ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2636/19 Справа № 201/9322/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001909 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 5 місяців арешту;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 4 місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбуття 5 місяців арешту.
Вирішено питання процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
В кінці травня 2017 року у невстановлений день та час ОСОБА_6 , знаходячись на території м. Кам`янське, у невстановленому місці знайшов посвідчення без фотокартки учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 та розпочав зберігати його при собі.
29.05.2017 року у невстановлений час у ОСОБА_6 , який знаходився на території м. Кам`янське, у невстановленому місці виник умисел на підробку посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 . Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел ОСОБА_6 шляхом вклеювання в посвідчення власної фотокартки та нанесення на неї фрагменту відбитку круглої печатки підробив офіційний документ - посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 .
Після чого, 29.05.2017 року близько 15 години 05 хвилин, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи, що посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 є підробленим, ОСОБА_6 , знаходячись в районі будинку № 14 на площі Соборній в м. Дніпро використав завідомо підроблений документ посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 надавши його працівникам поліції у якості документу, що посвідчує його особу, тим самим використав завідомо підроблений документ.
Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 358 КК України, а саме, підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та злочин відповідальність за який передбачена в ч. 4 ст. 358 КК України, а саме, використання завідомо підробленого документу.
Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить зарахувати йому строк його попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII з 07.12.2017 року по день набрання вироком законної сили.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що приблизно в кінці травня 2017 року в м. Кам`янське, в районі центру міста, а саме в одному з подвір`їв він знайшов посвідчення учасника бойових дій без фотокартки. 29 травня 2017 року, знаходячись в м. Дніпрі на зупинці громадського транспортну в районі лікарні ім. Мечникова до нього підійшли три людини, після чого почали задавати йому питання. Після того, як вони взяли його паспорт, один з працівників поліції повідомив іншим про необхідність доставки ОСОБА_6 до відділку поліції. Після чого вже у відділку поліції під час обшуку в нього в сумці було знайдено це посвідчення учасника бойових дій, але фотографія його там ще вклеєна не була.
Вказує, що він не пред`являв працівникам поліції вказане посвідчення, як і будь-кому іншому. Дійсно в нього був цей документ, проте він був недопрацьований та він ним не користувався.
При цьому вказує, що кримінальні правопорушення було вчинено ним 29 травня 2017 року, тобто під час дії положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. На даний час ОСОБА_6 перебуває під вартою 1 рік 9 місяців та чекає рішення апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Так, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.
Як пояснив в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , він займає посаду оперуповноваженого Соборного ВП і в кінці травня 2017 року о 15-00 годині він з ОСОБА_11 відпрацьовували територію Соборного району на службовому авто ВАЗ 2107 і проїжджаючи неподалік лікарні ім. Мечникова вони побачили громадянина який, помітивши їх, почав змінювати напрямок руху, після чого вони зупинились, представились, на що ОСОБА_6 почав нервувати, відмовлявся спочатку щось говорити, а потім представився і на їх прохання надав посвідчення учасника бойових дій, яке явно було підроблене. При цьому свідок ОСОБА_10 з ОСОБА_11 запитали ОСОБА_6 де він служив, але той не відповідав, після чого вони запросили ОСОБА_6 проїхати з ними до відділення поліції, на що він погодився та коли вони прибули до відділення поліції, то ОСОБА_6 в присутності понятих видав посвідчення учасника бойових дій.
Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції повідомив, що він займає посаду оперуповноваженого Соборного ВП і в травні 2017 року він разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_10 відпрацьовували Соборний район і біля лікарні ім. Мечникова помітили ОСОБА_6 , який вів себе підозріло, вони зупинились, представились і попросили надати документ, що посвідчує особу, на що ОСОБА_6 пред`явив посвідчення учасника бойових дій, в яке очевидно була вклеєна фотокартка, після чого вони запросили ОСОБА_6 в Соборний ВП, на що ОСОБА_6 погодився і в присутності двох понятих, видав слідчому посвідчення.
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що він займає посаду оперуповноваженого Соборного ВП і в кінці травня 2017 року він разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відпрацьовували Соборний район і біля лікарні ім. Мечникова помітили ОСОБА_6 , який вів себе підозріло, після чого вони представились і попросили надати документ, що посвідчує особу, на що ОСОБА_6 пред`явив посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_9 , у якому було добре видно самовільну вклейку фотокартки, після чого вони запросили ОСОБА_6 до Соборного ВП, де в присутності двох понятих слідчий вилучив посвідчення, яке ОСОБА_6 віддав добровільно.
Всі вищевикладені показання узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом огляду від 29.05.2017 року, згідно якого ОСОБА_6 знаходячись в кабінеті № 307 Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області по вул. Жуковського, 11, добровільно видав для огляду та подальшого вилучення Посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 15.12.2015 року військовою частиною НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 38); висновком експерта № 29/2.1,2.3/411 від 21.06.2017 року відповідно до якого бланк посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданий 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 , відповідає за своїми характеристиками бланкам посвідчень учасника бойових дій, виготовленим на ПК «Україна», в первинний зміст посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.2015 року на ім`я ОСОБА_9 , були внесені зміни шляхом заміни фотокартки (первинна фотокартка видалена, після чого на її місце вклеєна нова), фрагмент відбитку круглої печатки на правому боці фотокартки нанесений саморобним способом, а саме малюванням за допомогою пишучого приладу з наконечником кулькового типу, ознак внесення змін до первинного змісту реквізитів бланку посвідчення не виявлено.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, колегія суддів не знаходить.
До того ж сам обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні, не заперечував, що в травні 2017 року в м. Кам`янське він знайшов посвідчення учасника бойових дій та з метою його використання для безкоштовного проїзду в громадському транспорті, вклеїв в нього свою фотокартку, домалювавши відтиск печатки на ній, однак скористатись посвідчення не зміг, так як в м. Дніпро на пл. Соборній був зупинений працівниками поліції, які попросили надати своє посвідчення. Він не надавав посвідчення учасник бойових дій, а поліцейські самі витягли його з кишені та запросили його у відділок, де він вже при понятих видав цей документ.
При цьому, колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що під час вилучення у нього посвідчення учасника бойових дій, в ньому ще не було вклеєно його фотографію, оскільки вони спростовуються показаннями самого ОСОБА_6 , наданими ним у суді першої інстанції про те, що він знайшов посвідчення учасника бойових дій та з метою його використання для безкоштовного проїзду в громадському транспорті вклеїв в нього свою фотокартку, домалювавши відтиск печатки на ній, а також показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 пред`явив їм посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_9 , у якому було видно самовільну вклейку фотокартки.
Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про зарахування йому у строк покарання терміну перебування його під вартою з 07 грудня 2017 року по день набрання вироком законної сили, колегія суддів вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 №838-VIIІ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, у строк попереднього ув`язнення за КПК України включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому, строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується при призначенні покарання за наслідками судового розгляду, якщо особа була попередньо ув`язнена.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами внесеними згідно із Законом від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, якийнабрав чинності 21 червня 2017 року) попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , в межах даного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001909 від 30 травня 2017 року, до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не застосовувався.
З огляду на викладене та системно оцінюючи зазначені норми, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не застосовувався, то вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII, до обвинуваченого не підлягають застосуванню.
Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: