Справа № 357/2317/18
У Х В А Л А

23 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,-
в с т а н о в и в :
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.
Під час проведення судового розгляду кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заміну ОСОБА_4 рініше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою.
В судовому засіданні ОСОБА_5 при вирішенні клопотання прокурора покладаються на розсуд суду.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою заперечували, просили відмовити в задовленні клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу та продовжити застосуваня запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту .
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку щодо необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване та підлягає до задоволення оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не змінилися та продовжують існувати.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено жодним документом, зокрема копією вироку суду, яким засуджено ОСОБА_5 до покарання у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, те, що відповідно до ч.3 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд приходить до висновку, що ризики та обставини відповідно до ст.ст.177,178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.
Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжитий щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.
Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченому підчас розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване та підлягає до задоволення оскільки обвинувачений ОСОБА_5 на момент застосування запобіжного заходу ніде не працював, на даний час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів та ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати.
Тому, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в своєму клопотанні щодо заміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, як на підставу для заміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу посилається на те, що до Білоцерківської місцевої прокуратури надійшов лист із Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області із повідомленнями про порушення ОСОБА_4 обов`язків, покладених на нього ухвалою суду, зокрема залишення останнім 30.07.2019 помешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин та без дозволу прокурора/суду.
Оскільки прокурором в судовому засіданні не було надано достатньо доказів того, що обвинувачений ОСОБА_4 порушує порядок умови відбування обраного відносно нього запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні чи порушує умови обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, тому у задоволенні клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою ОСОБА_4 слід відмовити.
Також, суд вважає обргунтованим клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що обумовлено наявністю встановлених при обранні та продовженні застосування запобіжного заходу ризиків, передбачених КПК України.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжних заходів відпала, судом не встановлено.
При викладених обставинах, враховуючи положення ст.ст. 177, 178, ч. 1 ст. 194 КПК України й те, що на даний час ОСОБА_5 , ОСОБА_7 обвинувчуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 ч. 2 ст. 190 КК України слід залишити останнім обраний відносно них запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту відносно ОСОБА_7 ..
На даній стадії процесу судом не досліджені матеріали провадження.
Тому, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 ще на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176 178, 193, 194, 201, 331, 369, 372, 392 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 20 листопада 2019 року, включно.
В задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою ОСОБА_4 - відмовити.
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 23 листопада 2019 року, включно.
Розгляд обвинувального акта відкласти до 27 вересня 2019 року до 16 години 00 хвилин.
Дозволити обвинуваченому ОСОБА_4 , за погодженням із органом, який здійснює контроль за виконанням умов домашнього арешту, відвідувати медичні заклади з обов`язковим наданням документів, які підтверджують потребу у зверненні до медичного закладу та документів, які підтверджують факт та результати такого звернення.
В судове засідання доставити обвинуваченого ОСОБА_5 , викликати обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників, потерпілих, прокурора.
Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Київський СІЗО» МЮ України для виконання, керівнику Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області для відому.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1