ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 652/129/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/508/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2,3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глухове, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
14.11.2003 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 140 ч 3 КК;
05.05.2004 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч 3 КК;
21.10.2004 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ст 185 ч 2 КК;
20.05.2009 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч 2 КК;
16.03.2012 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч 3, ст. 15 ч 3 ст. 185 ч 3 КК;
02.04.2013 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, 71 КК України на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі,-
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 27 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185 КК України і призначено покарання:

-за ч.2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років семи місяців позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більше суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років семи місяців позбавлення волі з поміщення до кримінально-виконавчої установи.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 залишено до набирання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з моменту затримання.
Вирішення питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у том, що він 06 січня 2019 близько 23.00 години, знаходячись на АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом виймання з ґрунту, таємно, повторно вчинив крадіжку бувших у використанні трьох сталевих труб, діаметром 80 мм., товщиною стінки 3,5 мм, довжиною 2 м. кожна, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 366-МТ від 11.02.2019 року, 91 грн. 48 коп. за один метр, які слугували опорою паркану, що огороджує домоволодіння по АДРЕСА_1 та належали ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 548 гривень 88 копійок.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
26 січня 2019 близько 23.00 години, ОСОБА_7 знаходячись на АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом розбиття віконного скла, проник до житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки, таємно, повторно, вчинив крадіжку бувшої у використанні електричної насосної станції марки «Дніпро-М» моделі «JET-80ST» 2014 року випуску, вартість якої, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 314-МТ від 01.02.2018 року становить 1764 грн. 00 коп., - бувшої у використанні алюмінієвої каструлі ємністю 10 літрів з кришкою, вартість якої, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 314-МТ від 01.02.2019 року становить 325 грн., 00 коп., - бувшої у використанні емальованої каструлі ємністю 5 літрів з кришкою, вартість якої, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 314-МТ від 01.02.2019 року становить 170 грн., 00 коп., а також, шляхом зриву навісного замку, проник до приміщення гаражу вказаного домоволодіння, звідки вчинив крадіжку брухту чорного металу вагою 90,25 кг., вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 314-МТ від 01.02.2019 року за 1 кілограм 6 грн, 20 коп. на загальну вартість 559 грн., 55 коп., чим завдав потерпілій ОСОБА_8 , матеріального збитку на загальну суму 2818 гривень 55 копійок.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло та інше приміщення.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України два роки обмеження волі, за ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно призначити покарання три роки позбавлення волі без ізоляції від суспільства «умовно» із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном три роки. Міру запобіжного заходу скасувати. В решті вирок залишити без змін.
Апелянт вважає призначене покарання занадто суворим . Вказує, що вирок має бути скасованим у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання, тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Зазначає, що визнав вину у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, щиросердно розкаявся у вчиненому, відсутні обставини, які обтяжують покарання.
В повному обсязі відшкодував спричинений матеріальний збиток, в результаті чого від потерпілих відсутні будь-які матеріальні та моральні претензії.
Відсутність у кримінальному провадження цивільного позову, наявність на утриманні малолітньої дитини, за твердженням обвинуваченого , свідчить про те, що він не становить суспільної небезпеки для оточуючих, і це доводить можливість призначення йому покарання без ізоляції від суспільства.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_8 наполягала на призначенні реальної міри покарання ОСОБА_7 та вказувала на те, що обвинувачений не відшкодував у повному обсязі заподіяні їй збитки.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавала. Про час та місце апеляційного розгляду була сповіщена завчасно та належним чином . В судовому засіданні обвинувачений надав письмову заяву від імені ОСОБА_9 , в якій вона просить не позбавляти волі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
В апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2,3 ст. 185 КК України, а тому вирок переглядається в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги лише в частині призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту вироку вбачається, що суд, обираючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, злочин вчинив у період непогашеної судимості. Як обставину, що пом`якшує покарання суд врахував визнання вини, щиросердне розкаяння та сприяння розкриттю злочину, та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Призначене судом покарання обвинувачений вважає занадто суворим.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання були прийняті до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінальних правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинені посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.
Вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений за скоєння корисливих злочинів, що на переконання судової колегії, свідчить про стійку спрямованість ОСОБА_10 до скоєння кримінально-караних діянь, та в цілому про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Обвинуваченому раніше призначалося покарання із застосуванням ст. 75 КК однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період іспитового строку він знову вчиняв злочини проти власності

Відомості щодо його працевлаштування в матеріалах провадження відсутні, суспільно- корисною діяльністю обвинувачений не займається

Визнання вини, наявність щирого каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність на утриманні малолітньої дитини поряд з іншими обставинами, враховані судом, і саме ці обставини стали підґрунтям для призначення ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.2, 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі, тобто на строк, максимально наближений до мінімальної межі санкцій ч.3 ст. 185 КК статті

Ті ж самі обставини не можуть слугувати підставами, для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного судом покарання.

Твердження апелянта про те, що він добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілим, суперечить матеріалам провадження , згідно яких викрадені речі були вилучені працівниками поліції у сторонніх осіб та передані потерпілим , після того , як обвинувачений ними розпорядився.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, репутацію обвинуваченого як особи, схильної до вчинення злочинів проти власності , те, що потерпілим шкода не відшкодована у повному обсязі , колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що призначене судом покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових злочинів, і вважає, що звільнення від його відбування , як про те просить обвинувачений, буде суперечити визначеній меті покарання .

Відсутність звернення потерпілих до суду із цивільними позовами, свідчить винятково про не використання учасниками кримінального провадження, їх процесуального права, міри можливої поведінки, гарантованої кримінальним процесуальним законом, та в свою чергу, безумовно не може бути обставиною, яка б свідчила про відсутність суспільної небезпеки особи обвинуваченого, як про те стверджує апелянт.
Ретельно проаналізувавши доводи апелянта, дослідивши матеріали провадження , що характеризують особу обвинуваченого, врахувавши обставини вчинення злочину та його наслідки, а також посткримінальну поведінку ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання .

Подання заяви потерпілою ОСОБА_9 , в якій вона вказує, що станом на 10 липня 2019 року, тобто на стадії апеляційного розгляду , обвинувачений відшкодував їй збитки , колегія суддів не визнає достатньою підставою для помякшення призначеного покарання. Посткримінальна поведінка ОСОБА_7 дає підставу для висновку, що відшкодування шкоди одній із потерпілих на стадії апеляційного розгляду за відсутності дій по усуненню заподіяної шкоди протягом досудового розслідування чи судового розгляду провадження в суді першої інстанції , має на меті уникнення призначеного покарання , а не свідчить про щирість усвідомлення наслідків своїх дій та бажання їх мінімізувати.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419,376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 27 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,

суддя ОСОБА_2