Справа № 369/3894/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3094/2019 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 в режимі відео конференції

захисника адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2019 року у кримінальному провадженні №0003573, якою запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 продовжено до 17.11.2019 року.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2019 року у кримінальному провадженні №0003573 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено до 17.11.2019 року. Суд зазначив, що обставини, які послужили підставою для обрання стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, а тому обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, позбавляє можливості обвинуваченого перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.
В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2019 року якою строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено до 17.11.2019 року. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 зазначає що, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, обвинувачений вину у вчиненні злочину заперечує, вказує що між ним і потерпілими по справі укладалися цивільно-правові угоди, які не оскаржені та не скасовані у судовому порядку. Крім цього, ОСОБА_9 перебуває у цивільному шлюбі, має трьох малолітніх дітей, постійне місце реєстрації у Київській області та батька похилого віку, що проживає у Київській області, цим спростовується твердження прокурора про те, що у ОСОБА_9 відсутні міцні соціальні зв`язки. Також, відсутні дані про те, що ОСОБА_9 дійсно перебував у розшуку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003573 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, за умови перебування в межах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою,19 вересня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 листопада 2019 року включно.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які інкримінуються ОСОБА_9 та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може вчиняти інші незаконні протиправні дії, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 вину у вчиненні злочинів не визнав а вказує на те що між ним та потерпілими були укладені цивільно-правові договори, які не скасовані в судовому порядку та те, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не враховано особу ОСОБА_9 , а саме, що він фактично одружений, має трьох малолітніх дітей та батька похилого віку, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають в даному випадку на рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та стосовно нього існують доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України. Суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2019 року у кримінальному провадженні №0003573, якою запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 продовжено до 17.11.2019 року включно, - залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2019 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І: