурором, вимоги ст. 291 КПК України дотримані не були.

Так, відповідно до обвинувального акту обвинуваченим в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Арагац Талінського району Республіки Вірменія, особа без громадянства, освіта 4 класи, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , має на утриманні 5 малолітніх дітей.

Разом з цим, згідно матеріалів кримінального провадження фактичне прізвище обвинуваченого « ОСОБА_13 », що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам п.2 ч.2 ст. 291 КПК України.

Посилання апелянта на те, що в довідки від 12.04.2019 року, яка видана Посольством Республіки Вірменії, де вказано прізвище обвинуваченого « ОСОБА_11 »,до уваги суду не приймаються, оскільки зазначене прізвище може біти технічною помилкою. Згідно відомостей, що містяться в свідоцтві про народження (в перекладі з вірменської) (а.с.19-20), вимоги на судимість(а.с.21) та вироку від 29.05.2013 року Роздільнянського районого суду Одеської області у відношенні якого діє презумпція істинності (а.с.22-23) вбачається, що прізвище обвинуваченого « ОСОБА_13 ».

Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Слід зазначити, що пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, визначено що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , не відповідає вище вказаним вимогам закону. Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні№ 0000144 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст.263 КК України, фактично вбачається, що формулювання обвинувачення чітко не виписано, як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (справі «Абрамян проти Росії»), необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає. Неконкретність обвинувачення без посередньо стосується і права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд та порушує його право на захист.

Недотримання цих вимог закону може негативно вплинути на право обвинуваченого ефективно підготуватися для захисту від висунутого обвинувачення, що стане порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту він фактично не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі районного суду.

Є обґрунтованими і висновки суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, оскільки він не володіє українською мовою, а процесуальні дії та рішення проведені і прийняті без перекладача.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Частина 3 ст. 29 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України. Це положення знайшло свій вияв у вигляді права кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення одержувати безоплатну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, у ч. З ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 p., ч. З ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Згідно зі ст. 68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача. Його призначення - забезпечити розуміння процесуального статусу (прав, обов`язків, відповідальності) та його реалізації з мовного боку, розуміння всіх процесуальних дій та ухвалених за їх результатами процесуальних документів тими учасниками провадження, які не володіють або недостатньо для повного розуміння володіють мовою, якою ведеться судочинство.

Перекладач залучається до участі в кримінальному провадженні для здійснення як усного перекладу усних пояснень, показань, клопотань, заперечень, зауважень тощо, так і письмових документів, з якими учасники кримінального провадження ознайомлюються під час проведення конкретних слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій, при ознайомленні учасників з матеріалами досудового розслідування до його завершення (див. ст. 221 КПК), при відкритті матеріалів іншій стороні (див. ст. 290 КПК), при ознайомленні учасників судового провадження з матеріалами кримінального провадження після призначення справи до судового розгляду (див. ст. 317 КПК), а також для здійснення письмового перекладу процесуальних документів, копії яких за законом обов`язково вручаються учасникам кримінального провадження, зокрема, повідомлення про підозру (див. ст. 278 КПК), копії постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження (див. ч. 5 ст. 284 КПК), копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (див. ст. 293 КПК) тощо.

Зі змісту вказаних норм закону вбачається, що зазначена гарантія щодо забезпечення права на перекладача розповсюджується на осіб, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони не володіють чи недостатньо володіють державною мовою.

Зокрема, на стадії досудового розслідування слідчий та прокурор мав об`єктивні данні вважати, що ОСОБА_7 недостатньо володіє державною мовою, оскільки в анкетних даних, які зазначені в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 , уродженець м. Арагац Талінського району Республіки Вірменія, що у системному аналізі з нормами права передбачає участь перекладача.

У контексті оцінки наведених підстав для необхідності забезпечення перекладача для ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на позиції ЄСПЛ, згідно якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд, яку можна визнати релевантною. При чому викладене право застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт та доданий Реєстр матеріалів досудового розслідування, затверджений прокурором не був вручений обвинуваченому ОСОБА_14 відповідно до вимог ст.29,293 КПК України, оскільки, як встановлено у підготовчому засіданні обвинувачений не володіє українською мовою в достатній мірі для розуміння суті пред`явленого обвинувачення, а переклад зазначених документів на рідну або іншу мову, якою володіє обвинувачений, органом досудового розслідування не здійснений.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст. ст. 59 і 63 Конституції України, та однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.

Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, ч. 3 ст. 42 КПК України встановлено: Підозрюваний, обвинувачений має право: п. 1) знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; п. 3) на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; п. 15) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення.

У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року /остаточне від 09.09.2011 року/, п. 62: «Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження. Крім того, можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, мають включати ознайомлення з матеріалами справи, на яких ґрунтуються обвинувачення (див., наприклад, вищезазначене рішення у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine), п. 66)…».

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, органом досудового розслідування складено обвинувальний акт та вручений на ім`я іншої особи, що є порушенням вимог норм ст.291 ч.2 п.2 КПК України.

Разом із тим, встановлено, що до початку судового розгляду (до направлення обвинувального акту до суду) ОСОБА_7 не ознайомлений із пред`явленим обвинуваченням, оскільки не отримав у визначений процесуальним законом спосіб обвинувальний акт із додатками до нього, а відтак не ознайомлений із обвинуваченням, не мав достатнього часу для підготовки захисту, матеріали кримінального провадження не в повній мірі відкриті стороні захисту.

Доводи апеляційної скарги, щодо не зазначення в резолютивній частині ухвали, якому саме прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області слід повернути обвинувальний акт є неспроможними, оскільки не гуртуються на вимог кримінально процесуального закону.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі, що думка потерпілого, яка вказана в описовій частині ухвали суду не відповідає дійсності, апеляційним судом не приймається до уваги, так як зі звукозапису судового засідання та журналу судового засідання не вбачається, що потерпілий заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що необхідне залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 291, 370-372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області, від 24.05.2019 року, якою було повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000144, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст.263 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3