Справа № 438/1652/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/534/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000495 від 08.09.2018 року про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області начальника управління підтримання обвинувачення в суді старшого радника юстиції ОСОБА_9 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2018 року та вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 20 грудня 2018 року, більш суворим, призначеного цим вироком, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років та строк відбування покарання рахувати йому з 19 листопада 2018 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , 08.09.2018 близько 01 год. 00 хв., в групі осіб з невстановленою особою, матеріали стосовно якої відділено в окреме кримінальне провадження, з метою відкритого заволодіння чужим майном, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , підійшов до випадкового перехожого, яким виявився ОСОБА_10 та шляхом застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито, повторно, викрав у останнього, майно, а саме: ланцюжок з золота 585 проби вагою 11,94 грама, вартістю 7164 гривень, перстень з золота 585 проби вагою 3,17 грама, вартістю 1902 гривень, браслет з золота 585 проби вагою 6,13 грама, вартістю 3678 гривень, хрестик з золота 585 проби вагою 2 грами, вартістю 1200 гривень, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 13 944 гривень.
Крім цього, 17.09.2018 близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебуваючи по вул. Дрогобицькій у м. Бориславі, Львівської області, керуючись раптово виниклим умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою його реалізації, переліз через огорожу на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де діючи умисно, повторно, незаконно заволодів скутером марки «Navigator», рама № НОМЕР_1 , червоного кольору, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_11 .
Крім цього, 26.09.2018 близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_6 проходячи повз під`їзд АДРЕСА_4 , біля якого був припаркований скутер марки «Suzuki Lets-2» рама № НОМЕР_2 , синього кольору, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_12 , підійшов до вказаного скутера та діючи умисно, повторно, без дозволу власника, всупереч його волі незаконно заволодів ним.
На вирок суду заступник прокурора Львівської області начальника управління підтримання обвинувачення в суді старшого радника юстиції ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В обґрунтування покликається на те, що дане рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Апелянт вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 289 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не вирішив питання про застосування чи незастосування додаткового покарання конфіскації майна, передбаченого санкцією цієї статті, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку про це не зазначив. Звертає увагу, що ОСОБА_6 будучи неодноразово судимий, в тому числі за умисні тяжкі корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив і, маючи непогашену судимість, повторно вчинив тяжкі злочини, серед яких і 2 епізоди незаконного заволодіння транспортними засобами, а також наявність обставин, що обтяжує його покарання, дає підстави для призначення за ч.2 ст. 289 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна. Окрім цього, вказує, що судом першої інстанції не взятий до уваги той факт, що Дрогобицьким міськрайонним судом при ухваленні 31.01.2019 вироку стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України уже враховано вирок Трускавецького міського суду від 07.12.2018 і вирок Трускавецького міського суду від 20.12.2018.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду не відповідає даній нормі закону.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ухваленні вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, у частині призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Згідно із санкцією ч.2 ст. 289 КК України, якою встановлено кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, тому судам при постановленні вироку слід обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Проте, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 289 КК України, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме не вирішив питання про застосування чи незастосування додаткового покарання конфіскації майна, передбаченого санкцією цієї статті, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку про це не зазначив.

Вищенаведене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 409, 412, 413, 415 КПК України вирок суду першої інстанції слід скасувати та призначити у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути допущені порушення, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати належну оцінку зібраним доказам та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області начальника управління підтримання обвинувачення в суді старшого радника юстиції ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4