Ухвала
Іменем України
18 червня 2019 року
м. Київ
справа № 658/404/18

провадження № 51-9850ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року в кримінальному провадженні № 0002912 щодо
ОСОБА_4 , 1978 року, вере ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину за вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_4 09 грудня 2017 року близько 10:00 на ґрунті особистих неприязних стосунків, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , нехтуючи вимогами статей 19, 29, 33 Конституції України, за допомогою фізичної сили, що виразилося у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, завдавши фізичного болю останній, всупереч волі потерпілої, надягнувши на її шию саморобний металевий пристрій, що складався з металевого тросу, головного гальмівного циліндру автомобіля, болта з гайкою, пластини з металевими отворами, навісного замка з ланцюгом, тим самим позбавивши її можливості вільно пересуватися. ОСОБА_4 тримав останню на вказаному вище саморобному металевому пристрої біля себе без годування та умов для справляння природних потреб протягом перших 24 годин незаконного позбавлення волі, а саме: з 10:00 09 грудня 2017 року до 10:00 10 грудня 2017 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду щодо ОСОБА_4 , через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги сторона захисту мотивує тим, що суд апеляційної інстанції в ухвалі не надав належної оцінки всім доводам апеляційної скарги та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Зокрема, вказує про те, що апеляційним судом не зазначено мотивів неврахування показань ОСОБА_4 , що потерпіла сама заподіяла собі тілесні ушкодження на руці. Стверджує про те, що ОСОБА_4 не мав умислу на позбавлення волі потерпілої ОСОБА_7 .. Крім того зазначає про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Мотиви суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433 КПК України, не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Доводи сторони захисту про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та відсутністю в останнього умислу на незаконне позбавлення волі, є безпідставними.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України, суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 146 КК України, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо обставин подій; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події від 11 грудня 2017 року, слідчого експерименту від 25 січня 2018 року, а також на підставі висновку експерта від 12 грудня 2017 року, зміст яких відображено у вироку.
Відповідні показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 ..
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність й допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України.
Враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до яких ОСОБА_4 , умисно, способом, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_7 , що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань, незаконно позбавив її волі, висновок суду про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 146 КК України, колегія суддів вважає правильним.
Твердження захисника про те, що потерпіла сама заподіяла собі тілесні ушкодження на руці спростовуються показаннями самої потерпілої та висновком експерта від 12 грудня 2017 року, згідно якого крововиливи та садна на руці спричинено потерпілій тупими предметами.
Крім того, аналогічні доводи захисника були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 146 КК України кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного злочину відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.
Перегляд судового рішення в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддів касаційного суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Касаційна скарга захисника не містить доводів, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3