В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2019 року Справа № 608/2312/18
Номер провадження1-кп/608/72/2019
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки,
в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України,--
18 січня 2017 року біля 2-ї години обвинувачений ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи в приміщенні залу очікувань вантажно-пасажирської залізничної станції «Чортків» регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходиться в м. Чорткові Тернопільської області вул. Вокзальна, 3, з метою заволодіння коштами підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , який сидів на кріслах в залі очікувань станції та наніс один удар долонею правої руки в обличчя та один удар долонею правої руки в ділянку грудей останнього, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в ході чого дізнався про те, що належні ОСОБА_7 кошти останній передав братові ОСОБА_8 , який сидів поруч на кріслах в залі очікувань станції.
В подальшому реалізовуючи свій злочинний намір обвинувачений ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 , та діючи, умисно, керуючись корисливим мотивом, відкрито викрав, вирвавши із рук ОСОБА_8 гроші в сумі 900 гривень, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, дав суду показання, якими підтверджується те, що 18 січня 2017 року біля 2-ї години він в приміщенні залізничної станції «Чортків» підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , який рахував гроші, наніс йому удари долонею руки в груди та обличчя і вихопив з рук брата потерпілого гроші в сумі 900 гривень, які в подальшому використав на свої потреби.
Обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаюється в вчиненому, просить застосувати до нього амністію та звільнити його від відбування покарання.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні дав показання, якими підтвердив, що 18 січня 2017 року він з братом був в приміщенні залізничної станції «Чортків». Там до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_5 , вдарив його долонею руки в груди та обличчя і після цього забрав гроші в сумі 900 гривень, які він передав своєму брату. На даний час гроші йому повернуто і він не має претензій до обвинуваченого.
Отже, обвинувачений визнав свою вину і повністю підтвердив обставини вчиненого злочину, не оспорюючи доказів щодо цих обставин, здобутих органом досудового слідства.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 вищезазначеного Кодексу роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, як відкрите викрадення чужого майна, (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, він не перебуває на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога.
Обставинами, згідно з положеннями статті 66 Кримінального кодексу України, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання згідно з положеннями статті 67 Кримінального кодексу України, в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому покарання в вигляді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачуються і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Оскільки вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України до покарання в виді позбавлення волі терміном на три роки за злочин, вчинений ним в період з 8-ї години 30 хвилин 19 січня 2017 року до 8-ї години 30 хвилин 14 березня 2017 року, тобто, вже після вчинення інкримінованого злочину за даним кримінальним провадженням, то остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів призначити за правилами ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим..
Проте, зважаючи на особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 Кримінального кодексу України.
Суд вважає вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить звільнити його від відбування покарання внаслідок акту амністії, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверинітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 7 вересня 2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" тастатті 9 цього Закону).
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 2602 від 13 грудня 2018 року ОСОБА_5 дійсно в період з 20 квітня 2016 року по 1 липня 2016 року та з '12 жовтня 2016 року по 16 грудня 2016 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверинітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Враховуючи вищенаведені обставини, до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосовано ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році і з цих підстав його звільнено від відбування покарання.
Витрати на проведення експертиз та речові докази в кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.
З врахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
Згідно вимог ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України остаточне покарання за сукупністю злочинів обвинуваченому ОСОБА_5 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тернопільського місьрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року більш суворим покаранням за даним вироком у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання внаслідок акту амністії.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: ОСОБА_1