Дата документу 05.11.2019 Справа № 331/1391/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1405/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/1391/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Братськ РФ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останнього разу 04.03.2015 Комунарським р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. 17.07.2018 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на три місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений без змін.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, в період часу з 15.02.2019 до 16.02.2019 ОСОБА_7 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, прийшов до будинку АДРЕСА_3 в особистих справах та зайшов до нежилого приміщення № 9 літ. А-4 даного будинку з метою скористатися послугами ігрових автоматів, але з`ясував, що у приміщенні нікого немає, при цьому побачив на підлозі демонтовані радіаторні батареї. Тоді, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з нежилого приміщення № 9 літ. А-4 будинку АДРЕСА_3 , таємно викрав майно, яке належить ТОВ «Орендне підприємство «Рітейл-Запоріжжя», а саме: дві радіаторні батареї білого кольору на п`ять і десять секцій, вартістю 180 гривень за одну секцію, а всього майна на загальну суму 2700 гривень. Після чого, ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Орендне підприємство «Рітейл-Запоріжжя» матеріальну шкоду на вказану вище суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду і з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання застосувати положення ст.75 КК України. В обґрунтування вимог захисник вказує, що суд при призначенні покарання не врахував позитивну характеристику за місцем проживання ОСОБА_9 і міцні соціальні зв`язки. Також вказує що обвинувачений повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину і те, що майно було повернуто потерпілому.

Прокурором у кримінальному провадженні на апеляційну скаргу захисника подане заперечення. Прокурор вважає, що вирок суду є законним. Зазначає, що призначене покарання є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд з дотриманням вимог ст.65 КК України, врахував усі обставини, на які посилається апелянт і призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України. Відтак на думку прокурора підстав для зміни чи скасування вироку не має. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7, 24.10.2003, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги КПК України стосовно призначення покарання.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, вчинив новий корисливий злочин проти власності, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога на момент розгляду справи в суді не перебуває, зі слів має на утриманні малолітню дитину, на теперішній час офіційно не працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом позитивної характеристики за місцем проживання ОСОБА_7 і міцних соціальних зв`язків, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховано сукупність усіх характеризуючих обставин, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного. Також суд зазначив, що зі слів обвинуваченого, він має на утриманні малолітню дитину та на теперішній час офіційно не працює.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції враховано та належним чином оцінені всі обставини, зокрема і ті, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі. Обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчинених злочинів, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.

Надані суду апеляційної інстанції виписка з медичної карти хворого про перебування на лікуванні у зв`язку із травмою в жовтні 2019 та довідка про те, що ОСОБА_7 з 10.10.2019 перебуває на реабілітації для алко- та нарко- залежних, на думку колегії суддів, не свідчить про наявність таких обставин, які б свідчили про можливість застосування до обвинуваченого положення ст.75 КК України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, був звільнений із іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків обвинувачений для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає. На теперішній час знову вчинив злочин, спрямований на посягання на приватну власність з метою отримання доходу злочинним шляхом, що свідчить про те, що призначення покарання без ізоляції від суспільства не може бути достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначене судом першої інстанції покарання, у виді арешту,з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Вид і розмір покарання за скоєне кримінальне правопорушення, на переконання колегії суддів, є справедливим і достатнім для досягнення мети покарання (за ч.2 ст.185 КК України призначене в мінімальних розмірах).

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 фактично просив призначити ОСОБА_7 більш тяжке покарання із застосуванням ст.75 КК України, в свою чергу обвинувачений просив призначити йому покарання у виді обмеження волі, однак на підставі встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, про які зазначено вище, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для призначення більш тяжкого виду покарання, не вбачається.

Доводи зазначені в апеляційній сказі захисника правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4