Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 679/1046/18
провадження № 51-2442ск19
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження.
Встановлені обставини
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 8 лютого 2019 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000504

від 11 липня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 9 квітня 2019 року частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував зазначене рішення місцевого суду і призначив новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою від 9 вересня 2019 року суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області у відкритому підготовчому судовому засіданні відмовив ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.
Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Суддя Хмельницького апеляційного суду ухвалою від 20 вересня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу міського суду з тих мотивів, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 392 і ч. 4 ст. 314 цього Кодексу згадане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про незаконність ухвали апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому просить скасувати це судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому у відкритті провадження за апеляційною скаргою, а суддя, який постановив таке рішення, не був безстороннім, оскільки був членом колегії, що постановила ухвалу від 9 квітня 2019 року.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
Відповідно до ст. 24 та п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд судом вищого рівня вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи. Зокрема, ухвали суду першої інстанції, які не набрали законної сили, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку лише

у випадках, передбачених КПК.
Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, окрім як у випадках, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
Існуючий порядок апеляційного оскарження передбачає як можливість окремого (самостійного) оскарження судового рішення, так і його оскарження разом із рішеннями, зазначеними у ч. 1 ст. 392 КПК.
Тобто у частинах 1 та 2 ст. 392 КПК визначено механізм реалізації права на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції, який включає два шляхи: самостійно та разом з основним рішенням у справі. Такий механізм спрямовано на забезпечення виконання завдань кримінального провадження, визначених

ст. 2 КПК, та дотримання вимог ст. 28 цього Кодексу щодо розумних строків судового розгляду.
При цьому основним критерієм для відмежування ухвал, які підлягають окремому оскарженню в апеляційному порядку, і таких, заперечення на які включаються до апеляційної скарги на судові рішення, зазначені у ч. 1 ст. 392 КПК, є пряма вказівка законодавця в нормах КПК на можливість їх самостійного оскарження.
Водночас у ч. 4 ст. 314 КПК визначено, що в апеляційному порядку може бути оскаржено ухвалу лише про повернення обвинувального акта.
А тому твердження ОСОБА_4 про позбавлення його права на апеляційне оскарження є необґрунтованим та суперечить положенням ч. 2 ст. 392 і ч. 4

ст. 314 КПК, що передбачають механізм оскарження відповідного судового рішення разом із рішеннями, зазначеними у ч. 1 ст. 392 цього Кодексу.
Отже, виходячи з того, що ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької областіпро відмову в поверненні обвинувального акта було постановлено в підготовчому судовому засіданні, тобто відповідно до положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК вона відноситься до рішень, які прийнято під час судового провадження та які згідно з ч. 2 ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягають, рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження є правильним.
Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Посилання ОСОБА_4 на те, що апеляційний суд порушив його право заявляти відводи, не грунтується на вимогах закону, оскільки є формальним. Суддя Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_6 не відкривав апеляційного провадження, не розглядав справи по суті й не ухвалював відповідного рішення,

а в ухвалі від 20 вересня 2019 року лише констатував факт неможливості оскаржити ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку відповідно до ч. 4

ст. 314 КПК. Касаційна скарга обвинуваченого не містить доводів, які би відповідно до положень статей 75, 76 КПК виключали участь цього судді у кримінальному провадженні чи свідчили про недопустимість його повторної участі, а тому в даному випадку та за встановлених обставин колегія касаційного суду констатує відсутність порушення права ОСОБА_4 , передбаченого п. 13. ч. 3 ст. 42 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 вересня

2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3