Справа № 357/1324/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поправка, Білоцерківського р-ну, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має сім`ю без реєстрації шлюбу, проживає за рахунок тимчасових джерел заробітків, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,-
1)22.05.1996 Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 22.05.2001 року по відбуттю строку покарання;
2)01.08.2005 Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 12.06.2008 року умовно - достроково на невідбутий термін 1 рік 10 місяців 26 днів;
3)21.02.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробування з іспитовим строком на 3 роки. 27.04.2017 року знятий з обліку за закінченням іспитового строку;
4)12.12.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень, який сплатив;
5)15.03.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у вигляді 70 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 1190 гривень, який сплатив
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

08.10.2018 року, близько 17 години, ОСОБА_4 , перебував за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 . В той же час, за місцем проживання ОСОБА_5 знаходився потерпілий ОСОБА_6 , який на тумбі, в коридорному приміщенні, залишив належний йому мобільний телефон марки «Nокіа 222 Dual Sim», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 745 гривень 00 копійок, з сім - картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» та флеш картою «Мікро-СД» об`ємом 8 ГБ, вартістю 72 гривні 00 копійок.

ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями та вказаним мобільним телефоном ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, вчинив крадіжку мобільного телефону марки «Nокіа 222 Dual Sim», з сім картою та картою пам`яті, належні потерпілому ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 817 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам щодо обставин таємного викрадення чужого майна. Стверджує, що щиро розкаявся у вчиненому злочині, запевнив суд, що зробив для себе належні висновки, просив суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані:

за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за якою він і повинен нести відповідальність.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вчинив умисний закінчений злочин середньої тяжкості проти власності. Суд також враховує наслідки, які настали від його вчинення у вигляді майнової шкоди, та те, що шкода не відшкодована потерпілому.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 не вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, , до адміністративної відповідальності не притягувався. Обвинувачений має сім`ю без реєстрації шлюбу, та водночас проживає з матір`ю похилого віку 1936 року народження та доглядає її, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг від сусідів на його поведінку не надходило, що підтверджується досудовою доповіддю. На обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває.

Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, враховуючи досудову доповідь органу пробації, суд приходить до висновку, що обвинувачений, незважаючи на сталі соціальні зв`язки, є особою, схильним до вчинення злочинів, а тому має місце високий ризик вчинення злочину та середній ризик небезпеки для суспільства.

Суд також враховує ставлення потерпілого до скоєного, який до суду не з`явився та свою правову позицію не висловив.

З огляду на вищевказані обставини, поведінку обвинуваченого в суді, який хоча і негативно поставився до своїх вчинків, суд не визнає вказану в обвинувальному акті обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття, оскільки обвинувачений добровільно не відшкодував шкоду і заходів до її відшкодування не вживав під неповажними приводами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання перебування на утриманні обвинуваченого матері, яка є особою похилого віку 1936 року народження та потребує сторонньої допомоги.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 попередження вчинення ним та іншими нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді арешту, в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, розмір якого має бути мінімальним.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовано.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Цивільний позов не заявлено.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальні витрати на користь держави в сумі 2 288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн.
Речові докази у справі відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1