Номер провадження: 11-сс/813/1640/19
Номер справи місцевого суду: 520/5191/19 1-кс/520/5829/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000088 від 13 лютого 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт на майно, яке 16 травня 2019 року було вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , а саме на:
- пістолет «ПМР» калібру 9 мм. № НОМЕР_1 , 1982 року виготовлення, для відстрілу гумових куль без магазину та набоїв;
- 2 порожніх магазина для пістолета «ПМ»;
- 10 патронів калібру 10 мм марки «SOBR» з гумовою кулею чорного кольору;
- дозвіл № НОМЕР_2 виданий УПД ГУНП в Одеській області 06 червня 2016 року дійсний до 02 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_6 на право зберігання пристрою травматичної дії пістолету марки «ПМР» 9 мм № НОМЕР_1 ;
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Слідчий суддя не врахував, що

- вилучений пістолет, патрони та дозвіл на право зберігання травматичного пістолетуне можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні за фактом незаконних дій з наркотичними речовинами, тобто у слідчого не було підстав для вилучення зазначеного майна;

- ОСОБА_6 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні;
- клопотання слідчого подано з порушенням строку, передбаченого ст.172 КПК України, так як 16 травня 2019 року майно було вилучено, а клопотання про арешт майна було подано слідчим 28 травня 2019 року;

- слідчий суддя в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України розглянув клопотання без участі власника майна.

Крім того, адвокат ОСОБА_7 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки клопотання слідчого було розглянуто без участі власника майна ОСОБА_6 , а про існування оскаржуваної ухвали йому стало відомо лише 17 вересня 2019 року.

До початку судового засідання представник власника майна адвокат ОСОБА_7 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 подали заяви, в яких просили розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

При цьому адвокат ОСОБА_7 вказав, що підтримує свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а прокурор зазначив, що не заперечує проти скасування арешту на майно ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого про арешт майна, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою зазначеної норми кримінального процесуального закону передбачено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що копія ухвали від 30 травня 2019 року направлялась на адресу ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку, проте відсутні відомості коли саме ОСОБА_6 отримав копію ухвали.

За таких обставин, з метою забезпечення права власника майна та його представника на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30 травня 2019 року був пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 3 ст.21 КПК України встановлено, що кожен мас право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У даному кримінальному провадженні арештоване майно було тимчасово вилучено в порядку ст.168 КПК України під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а тому слідчий суддя повинен був належним чином повідомити власника майна, або його представника про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

Невиконання слідчим суддею приписів ст.172 КПК України щодо належного сповіщення про час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна заінтересованих осіб призвело до порушення права вказаних осіб на доступ до справедливого суду, а отже слідчим суддею було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В матеріалах провадження міститься рапорт слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про те, що він повідомляв ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд вважає вказаний рапорт слідчого неналежним доказом сповіщення ОСОБА_10 , про дату час та місце судового розгляду, оскільки обов`язок належного сповіщення заінтересованих осіб про дату, час та місце розгляду клопотань про арешт майна покладається виключно на слідчого суддю, а не на слідчого правоохоронних органів.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 в своєму клопотанні про арешт майна зазначив, що вилучені під час проведення обшуку речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення, зберігають на собі його сліди та мають суттєве значення для подальшого досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає таке твердження слідчого взагалі безпідставним, оскільки об`єктом злочину є суспільні відносини взяті під охорону нормами кримінального права, якими злочином завдається реальна шкода чи створюється загроза заподіяння такої шкоди.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що пістолет для відстрілу гумових куль, набої, магазини до пістолету «ПМ» та дозвіл на право зберігання пістолету не можуть бути об`єктом будь-якого злочину, а тим більше, передбаченого ст.307 КК України в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи арешт на речі вилучені під час проведення обшуку квартири ОСОБА_6 , слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду та не дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Так, пістолет «ПМР» калібру 9 мм. № НОМЕР_1 , для відстрілу гумових куль був придбаний ОСОБА_6 у спосіб, передбачений законодавством України і він має відповідний дозвіл на носіння вказаної зброї, який також був вилучений під час проведення обшуку.

Вказані обставини дають апеляційну суду підставу дійти висновку, що вилучений пістолет з магазинами та набоями не можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні розпочатому за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а отже вказані речі не відповідають критеріям майна визначеним у ст.170 КПК України на які у даному кримінальному провадженні може бути накладений арешт.

Крім того, власник арештованого майна ОСОБА_11 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя на вказані обставини уваги не звернув, допустив неповноту судового розгляду, яка в свою чергу призвела до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку майно не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, а також слідчий суддя не дослідив обставини кримінального провадження та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що відповідно до положень статей 409, 410, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого суді та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30 травня 2019 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000088 від 13 лютого 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, яке16 травня 2019 року було вилучене в ході проведення обшуку квартири ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3