Справа № 305/541/16-к
Провадження по справі № 1-кп/305/22/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів обвинувальний акт кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 19.09.2015 за №0000939 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , (зареєстрований по АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту ДПІ в Рахівському районі ГУ ДФС в Закарпатській області, одруженого, на утриманні має 1 н/л дитину, військовозобов`язаного, не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 18 вересня 2015 року, керуючи двоколісним мотоциклом марки «VIPER» моделі «MX125V» (без реєстраційних знаків), в смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, внаслідок порушення ним вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України№1306 від 10.10.2001 (далі Правил), в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також п.13.1 Правил, де вказано, що водій в залежності від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, повинен дотримуватися безпечної відстані і безпечного інтервалу, допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_3 , при наступних обставинах.

Так, 18 вересня 2015 року, о 20 год.00 хв., у вечірній період доби, ОСОБА_4 , рухаючись з пасажиром ОСОБА_9 на задньому сидінні мотоциклу, по вул. Грушевського в смт. Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, в напрямку с. Біла Церква, навпроти будинку №96, порушуючи вищевказані вимоги ПДР, діючи зі злочинною самовпевненістю, усвідомлюючи, що керує мотоциклом джерелом підвищеної небезпеки, що створює небезпеку для оточуючих учасників дорожнього руху, легковажно розраховуючи на свої навики в керуванні транспортним засобом, за кермом якого він перебував, на швидкості біля 40 км/год., здійснюючи маневр обгону велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалася перед ним в попутному напрямку, лапкою гальмування і опорностояночною лапкою зачепив заднє колесо велосипеда останньої, внаслідок чого вона, втративши рівновагу, впала на дорожнє покриття, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла у Рахівській районній лікарні.

Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у скоєному кримінальному правопорушенні визнав частково та показав суду.

18 вересня 2015 року, біля 20 год., в смт. Великий Бичків, по вул. Грушевського, Рахівського району, Закарпатської області, керував власним мотоциклом марки «VIPER» моделі «MX125V», не маючи на нього реєстраційних документів, рухався зі швидкістю близько 40 км/год. Не дивлячись на те, що була темна пора доби, видимість була нормальна. На мотоциклі було увімкнене ближнє світло фар.

Побачив 2 велосипедистів, які їхали паралельно одна до одної, в попутному з ним напрямку. Коли велосипедистка, яка знаходилась ліворуч, зробила маневр, він пригальмував та об`їхав її, проте зачепив велосипедистку, як виявилось у подальшому, ОСОБА_8 , яка впала та травмувалася.

Вони зупинилися. Його дружина одразу викликала швидку, то був ажіотаж. Він залишився біля потерпілої , а коли приїхала швидка поїхав з нею у лікарню.

У момент ДТП назустріч йому рухалася вантажівка, проте, світло її фар не засліплювало його та не перешкоджало вчинити маневр обгону перешкоди (велосипедистів). Алкогольних напоїв у день пригоди він не вживав.

Щодо цивільного позову то такий визнає частково, зокрема визнає усі матеріальні витрати, які доводяться письмовими доказами. Моральну шкоду визнає, однак суму вважає завищеною. При вирішенні суми, яка підлягатиме до відшкодування, як моральна шкода, просить врахувати , що потерпіла також порушила правила дорожнього руху. Також не вважає, що вів себе зухвало по відношенню до потерпілого, як він не зазначив. Навпаки, він розмовляв з ОСОБА_6 двічі, невдовзі після події. Потерпілий пропонував поставив пам`ятник, і він не відмовлявся. Проте, пізніше, ОСОБА_6 приїздив до нього та почав заявляти зовсім інші вимоги, звинувачувати, що ніби-то він був п`яним у момент пригоди, тому він вирішив дочекатися розв`язання цивільного позову судом.

У вчиненому розкаюється. Просить застосувати щодо нього положення п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016» році, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Потерпілий ОСОБА_6 зазначив , що не був очевидцем події, яка мала місце 18.09.2015. Потерпіла була його матір`ю.

Підтримує заявлений цивільний позов, з підстав, наведених у позовній заяві та просить такий задовольнити у повному обсязі. Вважає, що обвинувачений вів себе дещо зухвало, оскільки вже минуло багато часу, а він не вживав заходів до добровільного відшкродування збитків і не просив вибачення за свій вчинок. Враховуючи всі обставини скоєного, поведінку обвинуваченого просить суд обрати йому міру покарання визначену законом за даний злочин.
Свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною обвинуваченого, в судовому засіданні від дачі показів відмовилася, на підставі ст.63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що 18 вересня 2015 року вона , разом з потерпілою ОСОБА_8 , на велосипедах, поверталися з роботи. На вулиці смеркалося, але видимість була нормальна. Вони їхали поруч і розмовляли, а коли проїжджав автомобіль, ОСОБА_8 пригальмовувала та перестроювалася таким чином, щоб їхати позаду. Різких маневрів ОСОБА_8 не здійснювала. Під час зіткнення з мотоциклом , потерпіла знаходилася позаду неї. Вона почула звук зіткнення і обернулася та побачила, що потерпіла впала на тротуар, а скутер, яким керував обвинувачений, на проїжджу частину дороги. Хто саме викликав швидку, ствердити не може оскільки багато людей телефонували в лікарню чи поліцію. Обвинувачений та його дружина місце події не покидали.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , окрім часткового визнання ним такої доведена наступними, дослідженими в ході судового слідства, письмовими доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, від 18.09.2015, та протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2015 з участю обвинуваченого та експерта, у яких, відтворено ті обставини, які мали місце під час ДТП. 18 вересня 2015 року в смт. Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області , з подальшим відображенням на схемі ДТП та фото таблицях.

-висновком експерта №118 від 28.10.2015, яким стверджено, що смерть ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми, у вигляді перелому лівої тім?яної та скроневої кісток з переходом на основу черепа, субдуральної гематоми, забою головного мозку, що ускладнилося набряком та ущемленням речовини головного мозку, який і став безпосередньою причиною її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , в 15.00 год. При судово-медичному дослідженні трупа громадянки ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральної гематоми, крововиливу в м`які тканини голови в лівій тім`яній та скроневих ділянках голови, садна обличчя зліва. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок падіння і ударяння об тупий твердий предмет з необмеженою травмуючою поверхнею, яким могло бути дорожнє покриття і могли бути спричинені 18.09.2015, при обставинах, зазначених в постанові. Вище вказані тілесні ушкодження знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті та, у відношенню до живих осіб, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;

-висновком № 10/38 від 10.03.2016 судової автотехнічної експертизи, яким стверджено: 1. В даній дорожній ситуації водій мотоцикла VIPER MX 125V, ОСОБА_4 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3 (б) та 13.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації велосипедисти, рухаючись групами, повинні їхати один за одним, щоб не заважати іншим учасникам руху, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 6.3 ПДР України. 2. Згідно вихідних даних, заданих слідством, дорожні умови, технічно справний стан мотоцикла VIPER MX 125V дозволяли водію ОСОБА_4 виконати всі необхідні дії по безпечному керуванню транспортним засобом. Як слідує з вихідних даних, для водія мотоцикла не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволяли йому виконати всі необхідні дії по безпечному керуванню та дотриманню безпечного інтервалу та безпечної дистанції в даній дорожній ситуації. Тому, в даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія ОСОБА_12 вбачається невідповідність вимогам пунктів 2.3(б) та 13.1 ПДР України, недотримання яких, з технічної точки зору, у своїй сукупності є причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди;

-Повідомленням №25-05/405 від 22.03.2016 метеорологічної станції Рахів, яка є підрозділом Закарпатського ЦГМ, дані якої є репрезентативні до смт.Великий Бичків, Рахівського району, стверджено, що 18 вересня 2015 року, в період часу з 19.00 до 21.00, спостерігалися наступні погодні умови: ясно, вітер тихо, температура повітря 19,0 градусів тепла, вологість повітря 91%, опади та небезпечні явища відсутні, видимість 10 км. Захід сонця 18.33.

-Висновком №64 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, стверджено, що на час проведення огляду, 18.09.2015, об 22.10 годині, у гром. ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Потерпілим ОСОБА_6 чем до обвинуваченого ОСОБА_4 , було заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, на загальну суму 174829 гривень, яка включала у себе 100000 грн. моральної шкоди та 74829 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на поховання та встановлення надмогильного пам`ятника. У ході судового засідання, потерпілий уточнив вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, зокрема, просив стягнути з обвинуваченого 3529 гривень витрат, пов`язаних з похованням ОСОБА_8 , 110000 гривень вартості встановлення пам`ятника та стягнути суму моральної шкоди у раніше заявленному розмірі 100000 гривень.
Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 цивільного позову, заявленого потерпілим, суд виходить з наступних міркувань.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, до стягнення з обвинуваченого, на думку суду підлягає у повному обсязі сума матеріальної шкоди 113529 гривень, як сума коштів, витрачених на поховання (проведення ритуального обряду) та встановлення надмогильного пам`ятника ОСОБА_8 , як така, що повністю доведена в ході судового засідання матеріалами справи (накладними про відпуск товаро-матеріальних цінностей).

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди суд виходить з наступного.
За загальним правилом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості судового рішення (ч.3 ст.23 ЦК України). З урахуванням п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та характеру правопорушення, глибини душевних страждань потерпілого, обставин справи, ступеню вини обвинуваченого.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 9 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки судом встановлено доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, внаслідок якого потерпілим є ОСОБА_6 , останній, безумовно, має право на відшкодування понесеної моральної шкоди. При цьому, визначаючи суму, достатню до відшкодування, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості судового рішення.

Так, суд бере до уваги характер, глибину моральних і фізичних страждань потерпілого. Зокрема, враховує, що в результаті скоєного злочину потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження які спричинили її смерть. Відтак, ОСОБА_6 втратив матір, що є непоправною втратою, яка у свою чергу потягла за собою ряд вимушених змін у житті потерпілого, душевні страждання, через втрату близької людини.

Враховуючи, що граничний мінімальний розмір на відшкодування моральної шкоди визначений чинним законодавством встановлений на рівні 1700 гривень, з урахуванням вище зазначених принципів, визначення межі відшкодування, матеріального стану самого обвинуваченого та його реальну можливість відшкодувати спричинену моральну шкоду, ( має на утриманні дружину та малолітню дитину, суд вважає, що достатнім, розумним, справедливим буде до відшкодування грошова сума в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень (тридцять граничних мінімальних розмірів відшкодування моральної шкоди), оскільки, на думку суду, така є достатньою для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань.

Процесуальні витрати на суму 351,84 гривень, за проведення автотехнічної експертизи підлягають до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави.

Відомостей про застосовані заходи забезпечення кримінального провадження та речові докази у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставити у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, вину частково визнав та розкаявся у скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин у відношенні ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 , позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд, прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, ч.2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Разом з тим, обвинувачений підлягає звільненню від покарання, виходячи з наступного.
В судовому засіданні ОСОБА_4 подав суду заяву про застосування щодо нього амністії, оскільки він має на утриманні малолітню дитину та підпадає під дію п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечив проти застосування амністії відносно ОСОБА_4 , та звільнення його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні малолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 р. набрав чинності Закон України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 р. №1810-VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."в" ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів кримінального провадження: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 травня 2017 року, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 являється батьком малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отже, на день набрання чинності вказаним Законом, ОСОБА_4 мав на утриманні малолітню дитину, стосовно якої він не позбавлений батьківських прав.

Інкриміноване кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року) Закону України Про амністію у 2016 році.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України Про амністію у 2016 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. Наслідки застосування амністії обвинуваченому зрозумілі.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2016 році, тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", ст.1 п. «в» Закону України Про амністію у 2016 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі п.в ч.1 ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування основного та додаткового покарання призначеного за цим вироком..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 164529 (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 351,84 гривень процесуальних витрат.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити засудженому ОСОБА_14 та прокурору після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1