Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/334/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2019 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000033 від 14 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полтавка Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, що не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-20 липня 2017 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винним та засуджено: за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2017 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, що не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

-02 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1358 грн. 50 коп. з кожного витрати пов`язані із залученням експерта в сумі 2717,00 грн.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вказаний вирок суду в часині призначеного покарання, вказуючи на те, що суд у повній мірі не врахував всіх пом`якшуючих обставин, а саме те, що він свою вину визнав повністю, розкаявся, добровільно розповів на слідстві про всі обставини вчинення крадіжок, тим самим сприяв у розкритті злочинів.

Крім того, ОСОБА_7 зазначає, про те, що він є сиротою, не мав постійного місця проживання, заробітку та засобів для існування, крадіжки вчинив злочини внаслідок тяжких сімейних обставин.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за крадіжку, вчинену повторно, а також крадіжку, вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло при слідуючих обставинах.
Так, 03.01.2018 року близько 19-00 год. ОСОБА_7 , проживаючи у будинку ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_4 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, і його злочинні дії будуть непоміченими, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, шляхом вільного доступу, з поліетиленового мішка викрав належні ОСОБА_9 гроші в сумі 800,00 грн.
Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденими у ОСОБА_9 коштами розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому, матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 01.03.2018 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 , проживаючи в будинку, який розташований по АДРЕСА_4 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, і його злочинні дії будуть непоміченими, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку свинцевих грузиків в кількості 6 шт. загальною вагою 40 кг., загальна вартість, яких згідно висновку експерта №280 становить 1560,00 гривень.
Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим у ОСОБА_9 майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1560,00 гривень.
Крім того, 14.01.2018 року близько 00-00 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою таємного викрадення чужого майна, приїхали на автомобілі марки «DAEWOO LANOS» з реєстраційним номером НОМЕР_1 до огородженої парканом території домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 .
Перебуваючи на території вказаного вище домоволодіння ОСОБА_8 , залишався біля входу до будинку, з метою подання сигналу, у випадку викриття їх злочинних дій, в той час як ОСОБА_7 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, і його злочинні дії будуть непоміченими, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, шляхом відчинення запираючого механізму вхідних дверей будинку, проник до середини даного будинку звідки викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме: шуруповерт марки «Eltos ДЭ-920/2», вартістю 511,20 грн.; болгарку марки «Дніпро-М МШК-1900Р», вартістю 1450,80 грн.; перфаратор марки «Дніпро-М ПЕ-3217Б»», вартістю 1835, 10 грн.; електропровід марки «ШВВП» 2 бухти загальною довжиною 200 м., діаметром 3?1,5, вартістю 2900,00 грн.; електропровід марки «ШВВП» 1 бухта загальною довжиною 80 м., діаметром 3?2,5, вартістю 2200, 00 грн.; належне ОСОБА_10 майно, а саме: зварювальний апарат марки «Дніпро-М САБ-258Н», вартістю 2008,80 грн.; належне ОСОБА_11 майно, а саме: перфаратор марки «Bosch RBH-2500 RE», вартістю 2635, 20 грн., шуруповерт марки «STERN ND-10Z», вартістю 372, 40 грн.
Після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 8897,10 грн.; потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоду на загальну суму 2008, 80 грн.; потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3007,60 грн.
Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 185 України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2,3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, в апеляційні скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2,3 ст.185 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України, який під час відбування покарання з випробуванням, повторно вчинив крадіжку майна у ОСОБА_9 , після чого за попередньою змовою з ОСОБА_8 , шляхом проникнення у житло, повторно вчинив крадіжку майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Як пояснив ОСОБА_7 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює, вчинив злочин.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкого, його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, ніде не працює, не одружений, у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, скоїв злочин в період іспитового строку.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання суд визнав щире каяття.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_7 покарання судом не встановлені.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Враховуючи, характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої та тяжких злочинів, позитивних характеризуючих даних про ОСОБА_7 , наявність пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття, повне визнання вини, відшкодування збитків завданих злочином та відсутність обтяжуючих обставин, вчинення злочину в період іспитового строку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Разом з тим відмічає, що статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Колегія суддів, погоджується із призначеним ОСОБА_7 виду та розміру покарання за ч.2 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України, а також погоджується з розміром покарання, призначеного ОСОБА_7 за сукупністю злочинів ( ч.1 ст. 70 КК ).

Разом з цим враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням розкаяння ОСОБА_7 , сприяння слідству у розкритті злочинів, його попередньої судимості за крадіжку піротехнічних засобів, відсутність матеріальних претензій з сторони потерпілих по даній справі, а також позитивних характеризуючи даних ОСОБА_7 , який є сиротою, колегія суддів вважає можливим, за сукупністю вироків ( ст.71 КК ) призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000033 від 14 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.3 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим покаранням, ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2017 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

В решті вказаний вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4