Дата документу 31.10.2019 Справа № 336/2036/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1711/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/2036/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , прокурора, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Потсдам Німеччини, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має зареєстрованого місця проживання,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19 січня 2016 року в період часу з 23.30 до 23.40 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кімнаті №25 гуртожитку, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Наталівська, 7, у ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, наніс останньому один удар ножем в область грудної клітини зліва, чим спричинив йому одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з локалізацією шкіряної рани в 3-му міжреберному проміжку по лівій середньоключичній лінії з ушкодженням колосердечної сорочки та серця, з вилиттям крові в порожнину колосердечної сорочки та в ліву плевральну порожнину, що призвело до гострої крововтрати, внаслідок чого настала смерть потерпілого. Одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини у ОСОБА_10 , яке ускладнилося розвитком небезпечного для життя стану крововтрати, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, речові докази.

В апеляційних скаргах:

- потерпілий, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК у виді 15 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, в якому не покаявся, раніше судимий за злочин, який спричинив смерть потерпілого. Встановлені судом обтяжуючі обставини не знайшли свого належного відображення у призначеному покаранні. Крім того, в якості обтяжуючої обставини судом не враховані тяжкі наслідки, завдані злочином, а саме те, що внаслідок вчиненого злочину настала смерть його брата, в якого залишилися діти, які перебували на його утриманні та вихованні. Під час розгляду провадження обвинувачений намагався виставити обставини вбивства ОСОБА_10 як спробу захистити своє життя, що не відповідає дійсності. Після нанесення потерпілому удару ножем в область серця обвинувачений не намагався надати жодну допомогу ОСОБА_10 , викликати швидку та навіть не поцікавився його станом, а замість цього просто заснув. В ході досудового розслідування та судового слідства ОСОБА_8 вини своєї не визнав, не виказав жодного розкаяння у вчиненому злочині. Також обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, не працює, не одружений, не має зареєстрованого місця постійного проживання, регулярно зловживає алкогольними напоями, є конфліктною людиною;

- прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК у виді 13 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть жінки, знову скоїв особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, протягом судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого, не визнав. А тому призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості;

- захисник просив вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення. Свої вимоги обґрунтовував тим, що стороною захисту неодноразово заявлялось клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 з метою встановлення наявності та справжнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , отриманих від потерпілого в момент, коли останній також отримав ушкодження, що призвело до його смерті. Адже обвинувачений впродовж всього судового розгляду скаржився на постійні головні болі, які, з його слів, з`явилися після того, як потерпілий ОСОБА_10 наніс обвинуваченому тілесні ушкодження. Суд першої інстанції не встановив, за яких обставин ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, описані в експертному дослідженні, яке міститься в матеріалах провадження, та не встановив мотив дій ОСОБА_8 у зв`язку з чим кваліфікація злочину не може вважатися вірною. В ході судового розгляду так і не була допитана свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 , що є порушенням права обвинуваченого. Суд першої інстанції про обставини події зробив висновки лише із показань свідків ОСОБА_12 (дружини потерпілого) та ОСОБА_13 (падчерки потерпілого), які знаходилися вдома в момент конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Суд в оскаржуваному вироку так і не вказав у чому є суперечності між показаннями ОСОБА_8 , які він дав в ході слідчого експерименту та в ході судового розгляду. Між тим, обвинувачений надав логічні та послідовні показання, які відповідають тим, що від нього були отримані в ході слідчого експерименту, та які знайшли своє відображення і підтвердження у висновку експерта. Також суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_13 та ту обставину, що тілесні ушкодження потерпілий отримав в місці проживання обвинуваченого, коли без запрошення прийшов до помешкання останнього і перший наніс йому тілесні ушкодження. Також суд не взяв до уваги пояснення сторони обвинувачення, що за досліджених обставин (темрява, раптовість отримання ударів в голову, тощо) ОСОБА_8 просто не міг навіть вважати, що його удар може бути смертельним. Крім того, зазначає, що 20.01.2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 визначено групу прокурорів у складі прокурорів: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Проте в ході судового розгляду, в порушення вимог КПК, був визначений прокурор ОСОБА_18 , який представляв докази обвинувачення, висловлював думку від імені сторони обвинувачення з багатьох процесуальних питань, в тому числі щодо відмови від свідка, одноособово брав участь в судових дебатах. Вважає, що допуск прокурора до участі у судовому розгляді без законних підстав та не з початку кримінального провадження істотно вплинув на якість процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні.

Крім того, захисник просив викликати та допитати свідка ОСОБА_11 , а також призначити повторну судово-медичну експертизу ОСОБА_8 ;

- обвинувачений (з урахуванням доповнень) просив вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що суд розглянув справу з обвинувальним ухилом, підтримуючи рішення та клопотання прокурора, та відхиляючи усі заяви та клопотання сторони захисту. Вирок ґрунтується виключно на протиріччях та доказах, які надані суду прокурором. Судом не взяті до уваги докази, які виправдовують його у вчиненні інкримінованого йому злочину. Покази свідка ОСОБА_12 суперечать дійсним обставинам справи. Свідок ОСОБА_11 взагалі не була допитана. Також не взято до уваги його покази, що на момент скоєного злочину в квартирі потерпілого, крім дітей та дружини, були ще дві людини, які зникли з квартири до приїзду швидкої та працівників поліції. Слідчий не долучив до матеріалів провадження речі зі слідами його крові, які залишились вдома за місцем його проживання та не вилучені предмети, якими були нанесені йому тілесні ушкодження. Під час розгляду справи постійно змінювалися прокурори, які не могли відповідати за цілісність обвинувачення. Висновки експертиз, які були надані стороною обвинувачення, не можуть слугувати доказами його винуватості; слідчий експеримент відбувався з порушеннями вимог КПК; не були взяті до уваги його тілесні ушкодження; судом не врахований його фізичний стан та фізичні дані потерпілого; суд не взяв до уваги, що між ним та потерпілим раніше вже був конфлікт, під час якого потерпілий наніс йому тілесні ушкодження. Також суд не врахував, що в нього не було ніякого мотиву та умислу, він не бажав настання смерті потерпілого, а лише захищався від нього. Адже потерпілий зростом 185 см. та вагою біля 100 кг. увірвався до нього в кімнату зі сковорідкою в руках, та перед цим потерпілий висловлював погрози вбивством, що чітко окреслювало подальші дії потерпілого. Крім того, суд не врахував, що він не зник з місця злочину, працював, приводів до поліції не мав, не є конфліктною людиною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_8 подано клопотання про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту та заперечили проти апеляційних скарг потерпілого та прокурора; прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора і частково потерпілого і заперечив проти апеляційних скарги захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок у даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, не визнав, та пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 увірвався до його кімнати із погрозами застосування насильства. Увірвавшись до його кімнати потерпілий наніс йому два удари рукою по голові, внаслідок чого, він обороняючись, вдарив потерпілого ножем в момент, коли потерпілий розпочав нанесення третього удару масивною сковородою по його голові, від якого він втратив свідомість. Умислу на вбивство потерпілого він не мав, ініціатором конфлікту був потерпілий, який першим наніс йому удари в голову.

Про дані обставини обвинувачений ОСОБА_8 пояснював і під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №216 у обвинуваченого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження в лівій виличній області, в правій скроневій області та в області вушної раковини.

Допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 пояснили, що потерпілий двічі ходив до кімнати обвинуваченого та робив йому зауваження з приводу гучної музики. Після першого попередження потерпілий вимкнув електричний струм в кімнаті обвинуваченого, а після другого візиту потерпілий повернувся до кімнати з ножовим пораненням.

Зі змісту вироку вбачається, що суд критично поставився до показів обвинуваченого, наданих ним на свій захист, зазначивши, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню невідворотну загрозу заподіяння шкоди для обвинуваченого, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому, а тому підстав вважати, що обвинувачений, завдаючи потерпілому удар ножем, перебував у стані необхідної оборони, немає.

В обґрунтування такого свого висновку суд першої інстанції послався зокрема на те, що за своїм віком, фізичними даними, життєвим досвідом та станом здоров`я обвинувачений очевидно міг адекватно без застосування ножа чинити ефективний супротив діям потерпілого.

Однак при цьому у вироку не зазначено, які конкретно докази, досліджені судом, підтверджують дані про вік, фізичні дані, життєвий досвід та стан здоров`я обвинуваченого, який, до того ж, стверджував про те, що потерпілий значно переважав його фізичні дані.

Не врахував суд і тієї обставини, що відповідно до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, злочин було вчинено за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнаті гуртожитку № НОМЕР_1 , тобто саме у кімнаті, в якій проживав обвинувачений.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо обґрунтованості чи необґрунтованості доводів обвинуваченого, наведених на свій захист, про те, що він убив потерпілого захищаючись від дій останнього, з урахуванням конкретних обставин справи, належним чином не здійснив порівняльний аналіз та оцінку наявності чи відсутності акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, не встановив їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Не містить вирок і достатніх та переконливих мотивів на спростовання доводів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо наявності з боку потерпілого ОСОБА_10 раптового, непередбачуваного для обвинуваченого, агресивного вторгнення в його житло і насильницьке посягання з боку потерпілого, що викликало невідкладну необхідність заподіяння йому шкоди.

Крім того, дійшовши висновку, про те, що не можна вважати єдиним порятунком від посягаючого, який спричинив легкі тілесні ушкодження, заподіяння йому смерті, районний суд не перевірив, що закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

За таких обставин вирок районного суду не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки судом допущено істотні порушення вимог процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. У зв`язку з чим, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. Під час нового розгляду суду належить ретельно перевірити доводи сторони захисту та з урахуванням усіх обставин кримінального провадження прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що обвинувачений досить тривалий час утримується під вартою, а саме з 20.01.2016 року. Під час апеляційного розгляду стороною захисту було надано відомості про те, що в разі застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, він буде проживати за адресою: АДРЕСА_3 . А тому колегія суддів вважає, що для запобігання ризикам, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а також для забезпечення його належної процесуальної поведінки, буде достатнім застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , прокурора, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 22-00 години до 06-00 години наступного дня.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) не залишати житло, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 22-00 години до 06-00 години наступного дня;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3) прибувати за викликом до суду.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити протягом 60 днів з дня ухвалення даного рішення, тобто до 29.12.2019 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4