Ухвала
Іменем України

01 листопада 2019 року
м. Київ

Справа № 274/1321/17
Провадження № 51-5066ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати усіма транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено цивільний позов та питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою від 13 травня 2019 року виправлено описку у вироку від 25 квітня 2019 року - звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що 02.02.2017 року, близько 12 год 30 хв, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині вул. Садової в

м. Бердичеві, в напрямку вул. Б. Хмельницького, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, вул. Садової та вул. Героїв України, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам, невірно оцінив дорожню обстановку і в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 16.11 та дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» Правил дорожнього руху України, знаходячись на другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю «Renault Master» реєстраційний номер Федеративної Республіки Німеччина « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_6 , що рухався по проїзній частині вул. Героїв України (головній дорозі) в напрямку вул. Медичної, внаслідок чого на перехресті вказаних доріг здійснив зіткнення із даним автомобілем. В результаті даної дорожньої транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Master» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я. Порушенням водієм ОСОБА_5 вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 16.11 та дорожнього знаку 2.2 ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року - без змін.
У касаційній скарзі захисником, викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, з посиланням на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування вказує, що:
- відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України неправомірно внесені до ЄРДР 03 лютого 2017 року,
- судами не було досліджено речові докази автомобілі, які були учасниками ДТП, про огляд яких було заявлено клопотання стороною захисту,
- суди вийшли за межі обвинувального акту, оскільки мали місце дві ДТП: перша - зіткнення автомобілів, друга - зіткнення автомобіля «Renault Master» зі стіною будинку, проте в обвинувальному акті друге зіткнення не інкримінується,
- вважає висновки судово-медичної експертизи № 380 від 27 лютого 2017 року та судово-автотехнічної експертизи №894/17-25 від 10 липня 2018 року недопустимими доказами.
Крім цього зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи справу за його апеляційною скаргою, не прийняв жодного рішення щодо ухвали суду першої інстанції від 13 травня 2019 року про виправлення описки у вироку, якою на думку захисника внесено зміни до вироку суду та погіршено становище засудженого.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
За приписами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи касаційної скарги щодо не дослідження судами речових доказів автомобілів, які були учасниками ДТП, та виходу судами за межі обвинувального акту стосуються неповноти судового розгляду та заперечення фактичних обставин справи, а тому не є предметом касаційного розгляду.

Вказані доводи були предметом перевірки апеляційного суду та обґрунтовано відхилені судом з наведенням відповідних мотивів, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
За встановлених судом фактичних обставин, дії засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання свідка ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , дані протоколу огляду місця події від 02 лютого 2017 року, файл із зображенням, який міститься на карті пам`яті та відповідає відеозапису встановленому під вітровим склом автомобіля під керуванням засудженого, протоколами проведення слідчих експериментів від 13 березня 2017 року за участю потерпілої та свідка ОСОБА_6 , висновок судово-медичної експертизи № 380 від 27.02.2017, висновки судово-автотехнічних експертиз № 3/113 від 02 березня 2017 року, №165/17-25 від 21 березня 2017 року та 894/17-25 від 10 липня 2018 року.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
Таким чином, перевіривши матеріали справи, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, в тому числі стосовно неправомірності внесення відомостей про дане кримінальне провадження до ЄРДР, виходу за межі обвинувального акту, недопустимості доказів, які є аналогічними за своїм змістом доводам його касаційної скарги та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Так, суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи захисника про передчасність внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення дійшов висновку, що після ДТП слідчий мав підстави для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки потерпіла ОСОБА_7 була госпіталізована, а визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень можливо лише на підставі висновку судово-медичної експертизи, яка може бути призначена слідчим після внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок апеляційного суду, що документи, які досліджувалися судово-медичною експертизою та стали підставою для визначення у ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень було надано добровільно самою потерпілою, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 100 КПК України, а тому відсутність ухвали слідчого судді про вилучення зазначених документів не є підставою для визнання висновку експерта № 380 від 27 лютого 2017 року недопустимим доказом.
Доводи захисника щодо визнання недопустимим доказом висновку судово-автотехнічної експертизи №894/17-25 від 10 липня 2018 року не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі.
Відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Отже, перелік покарань, від відбування яких особу може бути звільнено на підставі ст. 75 КК України, є вичерпним. Покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю у цей перелік не входить.
Згідно зі ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

За вироком суду ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України призначено основне покарання у виді обмеження волі, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, враховуючи, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачає звільнення від відбування лише основного покарання, натомість звільнення від призначеного судом додаткового покарання за цією нормою не допускається, а тому виправлення описки у вироку від 25 квітня 2019 року шляхом вказівки, що засудженого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування лише основного покарання не змінює оскаржуване рішення, та не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції захисника ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а тому суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3