ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2316/19 Справа № 646/7414/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0002964 від 20.10.2016 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 368 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на 60 днів задоволено. В задоволені клопотання захисника обвинувачених про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на домашній арешт відмовлено. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 29 серпня 2019 року включно. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 29 серпня 2019 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що зазначений прокурором ризик про переховування від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачені можуть ухилитись від правосуддя. Тяжкість злочинів не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою, на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжкого, покарання за вчинення яких, у разі доведеності їх вини, передбачено у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду, в позапроцесуальний спосіб незаконно впливати на потерпілих та свідків, про що зазначали потерпілі в судовому засіданні. Крім того потерпілі та свідки ще судом не допитані. Зазначені вище ризики не зменшились, продовжують існувати та в своїй сукупності свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для їх запобігання, і що виправдовує тримання обвинувачених під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою її підзахисним та постановити нову, якою обрати обвинуваченим ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід домашній арешт.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не навів чітких підстав для висновку, щодо наявності ознак переважання суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи обвинувачених.
Крім того, суд першої інстанції проігнорував незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та численні скарги на стан здоров`я від обох обвинувачених.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції посилається на тяжкість можливого покарання, проте суд не має права при продовженні строків тримання під вартою спиратись лише на дану обставину.
Вказує, що обвинувачені не мають бажання ухилятись від суду чи впливати на потерпілих, оскільки вони не вважають себе винуватими та навпаки бажають об`єктивного та всебічного розслідування, яке б показало їх невинуватість.
Також зазначає, що особи обвинувачених мають позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки, сім`ї, ОСОБА_7 має трьох неповнолітніх дітей.
Захисник вважає, що прокурором не доведено жодного із ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, як і не доведено того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти можливим ризикам.
Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для продовження строку застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.
Позиції учасників судового провадження.
Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою та постановити нову, якою обрати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід домашній арешт.
Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилались на її безпідставність, а ухвалу суду вважали законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, в провадженні суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0002964 від 20.10.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 368 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 01.07.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 з тих підстав, що строк тримання їх під вартою спливає, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні злочинів, що відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, обвинувачені можуть впливати на потерпілих, свідків, які після заміни колегії суддів будуть допитуватись спочатку. Інший більш м`який запобіжний захід, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, заявлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом вірно зазначено, що ризик про переховування від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачені можуть ухилитись від правосуддя. Тяжкість злочинів не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою, на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжкого, покарання за вчинення яких, у разі доведеності їх вини, передбачено у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду, в позапроцесуальний спосіб незаконно впливати на потерпілих та свідків, про що зазначали потерпілі в судовому засіданні. Крім того потерпілі та свідки ще судом не допитані. Зазначені вище ризики не зменшились, продовжують існувати та в своїй сукупності свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для їх запобігання, і що виправдовує тримання обвинувачених під вартою.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених. При цьому в даному контексті «суспільний інтерес» необхідно розглядати в широкому розумінні, а не в проявленому інтересі з боку ЗМІ до самого кримінального провадження. Вказане кореспондується з положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішеннями ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії».
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що особи обвинувачених мають позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки, сім`ї, ОСОБА_7 має трьох неповнолітніх дітей, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання вказані обставини були враховані.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд першої інстанції проігнорував незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та численні скарги на стан здоров`я від обох обвинувачених, колегія суддів вважає таким, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів чітких підстав для висновку, щодо наявності ознак переважання суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи обвинувачених також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані обставини по справі не спростовують наявності вищевказаних ризиків та того, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.
Інші доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 368 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4