МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/812/431/19, Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
№ 11-сс/812/432/19
Категорія: п.9 ч.1 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0002154 матеріали за апеляційними скаргами третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_6 та представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року про арешт майна.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
представники третіх осіб,
щодо майна яких вирішується
питання про арешт: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Просять скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області про накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 та повернути вказаний автомобіль.

Короткий зміст рішення слідчого судді суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2121, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , з забороною відчужувати його, використовувати та розпоряджатися ним, до скасування арешту майна у встановленому Кодексом порядку.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Вважають ухвалу незаконною, а висновки слідчого судді такими, що не ґрунтуються на належному дослідженні і оцінці матеріалів клопотання.
Зазначають, що слідчим не наведено жодного посилання на правову підставу такого арешту.
На думку апелянтів, зазначений автомобіль не відповідає критеріям, визначеним статтею 98 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України).
Стверджують, що матеріали кримінального провадження та клопотання слідчого не містять даних, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України.
Представник третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, зазначає, що під час судового розгляду клопотання слідчого, не було з`ясовано: місце вчинення злочину (крадіжки); кому належить нібито викрадене дизельне пальне; кому спричинено збитки; хто є потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини.
СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002154, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (надалі КК України), а саме викрадення дизельного палива.
Слідчий суддя, прийшовши до висновку про необхідність арешту значеного у клопотанні слідчого майна, дійшла висновків, що вилучений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є знаряддям злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи викладені в апеляційних скаргах, пояснення представників третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, не виходячи за межі вимог апеляційних скарг, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційний суд визнає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею додержані вимоги статей 170 173 КПК України.
Як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У зв`язку з цим, відповідно до частини 2 статті 173 КПК України, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженню; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно вимогам частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як слідує із матеріалів судового та кримінального провадження, автомобіль автомобілю ВАЗ 2121, номерний знак НОМЕР_1 , міг зберегти на собі сліди правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
З огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги частини 1 та частини 2 статті 170 КПК України щодо завдання та мети арешту, слідчий суддя при постановленні рішення вірно врахувала, що зазначене майно відповідає критерію речового доказу та на підставі статті 170 КПК України підлягає арешту.
За такого, є такими, що не заслуговують на увагу твердження апелянтів щодо безпідставності накладення арешту на майно.
Виходячи із даних матеріалів кримінального провадження, на цьому етапі провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників та/або користувачів майна з метою виконання завдань кримінального провадження, так як незастосування арешту в даному випадку може призвести до зникнення вказаного майна, приховування слідів злочину, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В силу наведеного, є не слушними твердження щодо порушення прав користувачів майна.
Щодо не пред`явлення підозри, про що вказують апелянти, в апеляційних скаргах, то, враховуючи положення частини 2 статті 173 КПК України, яка є спеціальною нормою, таке слідчий суддя повинен врахувати у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК України, тобто при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому і в цій частині твердження апелянтів є безпідставними.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року про арешт майна залишити без змін, а апеляційні скарги третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_6 та представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: