Ухвала
Іменем України
12 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 282/443/17
провадження № 51-4722 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність з законодавством України. Визначено ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України (далі КК України )- нормою Кримінального кодексу України із застосуванням норм ст. 69 КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винною вироком Октябрського районного суду м. Липецька Російської Федерації від 16.03.2016 року за ст.ст.30 ч.3, 228-1 ч.5 КК Російської Федерації з застосуванням Російської Федерації.

Визначено строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 на підставі вироку Октябрського районного суду м. Липецька Російської Федерації від 16.03.2016 року з урахуванням Апеляційної ухвали Судової колегії по кримінальним справам Липецького обласного суду Російської Федерації від 24 травня 2016 року 8 (вісім) років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислено з 16 березня 2016 року. Зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою ОСОБА_4 з дня її фактичного затримання з 27 березня 2015 року по 15 березня 2016 року. Запобіжний захід засудженій ОСОБА_4 залишено без змін у виді тримання під вартою.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність з законодавством України залишено без змін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, зараховано засудженій ОСОБА_4 перебування в умовах попереднього ув`язнення до строку покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 травня 2019 року по 14 серпня 2019 року.
У касаційній скарзі, ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року та просить ухвалити нове рішення, за яким застосувати норму ст. 69 КК України та призначити покарання менше 8 років позбавлення волі.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Питання, які вирішуються судом під час приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, вирішуються судом за правилами глави 46 КПК України «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» і порядок їх вирішення врегульовано у ст. 610 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 610 КПК України передбачено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено.
З огляду на наведене, а також з урахуванням того, що оскаржувані ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК України, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані ухвали судів обох інстанцій, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року,
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3