Справа № 521/208/18
Провадження по справі № 1-кп/521/740/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

перекладачів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 13.11.2017 року за № 0003676, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, який народився у с.Усемикент Каякентського району Республіки Дагестан РФ, має вищу освіту, не працює, не одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він у невстановлений час та у невстановленому місці, не маючи на те спеціального дозволу, діючи умисно, придбав у невстановленої особи вогнепальну зброю - пістолет з маркуванням STEYER PAT 9379-05 та № НОМЕР_1 , номером на рамці № НОМЕР_2 , який став носити та зберігати. В подальшому 13.11.2017 року в ході проведення обшуку транспортного засобу «Porshe Cayenne» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився на парковочному місці біля будинку 6-а по вул. Генерала Швигіна в м. Одесі, та особистого обшуку володільця автомобіля ОСОБА_7 у нього було вилучено вказану вогнепальну зброю працівниками поліції.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши інші надані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєнні вказаного злочину не знайшла свого достатнього підтвердження в ході судового розгляду і він підлягає виправданню за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав і показав, що 13.11.2017 року разом з дружиною ОСОБА_12 збирався їхати у справах. Клімік першою вийшла з квартири, відкрила автомобіль, завела і пересіла на місце пасажира, після чого вийшов він і сів в салон на місце водія. В цей час підбігли працівники поліції, витягли його з автомобіля і поклали поруч обличчям вниз. Ніякої зброї при собі він не мав і взагалі не зберігав. Звідки взялася зброя при обшуку, не знає.

- Свідок ОСОБА_12 показала, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з обвинуваченим. Вранці 13.11.2017 року разом з ОСОБА_13 мали намір їхати у справах. У дворі будинку він сів за кермо автомобіля «Porshe Cayenne», вона на місце пасажира. В цей час з припаркованого поруч автомобіля вибігли люди, витягли їх з машини та поклали ОСОБА_13 на землю обличчям донизу. Її відпустили, і вона зайшла в квартиру та стала проводити відеозйомку події з вікна. Працівники поліції також проводили відеозйомку, обшукали автомобіль ОСОБА_13 і його самого, при цьому було вилучено 2 пістолети, інше майно. Вона вважає, що зброю ОСОБА_13 підкинули працівники поліції, хоча сама цього не бачила. Зброї у ОСОБА_13 ніколи не бачила.

В обґрунтування обвинувачення ОСОБА_7 прокурором покладені дані протоколу обшуку від 13.11.2017 року, відповідно до якого під час особистого обшуку ОСОБА_7 було вилучено пістолет (т. 1 ар. 11-15); висновок балістичної експертизи № 1095-Б від 13.11.2017 року, яким пістолет визнано вогнепальною зброєю (т. 1 ар. 24-30); показання свідка ОСОБА_14 , який був понятим при проведенні обшуку.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, полягає, в придбанні, зберіганні і носінні зброї, що характеризується незаконністю, тобто здійснюється без відповідного дозволу.
Незаконним придбанням зброї вважаються дії, пов`язані з її набуттям всупереч передбаченому законом порядку в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок тощо (п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» від 26.04.2002 р. № 3).
Під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці (абз. 1 п. 11 зазначеної Постанови ПВСУ).
Не дивлячись на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні і зберіганні зброї, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не було визначено час, місце, спосіб придбання і зберігання зброї, а також інші передбачені ст. 91 КПК України обставини (щодо придбання і зберігання). Під час судового розгляду жодних доказів щодо цих обставин прокурором надано не було.
Тобто, усі надані стороною обвинувачення докази стосувалися лише незаконного носіння ОСОБА_7 вогнепальної зброї.
Однак, і ці надані стороною обвинувачення докази не узгоджуються між собою, а частину з них неможливо визнати допустимими. При цьому, для визнання недопустимими таких доказів, як протокол обшуку, висновок балістичної експертизи № 1095-Б від 13.11.2017, існує навіть декілька підстав.

Так, під час дослідження зазначених доказів судом встановлене наступне.

- Свідок ОСОБА_14 показав, що восени 2017 року разом з другом проходив по Адміральському проспекту в м. Одесі і був запрошений працівниками поліції як понятий при проведенні слідчих дій. Він і приятель погодились і з працівниками поліції пройшли у двір одного з нових багатоповерхових будинків. Там знаходився автомобіль «Porshe Cayenne», біля якого на асфальті вже лежав обвинувачений ОСОБА_13 , поруч стояв чоловік, який зачитав документ про те, що проходять слідчі дії, а також було кілька чоловік у формі «спецназу». Працівники поліції підняли ОСОБА_13 за руки. Під час обшуку автомобіля знайшли особисті речі, зброї не було. Коли оглядали ОСОБА_13 , то знайшли 2 пістолета один маленький, інший звичного розміру. Один, менший за розміром, пістолет випав з його одягу, а інший був знайдений у кишені куртки. Всі вилучені речі були упаковані в один пакет.

- Відповідно до постанови прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_15 від 13.11.2017 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , якому присвоєно в ЄРДР № 0003676, були виділені з кримінального провадження за № 0001495 (т. 1 ар. 2-3). В резолютивній частині цієї постанови прокурора зазначено, що виділяються матеріали кримінального провадження згідно опису «додаток № 1№».

Разом з тим, при огляді документу «ОПИС «Додаток № 1 до постанови про виділення матеріалів в окреме провадження від 13.11.2017 року», складеному прокурором ОСОБА_15 , вбачається, що до цього опису включені документи, складені значно пізніше, ніж постанова прокурора від 13.11.2017 року. Так, під номерами 5 та 6 вказані клопотання про арешт майна від 14.11.2017 року та ухвала слідчого судді про арешт майна від 20.11.2017 року (т. 1 ар. 4).

Вказані обставини свідчать про те, що 13.11.2017 року виділення матеріалів № 0003676 щодо ОСОБА_7 із кримінального провадження № 0001495 фактично не відбувалося, оскільки деякі зазначені у опису матеріали на той час фізично не існували.

Кримінальне провадження № 0003676 фактично було зареєстровано в ЄРДР 13.11.2019 року (т. 1 ар. 1), але встановити, які ж саме матеріали виділялись до цього кримінального провадження, і, як наслідок, можуть бути визнані допустимими доказами, - неможливо, оскільки постанова прокурора від 13.11.2017 року і додаток до цієї постанови у вигляді опису документів протирічать одне одному, і це протиріччя стороною обвинувачення усунуто не було і не можливе.

Таким чином, сумнівним є фактичне виділення до кримінального провадження № 0003676 зазначених в опису прокурора - ухвали слідчого судді з дозволом на проведення обшуку від 01.11.2017 року, а також самого протоколу обшуку автомобіля від 13.11.2017 року.

- Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0001495 (зареєстровано в ЄРДР 28.05.2017 року за ознаками ч. 4 ст. 296 КК України) задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_16 та надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «Porshe» держ.знак НОМЕР_4 (Російська Федерація), яким користується ОСОБА_17 , з метою відшукання та вилучення, серед іншого, вогнепальної зброї (т. 1 ар. 10).

На підставі вказаної ухвали 13.11.2017 року слідчим проведено обшук автомобіля «Porshe Cayenne» реєстраційний номер НОМЕР_3 та особистий обшук його власника ОСОБА_7 , під час якого вилучено 2 пістолети, у тому числі пістолет з маркуванням STEYER PAT 9379-05 та № НОМЕР_1 , номером на рамці № НОМЕР_2 (т. 1 ар. 11-15).

За змістом ст.ст. 234-236 КПК України проведення обшуку в рамках кримінального провадження здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи виконується слідчим або прокурором. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку мають право запросити спеціалістів, однак це не звільняє їх від обов`язку особистого виконання обшуку.
Як убачається з вказаної ухвали слідчого судді, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу було надано саме прокурору ОСОБА_16 , оскільки розглядалося і задоволене саме його клопотання, дозвіл на проведення обшуку іншим особам, в тому числі і слідчому, не надавався. Тобто, саме прокурор ОСОБА_16 згідно умов дозволу (ухвали слідчого судді) був уповноважений на проведення вказаної слідчої дії. Незважаючи на це, обшук транспортного засобу і особистий обшук ОСОБА_7 (як особи, що перебувала у цьому транспортному засобі) фактично був проведений слідчим ОСОБА_18 (т 1 ар. 13-15).

При цьому доручення про проведення обшуку слідчому відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КПК України прокурором не надавалося. Принаймні, інше стороною обвинувачення не доведено, а відповідні докази стороні захисту не відкривалися і суду не надавалися.

Проведення обшуку не уповноваженою на те особою прямо суперечать вимогам закону щодо порядку проведення обшуку.Таким чином, обшук 13.11.2017 року проведений з суттєвим порушенням умов, встановлених ухвалою слідчого судді.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод отримання доказів внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).
Враховуючи, що обшук автомобіля та особистий обшук ОСОБА_7 був проведений з суттєвим порушенням його умов (іншою особою, ніж та, якій було надано дозвіл), суд приходить до висновку, що результати обшуку у відповідності з вимогами ст.ст. 86, 87 КПК України є недопустимим доказом, не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і суд не може на них посилатися при ухваленні обвинувального вироку, як на доказ.

- Крім того, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 01.11.2017 року прокурору надано дозвіл на проведення обшукутранспортного засобу «Porshe» держ.знак НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_17 .

Однак, в протоколі обшуку від 13.11.2017 року слідчим зазначено, що проводився обшук автомобіля «Porshe», але з іншим номером - НОМЕР_5 , а також особистий обшук ОСОБА_7 .

При цьому в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «Porshe Cayenne», що належить ОСОБА_7 , зазначено інший, відмінний від зазначених в ухвалі і в протоколі реєстраційний номер М355ОУ32 (т. 1 ар. 75-76).

Зазначені протиріччя стороною обвинувачення усунуті не були. Таким чином, фактично слідчим проведено обшук транспортного засобу, відмінного від того, на який було надано дозвіл слідчим суддею. Тому у слідчого були відсутні підстави для проведення особистого обшуку ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 236 КПК України.

- Під час проведення обшуку 13.11.2017 року слідчим припущено порушення положень ст. 105 КПК України про долучення до протоколу додатку у вигляді відеозапису процесуальної дії. Так, у протоколі обшуку (т. 1 ар. 12) зазначено про застосування технічного засобу фіксації відеокамери. Однак, в подальшому носій інформації із записом процесуальної дії до матеріалів кримінального провадження не долучався.

- Недостовірними суд вважає також зазначені у протоколі обшуку відомості щодо конкретного місця, де, за версією сторони обвинувачення зберігався і в подальшому був вилучений пістолет.

Так, в протоколі обшуку (т. 1 ар. 13) слідчим вказано, що 2 пістолети були вилучені з одягу ОСОБА_13 : 1) пістолет, схожий на ПМ, - з правого бокового карману (далі назва одягу нерозбірлива); 2) пістолет марки Steyer - із задньої кишені брюк.

Однак, в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 (понятий) показав, що в його присутності пістолет не вилучався із задньої кишені штанів ОСОБА_13 . Він підтвердив, що один пістолет (більший за розміром) дійсно був вилучений з кишені куртки ОСОБА_13 . Разом з тим він бачив, що другий пістолет впав поруч в той час, коли працівники поліції піднімали під руки обвинуваченого, який перед тим лежав на землі. Свідок припустив, що пістолет випав з одягу ОСОБА_13 .

Таким чином, в порушення ч. 1 ст. 104 КПК України слідчим при складенні протоколу обшуку були внесені недостовірні відомості щодо ходу і результату проведення цієї процесуальної дії.

- У протоколі обшуку від 13.11.2017 року зазначено про вилучення у ОСОБА_7 двох пістолетів та іншого майна. При цьому в протоколі зазначено, що все вилучене майно було упаковано в поліетиленовий пакет (т. 1 ар. 14).

Допитаний в судовому засіданні свідок (понятий) ОСОБА_14 підтвердив, що все вилучене в ході обшуку майно було запаковане в один пакет.

Разом з тим, того ж дня, 13.11.2017 року, слідчим ОСОБА_18 було винесено 2 постанови про призначення балістичних експертиз, а вилучені в ході обшуку пістолети були направлені експертам не в одному (як вказано в протоколі обшуку), а в двох різних пакетах (т. 1 ар. 20-21, 36-37). У висновках балістичних експертиз зазначено, що кожен з об`єктів для дослідження надійшов в окремих пакетах за №№ 1 і 2 (т 1 ар. 25, 42), аналогічна інформація вбачається з ілюстративних таблиць, наданих до висновків експертиз (т. 1 ар. 29, 48).

Вказані обставини вказують на те, що цілісність пакету, в якому опечатувалось і вилучалось виявлене в ході обшуку майно, була порушена, а в подальшому на дослідження експерта надійшов предмет, походження якого не відомо. Тобто, під час вилучення речового доказу, на якому ґрунтується обвинувачення (пістолета), були припущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, внаслідок чого суд визнає цей доказ недопустимим.

Так, відповідно до п. 9 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей те іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, прокурора, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 11 цієї ж інструкції, вилучені предмети, які є речовими доказами, повинні бути оглянуті (у необхідних випадках за участі спеціаліста), детально описані в протоколі огляду з відображенням кількісних і якісних характеристик предметів, всіх інших індивідуальних ознак, які дозволяють відрізнити об`єкт від подібних йому, а також тих, які зумовлюють його доказове значення.

Пунктом 3 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженої постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104, визначено, що речові докази повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.

Частиною 6 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються.

Як вбачається з досліджених судом документів, наданих стороною обвинувачення, під час вилучення речових доказів у цьому кримінальному провадженні жодне із зазначених положень Інструкції та КПК слідчим дотримано не було.

- Відповідно до протоколу від 13.11.2017 року у ході проведення обшуку було виявлено: пістолет марки «Steyer» № НОМЕР_6 і № НОМЕР_1 , на рамці ствола № НОМЕР_2 (т. 1 ар. 13).

Однак, як вбачається з висновку балістичної експертизи, на дослідження експерту направлено і досліджувався пістолет, який має іншу назву «Steyr» (Штейр) мод. 1909 № 98529А (т. 1 ар. 24-27).

Вказане протиріччя не було усунуте стороною обвинувачення.

- Відповідно до висновку балістичної експертизи № 1095-Б від 13.11.2017 року пістолет «Steyr» (Штейр) мод.1909 №98529А, австрійського виробництва, призначений для стрільби патронами калібру 6,35х15 мм Браунінг (6,35х15,5СР), являється короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю, виготовленою промисловим способом, без внесених конструктивних змін (т. 1 ар. 24-30).

Оскільки висновок балістичної експертизи № 1095-Б від 13.11.2017 року (т. 1 ар. 24-30) є похідним від доказу, визнаного недопустимим (протоколу обшуку), цей доказ також є недопустимим. Крім того, суд враховує, що на дослідження експерту наданий і був досліджений пістолет, що має іншу назву (маркування на корпусі), ніж вилучений в ході обшуку і вказаний в обвинуваченні (в обвинувальному акті).

- Під час досудового розслідування слідчим було задоволене клопотання сторони захисту та долучено до матеріалів кримінального провадження як доказ відеозапис затримання ОСОБА_7 , який був опублікований Національною поліцією України 18.11.2017 року на каналі Youtube (т. 1 ар. 79-84), а також відеозапис, який здійснювала ОСОБА_12 під час обшуку 13.11.2017 року (т. 1 ар. 86-88). Зазначені відеозаписи, які на переконання сторони захисту містять докази невинуватості ОСОБА_13 в інкримінованому злочині, були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні питання щодо допустимості цих доказів суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, іншими визначеними особами.
Умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів можуть належати, серед іншого, матеріали відеозапису.
Відповідно до складеного слідчим протоколу огляду (т. 1 ар. 82-85) 12.12.2017 року захисник ОСОБА_8 надав слідчому DVD-R диск з відеозаписом, опублікованим Національною поліцією України 18.11.2017 на Інтернет-сайті «Youtube». Сторона захисту стверджує, що відеоматеріали стосуються затримання ОСОБА_7 13.11.2017 року. Разом з тим, як встановлено під час перегляду запису в судовому засіданні, відеоматеріали не містять даних, на підставі яких можливо ідентифікувати затриману особу, а також встановити час та місце здійснення запису.
Враховуючи положення ст.ст. 89, 93, 99 КПК України, суд визнає зазначений доказ недопустимим.
Як вбачається з протоколу огляду предмету від 13.12.2017 (т. 1 ар. 86-89), в ході досудового розслідування захисник ОСОБА_8 надав слідчому DVD-R диск з фрагментами відеозапису, який здійснювався свідком ОСОБА_12 під час обшуку ОСОБА_7 .
Наданий відеозапис не містить необхідних реквізитів електронного доказу, як то фіксації дати та часу зйомки, місця події. Разом з тим, у сторони обвинувачення та інших учасників кримінального провадження не виникло сумнівів з приводу автентичності (дійсності) відеозапису, та про те, що він відбувався саме під час обшуку 13.11.2017 року, а свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила, цю обставину.
Під час перегляду в судовому засіданні встановлено, що відеозапис складається з трьох фрагментів. На одному фрагментів відеозапису видно, що ОСОБА_13 лежить на асфальтовому покритті двору житлового будинку, поруч з ним - працівники поліції, один з яких зачитує текст. На другому фрагменті: ОСОБА_13 стоїть у дворі житлового будинку, поруч з ним на асфальтовому покритті лежить предмет, а інший предмет вилучається працівником поліції з кишені куртки обвинуваченого. На третьому фрагменті зафіксовано проведення обшуку автомобіля.

- Як вбачається з даних про особу ОСОБА_7 , раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 ар. 64), перебуває у фактичних шлюбних відносинах і проживає разом з сім`єю в квартирі, що належить його співмешканці (т. 2 ар. 77).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладено на прокурора.
Аналогічну позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium) №2914/98 від 13.01.2005, де в п. 25 зазначено, що у кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
На підставі аналізу доказів, що були надані стороною обвинувачення, суд приходить до висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України. Доводи, висунуті стороною захисту, прокурором не спростовані, доказів вини ОСОБА_13 , крім наданих обвинуваченням і визнаних судом недопустимими та не взятих до уваги з викладених у вироку підстав, в ході судового розгляду справи не здобуто. Зазначена обставина є підставою для висновку про те, що докази, зібрані стороною обвинувачення, є вичерпними.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. За змістом положень ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 по справі № 283/1399/15-к, питання стосовно наявності в діянні особи складу злочину може бути вирішене, лише якщо суд дійшов висновку, що обвинуваченням доведено вчинення особою інкримінованого діяння. Якщо сам факт вчинення діяння не доведено, то питання про наявність у діянні складу злочину не виникає.
Оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_7 вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, обвинувачений підлягає виправданню за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази, що перебувають на зберіганні у Шевченківському ВП в м. Одесі ГУ НП України в Одеській області, необхідно:

- пістолет «Steyr», пістолет «ПМР», патрони, протирку - знищити (т. 1 ар. 32-34, 53-55).

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку, згідно з положеннями ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, покладаються на рахунок держави (ар. 23, 39).

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.
Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання і встановлені у зв`язку з цим запобіжним заходом обов`язки - скасувати.

Речові докази у справі, що знаходяться на зберіганні в Шевченківському ВП в м. Одесі ГУ НП України в Одеській області: пістолет «Steyr», пістолет «ПМР», патрони, протирку знищити,

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, покласти на рахунок держави

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1