23.10.19№ 336/5442/19
Пр. 1-кп/336/671/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника транспортного засобу ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення майна з-під арешту в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 28 серпня 2019 року в порядку ст. 290 КПК України надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування означеного кримінального провадження застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту транспортного засобу, яким керував обвинувачений під час дорожньо-транспортної пригоди, - автомобіля «FIAT 230 L», державний номер НОМЕР_1 .

В ході підготовчого судового засідання представник власника транспортного засобу просить про скасування арешту вказаного автомобіля, посилаючись на ту обставину, що він належить особі, яка не є учасником цього кримінального провадження; слідчий оглянув його та провів усі необхідні експертні дослідження, а це означає відсутність необхідності збереження в подальшому цього заходу забезпечення, існування якого обмежує права його довірителя як власника.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання, посилаючись на ті обставини, що означений транспортний засіб визнаний в кримінальному провадженні речовим доказом, долею якого суд за загальним правилом повинен розпорядитися під час перебування в нарадчій кімнаті. Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження може виникнути необхідність в проведенні певних досліджень, а також процесуальних дій з використанням автомобіля, а також в його огляді як речового доказу, оскільки здійснення всіх перелічених дій передбачено процедурою судового розгляду.

Представник потерпілого заперечує проти задоволення клопотання, посилаюсь на наявність в кримінальному провадженні цивільного позову, одним з відповідачів по якому повинен бути власник джерела підвищеної небезпеки. У зв`язку з можливістю звернення стягнення по вимогам, які будуть адресовані власнику, на транспортний засіб, просить зберегти даний засіб забезпечення кримінального провадження.

Законний представник неповнолітньої потерпілої погоджується з думкою представника.

Захисник і обвинувачений також просять про відмову в задоволенні цього клопотання, посилаючись на ті й самі аргументи, які використовують інші учасники справи.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Однією з засад кримінального судочинства в силу ст. 16 КПК України є недоторканість права власності, згідно з якою (засадою), позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Виняток з цього правила становить накладення арешту на майно особи під час здійснення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З наведених положень кримінального процесуального законодавства випливає, що застосування арешту за наявності для цього підстав призвано забезпечити ефективність та дієвість кримінального провадження.

Постановою слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , від 28.06.2019 року автомобіль «FIAT 230 L», державний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом як знаряддя вчинення злочину, що зберігає на собі його сліди.

На підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на вказаний транспортний засіб накладений арешт.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кримінальним процесуальним кодексом порядку (ст. 170 КПК України).

Підстави для скасування майна, накладеного на досудовому розслідуванні, передбачені статтею 174 КПК України, відповідно до якої підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина 1 ст. 174 КПК України).

З наведеного положення кримінального процесуального закону випливає, що лише відсутність передумов для застосування арешту під час його обрання або припинення доцільності його подальшого застосування можуть зумовити скасування арешту.

Між тим, суд може констатувати наявність сукупності підстав для застосування арешту таких як: правова доцільність його застосування (забезпечення збереження речових доказів та відшкодування майнової шкоди) та ризики відчуження або перетворення цього майна.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладений на підставі закону арешт не втратив своєї актуальності на час розгляду кримінального провадження.

За змістом ст. 374 КПК України резолютивна частина вироку повинна містити рішення щодо речових доказів і документів, а згідно із статтею 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

В силу ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Наведені правила закону свідчать про необхідність збереження транспортного засобу в статусі речового доказу та застосованого щодо нього арешту до закінчення судового розгляду, оскільки підстави для скасування арешту, що передбачені статтею 174 КПК України, відсутні.

З урахуванням викладеного суд не вбачає жодної процесуальної передумови для ухвалення рішення на користь особи, що звернулась з зазначеним клопотанням.

Керуючись ст. ст. 167-174, 314, 315, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання представника власника транспортного засобу ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1