У Х В А Л А
Іменем України

06 серпня 2019року

м. Київ
справа № 219/6235/16-к

провадження № 51-3553 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 185 КК України на строк 1 рік; ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він у період з середини січня 2016 року по 27 січня 2016 року, у денний час доби (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, з корисливим мотивом, таємно викрав шляхом демонтажу металеві частини з мосту 2-ПК-9 дільниці 3 ГП станції Сіверськ Донецької залізниці, розташованої у м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області, які належать СП «Краснолиманська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», спричинивши потерпілій стороні матеріальний збиток на загальну суму 2 049,61 грн., після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, 05 вересня 2016 року, приблизно о 12 год., ОСОБА_5 , діючи умисно та повторно, керуючись корисливим мотивом, проник до кв. АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 1 595,05 грн., після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження не міститься беззаперечних доказів винуватості його підзахисного, а отже, судами порушено принцип презумпції невинуватості. Зазначає, що апеляційний суд належним чином свої висновки не мотивував та не навів доводів щодо необгрунтованості апеляційної скарги ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та наявні у Верховному Суді копії судових рішень стосовно ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення з підстав неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення судами кримінального процесуального закону, зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, поклав в основу вироку суперечливі докази, не дав їм належної оцінки і не зіставив з іншими доказами. Проте незгода захисника з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. По суті, захисник ОСОБА_4 ставить під сумнів повноту судового розгляду і правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, визначення яких міститься у статтях 410, 411 КПК України, тоді як ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, якою оскаржений вирок стосовно ОСОБА_5 залишено без змін, дані обставини були предметом розгляду суду апеляційної інстанції у порядку ст. 409 КПК України. В ухвалі апеляційний суд навів мотиви свого рішення, які містять відповіді на аргументи апеляції засудженого, та зазначив, зокрема, що суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, всебічності, достатності та взаємозв`язку, і в сукупності, навів оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів, вказавши при цьому, з яких підстав приймає одні докази і відкидає інші та прийшов до правильного висновку про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України.При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у тому числі й тих, на які посилається захисник ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень стосовно ОСОБА_5 , не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій оскаржуваних ним судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3