У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.06.2019 Справа №607/13208/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 у місті Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0001760,

встановив:
ОСОБА_3 подав клопотання в якому просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року арешт на автомобіль марки «Mersedes-Benz» модель «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, посилаючись на те, що тривалий час обмежуються його права.
В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав, посилаючись на вказані у ньому мотиви.
В ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_4 від 20 червня 2018 року вказано, що арешт на автомобіль марки «Mersedes-Bens» модель «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, ключі до даного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 31.05.2013 року накладено, у зв`язку з необхідністю провести експертизу.
Матеріали кримінального провадження містять висновок експерта №4-124/18 від 21.08.2018 року у якому зазначено, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки «Mersedes-Benz» моделі «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 піддавався змінам. Ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки «Mersedes-Benz» моделі «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 знищено механічним способом, на його місце нанесено позначення НОМЕР_3 , не в умовах заводу виробника. Імовірний первинний номер кузова автомобіля марки «Mersedes-Benz» моделі «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 - НОМЕР_4 . Отже, необхідну експертизу проведено.
Виходячи з ч.3 ст.132 КПК України доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Однак, слідчий в судове засідання не прибув, заперечень на клопотання не подав.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п.21 ч.1 ст.7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

В суді встановлено, що підставою для накладення арешту на майно орган досудового розслідування зазначив збереження речового доказу, що передбачає доведення відповідності даного майна визначеним ст.98 КПК України критеріям речового доказу і наявністю ризиків щодо знищення речового доказу. Із досліджених в судовому засіданні матеріалів вбачається, що автомобіль вилучено у ОСОБА_3 в червні 2018 року і з цього часу триває досудове розслідування. Органом досудового розслідування не здобуто доказів і не надано слідчому судді обґрунтованих відомостей про те, що майно на яке накладено арешт є речовим доказом в розумінні ст.98 КПК України. У кримінальному провадженні немає процесуального рішення про визнання автомобіля речовим доказом. Враховуючи викладене вважаю, що вилучений автомобіль на який накладено арешт не відповідає критеріям, визначним ст.98 КПК України, оскільки не є майном набутим протиправним шляхом, докази цього на час розгляду клопотання відсутні.

Згідно п.2 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора. При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Досудовим розслідуванням не встановлено обставин та не надано обґрунтувань, що арештоване майно набуте у незаконний спосіб. Тобто, слідчий повинен був зібрати і надати слідчому судді відповідні докази про те, що автомобіль, який було вилучено, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, придбаний кримінально протиправним шляхом. Ст.1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності. Крім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

В даному кримінальному провадженні власник, володілець арештованого майна не є стороною чи учасником у кримінальному провадженні, оскільки протилежного не доведено органом досудового розслідування

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було зазначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин, або майно отримано в результаті його вчинення; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра. З урахуванням вищезазначеного, подальше збереження арешту майна може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном, що буде порушенням ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, унаслідок чого є неприпустимим. Таким чином, враховуючи, що у кримінальному провадженні відсутні докази, які б свідчили про причетність ОСОБА_3 до вчинення злочину, відсутні докази того, що у кримінальному провадженні він є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну злочином діями підозрюваного, обвинуваченого, які вчинили суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження і те, що орган досудового розслідування з плином значного часу не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, вважаю, що відсутні підстави збереження арешту майна. Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особою майном та обумовлювали арешт її майна. За таких обставин вважаю, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_4 від 20 червня 2018 року на транспортний засіб марки «Mersedes-Bens» модель «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору необхідно скасувати іпередати автомобіль ОСОБА_3 на відповідальне зберігання із забороною відчуження автомобіля.
Керуючись статтями 8,129 Конституції України, 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання задовільнити, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_4 від 20 червня 2018 року на транспортний засіб марки «Mersedes-Benz» модель «Е 220» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору та ключі до цього автомобіля іпередати їх на відповідальне зберігання ОСОБА_3 із забороною відчуження автомобіля.
Матеріали кримінального провадження №0001760 повернути до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1