Справа № 572/2551/18
Провадження № 1-кс/572/767/18
УХВАЛА
04 вересня 2018 року м. Сарни
Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сарни клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000926 ,
В С Т А Н О В И В :
Органом досудового розслідування СВ Сарненського відділу поліції головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000926 від 01.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.
Прокурор Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене 01.09.2018 майно, а саме: автомобіль марки «Volvo FH400» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Krone SDP27» д.н.з. НОМЕР_2 , - власником яких у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , являється ТОВ виробничо-комерційна фірма «БМ ЛДТ»; дошка дубова необрізана 50 мм в кількості 13,7 м/3 власником яких являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що 31.08.2018 приблизно о 22 год. 09 хв. на посту патрульної поліції, що в м.Сарни по вул. Бєлгородській, 70 зупинено автомобіль «Volvo FH400» з д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Krone» д.н.з. НОМЕР_2 , в причепі якого знаходилось дошка дубова необрізана 50 мм в кількості 13,7 м/3 з супровідними документами, які викликають сумніви.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, з підстав викладених в ньому.
Володілець майна та його представник в судовому засіданні просили в задоволенні клопотання відмовити, оскільки, вказаним майном він володіє на законних підставах.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема прокурор не довів підстав вважати, що тимчасове вилучене майно відносно якого було подано клопотання про арешт здобуте злочинним шляхом, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Разом з тим, володілець майна надав слідчому судді докази, які підтверджують законність походження тимчасово вилученого майна.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені докази, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки Volvo FH400 д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричепа KroneSDP д.н.з. НОМЕР_2 та дошки дубової необрізаної 50 мм кубатурою 13.7 м.куб., відмовити.
Відмова в задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього тимчасово вилученого майна.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя