ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2233/19 Справа № 203/3480/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши 18 вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали провадження № 0001839 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_12 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працююючого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_13 - 2017 р.н., фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.10.2014 Ленінським судом м. Запоріжжя, ч. 1 ст. 187 КК України, до 4 років позбавлення волі. Звільнений 09.02.2018 ОСОБА_14 по відбуттю покарання,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженеця Полтавської області, с. Драбинівка, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 02.03.2015 Крюковським судом м. Кременчуг, за ч. 1 ст. 186 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України по вироку Соломянського р/с м. Києва від 24.11.2014 року ст. 187 ч. 1- 3 роки п/в, остаточно вважати судимим до 4 років п/в. Звільнився 12.04.2018, Полтавська ВК (64) по відбуттю строку покарання:
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року, ОСОБА_9 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки, покладено на нього наступні зобов`язання: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
ОСОБА_10 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки, покладено на нього наступні зобов`язання: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 солідарно витрати на залучення експерта 286 гривень 00 копійок.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком дії ОСОБА_9 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, та незаконне заволодіння паспортом.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, ОСОБА_9 , який раніше судимий за корисливі злочини проти власності, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість разом із ОСОБА_10 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), 07.08.2018 року, приблизно о 00 годині 10 хвилин, знаходячись на Центральному автовокзалі м. Дніпро, де побачили раніше невідомого ОСОБА_15 , який проходив повз, визначивши майно, що знаходиться у потерпілого ОСОБА_15 , як предмет свого злочинного посягання.
В цей момент у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, що належить потерпілому, вчинене повторно, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), розподіливши ролі кожного при скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_10 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, підійшли до потерпілого ОСОБА_15 та відвівши його у бік, один із вище зазначених осіб тримав рукою за шию потерпілого, таким чином застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, заволодів мобільним телефоном «Samsung» SM-G361Y, вартість якого відповідно до висновку експерта №4762-18 від 28.09.2018 складає 1599 гривень 60 копійок, паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_15 , грошовими коштами в розмірі 140 гривень та навушниками, вартість яких відповідно висновку експерта № 4762-18 від 28.09.2018 складає 239 гривень 20 копійок.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), відвівши потерпілого до банкомату на вул. Курчатова, змусили його зняти грошові кошти в розмірі 500 гривень, після чого повернули потерпілому його мобільний телефон «Samsung» SM-G361Y.
Після чого, ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження) з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2478 гривень 80 копійок, тобто виконали усі дії, що залежали від їх волі та отримали реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_10 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), вчинили відкрите викрадення майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою групою осіб.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_10 , який раніше судимий за корисливі злочини проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість разом із ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), 07.08.2018 року, приблизно о 00 годині 10 хвилин, знаходячись на Центральному автовокзалі м. Дніпро, де побачили раніше невідомого ОСОБА_15 , який проходив повз, визначивши майно, що знаходиться у потерпілого ОСОБА_15 , як предмет свого злочинного посягання.
В цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, що належить потерпілому, вчинене повторно, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), розподіливши ролі кожного при скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого, ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та невідомою особою(відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, підійшли до потерпілого ОСОБА_15 та відвівши його у бік, один із вище зазначених осіб тримав рукою за шию потерпілого, таким чином застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, заволодів мобільним телефоном «Samsung» SM-G361Y, вартість якого відповідно до висновку експерта №4762-18 від 28.09.2018 складає 1599 гривень 60 копійок, паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_15 , грошовими коштами в розмірі 140 гривень та навушниками, вартість яких відповідно висновку експерта № 4762-18 від 28.09.2018 складає 239 гривень 20 копійок.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), відвівши потерпілого до банкомату на вул. Курчатова, змусили його зняти грошові кошти в розмірі 500 гривень, після чого повернули потерпілому його мобільний телефон «Samsung» SM-G361Y.
Після чого, ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження) з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2478 гривень 80 копійок, тобто виконали усі дії, що залежали від їх волі та отримали реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_9 та невідомою особою (відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження), вчинили відкрите викрадення майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою групою осіб.
Своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
Також, ОСОБА_10 07.08.2018 близько о 00:10 годині знаходився на Центральному автовокзалі м. Дніпро, де побачив раніше невідомого ОСОБА_15 , який проходив повз, визначивши паспорт, що знаходиться у потерпілого ОСОБА_15 , як предмет свого злочинного посягання.
В цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння паспортом, що належить потерпілому і реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито, підійшов до потерпілого ОСОБА_15 та маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом, заволодів паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_15 .
Таким чином, ОСОБА_10 діючи умисно, відкрито, незаконно заволодів паспортом громадянина України, що належить потерпілому ОСОБА_15 .
Своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.357 ККУкраїни, тобто незаконне заволодіння паспортом.
Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України та у незаконному заволодінні паспортом, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.357 КК України

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі; ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначити остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
В строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10.08.2018 по 11.06.2019 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання в порушення вимог закону не врахував, що ОСОБА_9 у 2014 році вчинив тяжкий злочин проти власності, поєднаний з насильством, за який був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально, та звільнившись з місць позбавлення волі після відбуття покарання знову вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності.
Аналогічно суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_10 також у 2014 році скоїв низку корисливих злочинів, за які також був засуджений до реальної міри покарання, проте звільнившись з місць позбавлення волі лише через 4 місяця вчинив новий злочин.
Окрім того, судом не враховано, те що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 бажання виправити ситуацію не виявили, шкоду не відшкодували.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Обвинувачені та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачених та потерпілого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. ст. 50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації та мешкання характеризується посередньо, одружений, має на утримані малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває вину у скоєні інкримінованого йому злочину визнав повністю та щиро розкаявся у його вчинені, що суд відніс до пом`якшуючих покарання обставин; обставин, що обтяжують покарання судом не встановлені, прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 5 роки із звільненням ОСОБА_9 на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, та покладанням відповідних обов`язків.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, вину у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та щиро розкаявся у їх вчинені, що суд відніс до пом`якшуючих покарання обставин. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлені, прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України строком на 5 років із звільненням ОСОБА_10 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, та покладанням відповідних обов`язків.
Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення обвинуваченим покарання, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, обмежившись лише формальним посиланням на вищезазначені обставини.
Крім того, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_16 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є формальним і фактично не враховує характеру вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, один з яких віднесено законом до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років, стійкість умислу обвинувачених та їх посткримінальну поведінку.
При вирішенні питання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, судом не було в достатній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, який 09.10.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально за вчинення тяжкого злочину проти власності, поєднаного з насильством. Після чого звільнившись з місць позбавлення волі після відбуття покарання та маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних злочинів вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності.
При вирішенні питання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, судом не в повній мірі було враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений до реальної міри покарання за скоєння тяжких корисливих кримінальних правопорушень та звільнившись з місць позбавлення волі після відбуття покарання та маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних злочинів знову вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження обвинувачені ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 бажання виправити ситуацію не виявили, шкоду заподіяну своїми злочиннимим діями потерпілому не відшкодували.
Враховуючи викладене, зазначені судом першої інстанції обставини не вказують на те, що виправлення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції порушив загальні засади призначення покарання, передбачені Кримінальним кодексом України, не дотримався принципу індивідуалізації покарання, не врахував тяжкість вчинених злочинів та дані по особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і призначив покарання, яке не є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала наведені в апеляції прокурора доводи про безпідставність призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 75 КК України обґрунтованими, вважаючи, що таке покарання не відповідає його меті виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, а тому є явно несправедливим унаслідок м`якості.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та даних про особи винних, виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що покарання обвинуваченим повинно бути призначено у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення останніх та попередження скоєння нових злочинів.
З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є занадто м`яким, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає адоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню згідно з п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Будь-яких істотних порушень вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_12 задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_9 покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;
Призначити ОСОБА_10 покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
В строк відбуття покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10.08.2018 року по 11.06.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Копії вироку невідкладно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4