Дата документу 23.10.2019 Справа № 320/4093/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4093/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1679/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокологірне Генічеського району Херсонської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 9 листопада 2019 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, а клопотання прокурора про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 9 листопада 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, він не працює, постійного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наявність обґрунтованої підозри та тяжкість вчинених злочинів не є безумовними підставами для тримання особи під вартою.

Також зазначає, що ОСОБА_7 не має жодного наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, він не отримував закордонний паспорт, а паспорт громадянина України готовий добровільно здати суду.

Крім того, він раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом з матір`ю, за місцем проживання характеризується позитивно, мати не заперечує проти того, щоб ОСОБА_7 знаходився на домашньому арешті в її квартирі, до моменту взяття під варту ОСОБА_7 мав місце навчання, де зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, а потерпілий не має до нього будь-яких претензій матеріального чи морального характеру.

Вважає, що прокурор взагалі не довів наявність ризиків, вони ґрунтуються виключно на припущеннях, а при їх обґрунтуванні прокурор використовував шаблонні формулювання, не надаючи жодного належного та допустимого доказу їх наявності.

Звертає увагу, що суд першої інстанції порушив вимоги ч 1 ст. 199 КПК України, оскільки строк дії попередньої ухвали закінчувався 12 вересня 2019 року, а клопотання прокурор надав суду лише 11 вересня 2019 року, тобто з порушенням п`ятиденного строку.

Вважає, що при розгляді клопотання не доведені передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України обставини, а продовжений ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірним, невиправданим та несправедливим.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, зазначила, що обвинувачений вже більш ніж півтора року перебуває під вартою, він обвинувачується у вчиненні злочину в групі з іншою особою, яка є раніше судимою, але перебуває на домашньому арешті.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду також підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що півтора року прокурор вказує на одні й ті самі формальні аргументи, він переховуватись не збирається, буде знаходитьсь під домашнім арештом.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та зазначила, що у відношенні обвинуваченого раніше за ч. 2 ст. 186 КК України вже було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, але він, перебуваючи на особистому зобов`язанні, вчинив розбій.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах кримінального провадження, 11 вересня 2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, судом встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу є недоцільним, з чим колегія суддів, з урахуванням обставин справи та відомостей щодо особистості ОСОБА_7 повністю погоджується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні корисливого умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, раніше не судимий, але в іншому кримінальному провадженню обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (на даний час вказані кримінальні провадження об`єднані в одне), не працює, стабільного джерела доходу не має, заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, що вказує на ризики переховування від суду, впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, що перешкоджатиме судовому провадженню.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування та стабільного джерела доходу, існує ризик вчинення обвинуваченим інших аналогічних корисливих кримінальних правопорушень.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання з батьками, де він характеризується позитивно, наявність місця навчання в минулому, де він також позитивно характеризувався, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру, а також не перебування на обліку у нарколога та психіатра, не є підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами від подальшої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого з приводу того, що іншій особі, яка є раніше судимою та вчинила злочин разом з ОСОБА_7 , було обрано більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки по іншому кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року вже було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, але під час строку дії вказаного запобіжного заходу ОСОБА_7 в групі з ОСОБА_9 23 березня 2018 року вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_10 .

Даний факт свідчить про наявність підвищеного ризику вчинення ОСОБА_7 іншого тяжкого або особливо тяжкого злочину і що особисте зобов`язання чи інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможуть усунути вказаний ризик.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, були перевірені колегією суддів першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, до того ж, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Тяжкість можливого покарання не може сама по собі бути підставою для продовження запобіжного заходку у вигляді тримання під вартою, проте з урахуванням встановлених ризиків та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з викладеними у клопотанні прокурора доводами про необхідність продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Всі інші доводи захисту були об`єктом дослідження судом при продовженні ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 9 листопада 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4