ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1608/19 Справа № 192/1972/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, -

за участю:
представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальнику провадженні №0000653.
Постановлено повернути ОСОБА_10 автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасово вилучений в нього протоколом огляду місця події від 20 жовтня 2019 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчий в своєму клопотанні не вказав підставу арешту майна та не обґрунтував можливість використання тимчасово вилученого майна, як доказу в даному кримінальному провадженні.
Тому прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого та негайному поверненню володільцю майна тимчасово вилученого у ОСОБА_10 автомобіля марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_11 , та який знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_10 , з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Вказує, що 20 жовтня 2019 року автомобіль «BMW 520» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . В цей же день вказаний автомобіль було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
В цей же день до слідчого судді Солоняннського районного суду Дніпропетровської області скеровано клопотання старшого слідчого СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду майно.
Посилається на те, що оскільки транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, користування ним може привести до втрати слідів злочину, а накладення арешту на автомобіль має на меті запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
На думку прокурора, слідчий суддя безпідставно зробив висновок, що слідчим не зазначено підставу арешту майна та не обґрунтовано можливість використання майна.
Вказує, що автомобіль «BMW 520» є основним об`єктом кримінального правопорушення пов`язаного з його експлуатацією та керуванням, по ньому будуть проводитися авто технічні експертні дослідження та, за наявності підстав - судова експертиза технічного стану автомобіля. Тому, з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, арешт автомобіля у даному кримінальному провадженню є необхідним.
Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин. Ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000653 від 20 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення вказує, що про наявність даної ухвали слідчого судді йому стало відомо 05 листопада 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, про розгляд клопотання слідчого ні потерпілого, ні його представника, судом повідомлено не було. Тому вважає дані причини поважними, за яких пропущено строк.
По суті апеляційної скарги посилається на те, що 20 жовтня 2019 року о 02 год. 40 хв. було здійснено наїзд автомобілем марки «BMW 520» під керуванням ОСОБА_10 на пішохода ОСОБА_7 , якому спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вищевказаний автомобіль в цей же день вилучений під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та поміщений на зберігання до території Солонянського ВП Дніпровського ВП Г`УНП у Дніпропетровській області.
Він, перебуває в користуванні ОСОБА_10 лише на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Будь-яких інших правовстановлюючих документів на транспортний засіб у вказаної особи не має. Тому відповідно до вимог діючого законодавства дана особа не є її належним володільцем.
Зазначає, що по вказаному транспортному засобу необхідно провести ряд слідчих дій щодо причетності до інкримінованого злочину водія вказаного автомобіля. Відмова в накладенні арешту може призвести до знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні.
Під час апеляційного розгляду прокурор та представник потерпілого підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
В судових дебатах учасники судового розгляду підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.
Колегією встановлено, що розгляд клопотання слідчого судом першої інстанції проведений без виклику потерпілого та його представника, яким не було відомо про дату, час та місце слухання справи. Тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом пропущено не було.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів, 20 жовтня 2019 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 жовтня 2019 року встановлено, що на автомобілі марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маються потертості бруду на кришці багажника ліворуч. В ході огляду вказаний автомобіль вилучено до Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В цей же день він визнаний як речовий доказ та залишений на зберіганні на території Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
25 жовтня 2019 року старший слідчий Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про накладення арешту на зазначений автомобіль з метою запобігання зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Вимогами ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та забезпечення можливості проведення судових експертиз.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку є необхідність в накладенні арешту на вищезазначений автомобіль, оскільки є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає за необхідне вимоги апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, - задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення в повному обсязі клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальнику провадженні №0000653, та про повернення ОСОБА_10 автомобіля марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасово вилученого в нього протоколом огляду місця події від 20 жовтня 219 року - скасувати.
Ухвалити нову, якою задовольнити клопотання старшого слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальнику провадженні №0000653 та накласти арешт на автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.09.2005 року належить ОСОБА_11 та знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_10 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4