Справа № 459/2468/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/235/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 459/2468/17 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України і ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілого ОСОБА_13
представника потерпілих ОСОБА_14
за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року,
встановила:
цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соснівка Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох місяців арешту,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів призначено 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Згідно ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 05.07.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку, один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахується ОСОБА_6 з 05.07.2017 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Червоноград Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2017 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді шести місяців арешту,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2017 року, та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, з врахування ч.1 ст.72 КК України, згідно якої один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі - 10 років 1 місяць позбавлення волі із конфіскацією майна.
Згідно ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 26.06.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку, один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахується ОСОБА_7 з 26.06.2017 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Червоноград Львівської області, без постійного місця реєстрації та проживання, раніше судимого, востаннє вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначено покарання 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене ОСОБА_8 вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2017 року, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено - 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Згідно ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 06.07.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку, один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахується ОСОБА_8 з 06.07.2017 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 задоволено.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 320,00 грн. майнової шкоди та 50 000,00 грн. моральної шкоди.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 50 000,00 грн. моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 50 000,00 грн. моральної шкоди.
Скасовано арешт на майно, а саме кухонний ніж, металевий прут, зарядний пристрій до ноутбука, рушник, просочений речовиною бурого кольору, мобільний телефон марки «Нокіа 1280», мобільний телефон марки «Нокіа 100», мобільний телефон марки «Самсунг GT-E1150i», недопалок та маску у вигляді жіночої колготи з прорізами для очей, що був накладений ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2017 року.
Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 03.05.2017 року, о 23 годині 00 хвилин, за попередньою змовою групою осіб, здійснили розбійний напад на помешкання, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживає сім`я ОСОБА_17 . Готуючись до вчинення злочину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , із жіночих колгот виготовили маски для прикриття обличчя, після чого, виконуючи свій злочинний намір, спрямований на особисте збагачення, шляхом відкритого заволодіння чужим майном, діючи відкрито, проникли у приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_6 , долаючи опір потерпілої ОСОБА_16 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, використовуючи металевий прут, який вони заздалегідь приготували для нанесення тілесних ушкоджень, умисно завдав удар по голові потерпілій ОСОБА_16 , внаслідок чого остання впала на підлогу. Скориставшись безпорадним станом потерпілої, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчинили напад на потерпілого ОСОБА_13 , шляхом нанесення йому ударів руками та ногами по різних частинах тіла, повалили його на підлогу, де стали утримувати його в лежачому положенні, забезпечивши цим самим ОСОБА_6 безперешкодне пересування по будинку, з метою відшукування грошових коштів та інших товарно-матеріальних цінностей. Протиправні дії обвинувачених були виявлені громадянкою ОСОБА_18 , яка увійшла до вищевказаного помешкання та стала вимагати негайного припинення дій стосовно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Після цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відкрито заволодівши належними ОСОБА_16 грошовими коштами у сумі 320,00 грн., з місця вчинення злочину втекли. У потерпілої ОСОБА_16 було виявлено важку відкриту черепно-мозкову травму, перелом основи і склепіння черепа, забійну рану голови, забій головного мозку із компресією, гострою епідуральною гематомою, пара орбітальну гематому справа, які утворились від контакту з тупими предметами, могли виникнути 03.05.2017 року та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Вказані дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень особі, яка зазнала нападу та з проникненням у житло.
Даний вирок оскаржено обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , захисником ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та застосувати до нього положення ст.ст. 66, 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування скарги зазначає, що визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочину, хворіє на тяжкі хвороби. Акцентує увагу на тому, що майнова шкода, завдана потерпілим є невеликою, а тому покарання, призначене йому є занадто суворим.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування скарги вказує, що копія диску із записом інформації до протоколу огляду місця події від 04.05.2017 року є недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України, сторона, яка надає для дослідження будь-які докази повинна надати оригінал такого документу, крім того, сторона обвинувачення зазначила, що оригінал диску не зберігся. При дослідженні даного відеозапису встановлено, що він не має початку та кінця, невідомо ким знятий, при яких обставинах та коли.

Зазначає, що слідчий експеримент із підозрюваним ОСОБА_19 також є недопустимим доказом з огляду на те, що він був проведений із захисником ОСОБА_20 , який не мав повноважень. Акцентує увагу суду на тому, що жодного прямого доказу його вини у вчиненому немає. А суд першої інстанції визнавши його винним у вчиненні інкримінованого злочину, не описав обставин вчинення злочину, які ним були встановлені, а зазначив обставини злочину, вказані в обвинувальному акті, що суперечить ст. 374 КПК України. Вказує, що колегія суддів була упередженою до нього, що свідчить про наявність обставини, що виключає їхню участь у розгляді кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 вини у вчиненому не визнав та пояснив, що 03.05.2017 року разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пішли до будинку потерпілих, щоб придбати алкогольні напої. ОСОБА_8 пішов до будинку, а він із ОСОБА_6 залишились надворі. Через деякий час почули крик ОСОБА_8 . Зайшовши в будинок побачив потерпілу, яка лежала біля входу у будинок. Після цього на нього накинувся ОСОБА_13 . Жодного насильства до потерпілих не застосовував та грошових коштів не викрадав. Правдивість показів ОСОБА_13 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень викликають сумнів, адже на тілі останнього не виявлено характерних для здавлення шиї тілесних ушкоджень. Показання інших свідків також є сумнівними, оскільки жоден з них не бачив нападників.

Суд першої інстанції не врахував показань обвинувачених, які заперечили показання ОСОБА_21 , яка вказала, що незадовго до нападу обвинувачені обговорювали можливість здійснення такого та виготовляли маски. Крім того, маски як речові докази у матеріалах кримінального провадження відсутні. Вважає протокол слідчого експерименту від 26.06.2017 року із доданим відеозаписом, проведений з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , недопустимим доказом, оскільки під час його проведення ОСОБА_7 перебував у стані абсинентного синдрому, оскільки регулярно вживав наркотичні засоби.

Захисник ОСОБА_11 , просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та виключити з кваліфікації його дій вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

В обґрунтування скарги вказує, що копія диску із записом інформації до протоколу огляду місця події від 04.05.2017 року є недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України, сторона, яка надає для дослідження будь-які докази повинна надати оригінал такого документу, крім того, сторона обвинувачення зазначила, що оригінал диску не зберігся. При дослідженні даного відеозапису встановлено, що він не має початку та кінця, невідомо ким знятий, при яких обставинах та коли. Зазначає, що слідчий експеримент із підозрюваним ОСОБА_19 також є недопустимим доказом, з огляду на те, що він був проведений із захисником ОСОБА_20 , який не мав повноважень на це. Покликається на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, та вчинив злочин за наявності важкого стану здоров`я, є особою молодого віку. Акцентує увагу на тому, що при його затриманні було порушено право на захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виступи їх захисників ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 на підтримання доводів апеляційних скарг, виступи потерпілого ОСОБА_13 та представника потерпілого, адвоката ОСОБА_14 , думку прокурора ОСОБА_9 про їх безпідставність та залишення вироку без зміни, обговоривши наведені доводи та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до часткового задоволення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України, що судом не дано належної оцінки зібраними по справі доказам, є безпідставними.

Як безспірно встановлено судом, саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, здійснили розбійний напад на помешкання, в якому проживає сім`я ОСОБА_17 . Так, діючи відкрито, проникли у приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де долаючи опір потерпілих, при цьому ОСОБА_8 застосовуючи насильство, яке було небезпечним для життя та здоров`я особи, використовуючи заздалегідь приготовлений металевий прут, відкрито заволодівши належними потерпілим грошовими коштами у сумі 320,00 грн., з місця вчинення злочину втекли.
В суді обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину заперечили та пояснили, що жодного насильства до потерпілих не застосовували, коли зайшли в будинок, на них накинувся потерпілий ОСОБА_17 . Грошових коштів не викрадали. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю.
Заперечення вини обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у сукупності з іншими зібраними доказами, суд першої інстанції належно оцінив ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин провадження і правильно визнав її пояснення такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілих, свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Так, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ствердили, що напад на їх квартиру вчинили декілька осіб, які були в масках. Кожен з них завдавав ударів з метою подолання їх опору та заволодінням коштів.Також свідок ОСОБА_18 показала, що в квартирі Дарчиків вона бачила трьох осіб, які побачивши її втекли.

Поряд з цим свідок ОСОБА_23 ствердила, що знає обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і саме вони обговорювали можливість здійснення нападу на потерпілу ОСОБА_16 та виготовляли маски із чорних шапок.
Показання свідків, які допитувалися в суді першої інстанції, всебічно перевірялися в судовому засіданні. Підстав вважати, що такі могли обмовити обвинувачених, не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про відсутність в обвинувачених попередньої змови на вчинення злочину, спростовуються наведеним аналізом доказів та встановленими фактичними обставинами події, де кожен з них діяв узгоджено для досягнення єдиної мети заволодінням коштами потерпілих.

Винність обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм діянь підтверджується і іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Також є безпідставними і не приймаються до уваги доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України та вимоги щодо закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З врахуванням встановлених обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з чим погоджується колегія суддів, що докази на підтвердження обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення є належними та допустимими, а їх сукупність є достатньою для постановлення вироку.

Покликання в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, наявність суперечливих доказів, є надуманими. Суд першої інстанції дав оцінку кожному представленому сторонами кримінального провадження доказу, частину з яких визнав неналежними доказами, що підтверджує безпосередність їх дослідження та надання їм відповідної правової оцінки.

Надуманими є і доводи про недопустимість протоколу огляду місця події від 04.05.2017 року та даних слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_7 , як доказу по справі.

Відповідно до положень ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що порушень вимог законодавства при їх отриманні не допущено, а тому не має підстав для визнання таких недопустимим доказом.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_11 в апеляційних скаргах доведеність вини та кваліфікацію його дій не оспорюють.

На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, так як вони вчинили напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло та ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, так як він вчинили напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень особі, яка зазнала нападу.

Що ж до призначеного обвинуваченим покарання, таке на думку колегії суддів не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та їх особам, що відповідно до положень ч.2 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Також покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Беручи до уваги обставини при яких вчинено кримінальне правопорушення, розмір завданої шкоди, особи обвинувачених, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання кожному з них є надто суворим, а тому вирок в цій частині підлягає зміні, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 до часткового задоволення.
З врахуванням даних, які характеризують кожного з обвинувачених, ступеня тяжкості вчиненого ними злочину, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України, про що порушується питання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не має.

Також, оскільки апеляційний суд відповідно до положень ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, питання правильності застосування чи незастосування ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року не перевіряється, так як в доводах апеляційних скарг обвинувачених та захисників в їх інтересах, в процесі апеляційного розгляду, це питання не порушувалося.
В решті вирок суду є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 задоволити частково.
Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.187 КК України та вважати його засудженим на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.187 КК України та вважати його засудженим на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України та вважати його засудженим на дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області ві 11.12.2017 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4