Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/7203/19
Провадження № 1-кп/644/800/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

законних представників потерпілої - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002040 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черемісіново Курської області РФ, громадянина України, з вищою освітою, раніше неодноразово судимого, не працює, не одружений,

обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
04.09.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов відповідний обвинувальний акт.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України судом з`ясовано думку учасників процесу щодо можливості призначення справи до розгляду.
Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченого, захисника, прокурора, потерпілої, представника потерпілої, оскільки дана справа підсудна Орджонікідзевського районному суду м. Харкова, підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає.
Потерпіла та її законні представники проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не заперечували.
Захисник просить повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки в ньому не вказано місце проживання обвинуваченого.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Вислухавши думку учасників з зазначеного питання, встановлено наступне.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Вимоги до обвинувального акту викладені в ст.291 КПК України, відповідно до ч.2п.2 якої обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості щодо обвинуваченого, в тому числі його місце проживання.

Ця норма є імперативною.

Зважаючи, що в обвинувальному акті відсутні дані щодо місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , то він не відповідає вимогам ст.291 КПК України і повинен бути повернутий прокурору.

Так як у ОСОБА_7 08.10.2019 року спливають строки тримання під вартою, то суд вирішував клопотання прокурора про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
В обгрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, ніде не працює, не має джерела доходів, раніше засуджувався за вчинення корисливих злочинів, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, може впливати на потерпілих та свідків, може переховуватися від суду, ризики, які були визначені слідчим суддею при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.
Потерпіла та її законні представники підтримали прокурора.
Захисник обвинуваченого та сам обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечували та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт з посиланням на те, що він має постійне місце проживання, сім*ю, похилого віку мати.

Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку:
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, викладеної в рішенні від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Такими ознаками є тяжкість та суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також можливість незаконного впливу на потерпілу, яка є неповнолітньою, свідків, які ще судом не допитані та переховування від суду, з метою уникнення
Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання за тяжкий злочин, у вчиненні якого в тому числі обвинувачується останній, який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, раніше неодноразово судимий за корисливі злочині, пов*язані з спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, суд дійшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілу, свідків, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.
З приводу заявленого захисником обвинуваченого клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи викладені адвокатом у клопотанні є безпідставними, оскільки підставою для зміни запобіжного заходу може бути лише обґрунтоване підтвердження того, що ризики, які були зазначені в ухвалі суду при його обранні на теперішній час відпали, що в свою чергу адвокатом доведено не було.
Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення тяжкого злочину, у вчиненні якого, в тому числі, обвинувачується ОСОБА_7 , а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну обраного раніше запобіжного заходу.
Згідно матеріалів справи, дія запобіжного заходу відносно обвинуваченого, у вигляді тримання під вартою, закінчується 08.10.2019 року.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою продовжується не більше ніж на 60 днів, тобто до 29 листопада 2019 року.

Керуючись ст. ст.177, 183, 197, 314ч.3п.3, 372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0002040 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.187ч.2 КК України повернути прокурору Харківської місцевої прокуратури №3.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, тобто до 29 листопада 2019 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через районний суд протягом протягом 7 днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1