ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2554/19 Справа № 204/2356/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тбілісі, громадянина Грузії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До строку покарання ОСОБА_7 ухвалено зарахувати попереднє ув`язнення з 13 лютого 2019 року по 18 лютого 2019 року.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у вигляді застави з покладеними обов`язками.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м.Дніпрі незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням до іншого приміщення, за наступних обставин.
Як установив суд, ОСОБА_7 , 13 лютого 2019 року приблизно о 04 год. 45 хв. знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до приміщення, шляхом віджиму захисної решітки вікна проник до цокольного поверху зазначеного будинку АДРЕСА_2 , яке на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 25 грудня 2018 року належить ОСОБА_10 , та таємно, з метою наживи та обернення викраденого майна на свою користь, побачив системний комп`ютерний блок та перемістив його на підлогу вищевказаного приміщення, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками патрульної поліції та потерпілим ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_7 здійснив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), на загальну суму 793 грн. 60 коп., чим намагався спричинити матеріальний збиток ОСОБА_10 на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що вирок судом при призначенні покарання не враховано те, що обвинувачений в ході судового розгляду вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, а також те, що обвинуваченому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001517, тобто обвинувачений схильний до вчинення корисливих злочинів.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а тому необгрунтовано призначено занадто м`яке покарання, не заслуговують на увагу.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , - судом не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, з яких злочин не було доведено до кінця, вартість майна, яке було предметом злочинних посягань, та його значимість для потерпілого, той факт, що викрадене майно повернуто потерпілому, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, проте без його реального відбуття, з застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений в ході судового розгляду вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки як було встановлено у судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся, після чого саме прокурором було заявлено клопотання про проведення розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували інші учасники провадження.
Посилання прокурора на те, що судом не взято до уваги те, що обвинуваченому повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах провадження відсутнє та прокурором не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення
Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4