Справа №577/4735/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/365/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 577/4735/18 за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 17.04.2015 Ніжинським міським судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі та 488,01 грн. штрафу, 26.01.2017 звільнений по відбуттю строку покарання, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2018 року, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення остаточного покарання за сукупністю вироків у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на необхідність приєднання до призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 17 квітня 2015 року. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на три місяці. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на три місяці, призначеного за цим вироком, та невідбутого покарання у виді штрафу у розмірі 488,01 грн., призначеного вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 17 квітня 2015 року, кожне з яких виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту. На підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України ОСОБА_7 до призначеного за цим вироком покарання, приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 17 квітня 2015 року у виді 488,01 грн. штрафу та постановлено штраф у розмірі 488,01 грн. виконувати самостійно.

Цим же вироком обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну сили, але не більше 60 днів з дня його застосування та взято під варту з зали суду. Постановлено строк відбуття покарання обраховувати з 22 грудня 2018 року, час перебування під вартою ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу згідно ст.72 КК України обраховувати з розрахунку, що один такий день відповідає одному дню арешту. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2400 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, на користь держави процесуальні витрати в розмірі 429 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів апеляційної скарги заступник прокурора Сумської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним, таким що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, не дотримався положень ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України, безпідставно, на думку прокурора, застосувавши принцип приєднання невідбутого покарання у виді штрафу за попереднім вироком та не зазначив у вироку остаточну міру покарання, призначену за сукупністю вироків.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 09.08.2018 близько 12-00 год., маючи не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку, перебуваючи із дозволу власниці - ОСОБА_10 у належній їй квартирі АДРЕСА_3 , будучи достовірно впевненим, що поряд нікого немає і його ніхто не бачить, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, із кімнати квартири ОСОБА_10 , викрав мобільний телефон «Nокіа 112» із сім-картами мобільних операторів «Київстар», на рахунку якої було 20 грн. та «Лайфселл», на рахунку якої було 15 грн. та грошові кошти у сумі 2000 грн., які лежали на полиці відкритої шафи, які належать ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_7 разом із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , яка покладалася на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Тому, колегія суддів, згідно ч.3 ст.349, ч.2 ст.394 КПК України не перевіряє фактичні обставини кримінального провадження.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 3 статті 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з наданих матеріалів, вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 17 квітня 2015 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до трьох років двох місяців позбавлення волі та покарання у виді штрафу в розмірі 488,01 грн., які постановлено виконувати самостійно (а.к.п.35-36).

Станом на час ухвалення оскаржуваного вироку призначене вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 17 квітня 2015 року покарання у виді штрафу в розмірі 488,01 грн. обвинуваченим не виконано.

Даним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту.

Керуючись правилами, передбаченими ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України, суд першої інстанції до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком приєднав невідбуте покарання за вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 17 квітня 2015 року у виді 488, 01 грн. штрафу, як такий, що складанню з іншими видами покарання не підлягає та підлягає самостійному виконанню.

На думку колегії суддів, при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ст.71 КК України, судом першої інстанції не порушено вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основні покарання, зокрема, у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають, а мають бути повністю або частково приєднані судом в їх не відбутій частині, з ухваленням рішення про їх самостійне виконання.

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.