Справа № 170/4/19 Провадження №11-кп/802/380/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Шацького районного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною ухвалою суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с.Прип`ять Шацького району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого, інваліда другої групи,

визнано таким, що вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у стані неосудності, та застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Ухвалою також вирішено питання щодо арештованого майна, речових доказів.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції погодився із клопотанням прокурора про те, що ОСОБА_8 перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З огляду на дані обставини, враховуючи висновок судової психіатричної експертизи № 329 про характер та тяжкість захворювання, ступінь небезпечності хворого ОСОБА_8 , а також тяжкість вчиненого діяння, суд першої інстанції застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Так, згідно ухвали суду ОСОБА_8 10 листопада 2018 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи в житловому будинку по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , умисно, реалізовуючи злочинний умисел спрямований на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи на вулиці при вході у житловий будинок, наніс один удар клином металевої сокири в потиличну ділянку голови, в результаті чого заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому основи черепа, ВЧМТ, забою головного мозку, забійної рани потиличної ділянки, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя у момент їх заподіяння.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вищевказане судове рішення вважає незаконним у зв`язку з порушенням судом вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в ході розгляду справи було доведено ту обставину, що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони, а тому вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру слід відмовити. З цього приводу зазначає, що ОСОБА_8 виганяв із свого будинку в якому він проживає потерпілого ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, і при цьому виникла бійка. Коли вчерговий раз ОСОБА_9 намагався насильно проникнути до будинку, то ОСОБА_8 вдарив потерпілого сокирою по голові. Посилаючись на дані обставини, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постанови нову,- якою закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 на підставі ч.3 ст.513 КПК України.

Усі учасники провадження, окрім прокурора, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись та були повідомлені про час, дату та місце розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка скаргу вважає безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За нормами ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.93 КК України до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння у стані неосудності можуть бути застосовані заходи медичного характеру.

Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, судом відповідно до ст.94 КК України, зокрема може бути застосований такий вид примусового заходу як госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Такий вид госпіталізації застосовується щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Згідно із ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався зазначених вимог. Так, суд перевіривши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КК України.

ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 заперечував. Давав показання про те, що ОСОБА_9 він виявив на порозі будинку з травмою голови. На його думку потерпілий сам впав і розбив голову, так як перебував в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому у поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були нанесені саме ОСОБА_8 , однак в межах необхідної оборони.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні саме ОСОБА_8 і це фактично підтверджується наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 суду першої інстанції дав показання, що ввечері 10.11.2018 року він прийшов до ОСОБА_10 попросити, щоб той допоміг надігнати корови. В той вечір вони з ОСОБА_10 вживали спиртні напої, а ОСОБА_8 двічі виштовхував його з хати, внаслідок чого вони пошарпалися. Після вживання спиртних напоїв ОСОБА_10 пішов в іншу кімнату спати, а він заснув за столом. Через деякий час він прокинувся та хотів вийти з хати, однак на порозі хтось його вдарив по голові. Хто заподіяв йому травму голови він не бачив, але вважає, що удар сокирою міг нанести ОСОБА_8 . Сокиру він бачив раніше в коморі будинку.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції надав показання про те, що ввечері, точної дати не пам`ятає, до нього додому прийшов ОСОБА_8 та повідомив, що хтось побив ОСОБА_9 . Після цього вони разом пішли на місце, вказане ОСОБА_8 , де лежав потерпілий. Він подзвонив до фельдшера, щоб вона надала невідкладну допомогу. При цьому він бачив, що у потерпілого на одній нозі не було чобота, а також бачив сліди волочіння тіла з кров`ю, які вели від будинку де проживає ОСОБА_8 . Сам ОСОБА_8 заперечував, що це він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , хоча його ніхто не звинувачував.

Свідок ОСОБА_12 надавала показання про те, що увечері, приблизно 09.11.2018 року, додому прибігли її дочка ОСОБА_13 зі своїм знайомим ОСОБА_14 та повідомили, що недалеко на узбіччі дороги лежить людина у крові. Їм про це повідомив ОСОБА_8 та вказав на місце де перебувала побита людина. Вона зателефонувала до старости села та до ОСОБА_15 . Пізніше приїхала швидка допомога та працівники поліції.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суду надавали показання про те, що увечері, точної дати не пам`ятають, вони разом збирались вечеряти, коли до них прийшов ОСОБА_8 та повідомив, що неподалік лежить людина в крові. Вони всі разом пішли на місце, вказане ОСОБА_8 . Після цього вони повідомили про це ОСОБА_12 . Бачили вони також і сліди волочіння тіла, які вели до паркану будинку, де проживає ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_16 надавала показання про те, що вона до приїзду карети швидкої допомоги надавала невідкладну медичну допомогу ОСОБА_9 , в якого була виявлена проникаюча рана на голові та багато крові.

Свідок ОСОБА_15 суду надавала показання про те, що увечері, точної дати не пам`ятає, до неї зателефонувала ОСОБА_12 та попросила прийти, оскільки в неї перебував ОСОБА_8 , який виявив побиту людину. Коли прийшла, то побачила, що приїхала швидка медична допомога, лікарі почали потерпілому надавати медичну допомогу.

Вина ОСОБА_8 у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується також і іншими письмовими доказами. Зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 11.11.2018 року звернувся із заявою про вчинення злочину до Шацького ВП Любомльского ВП ГУНП у Волинській області. В заяві окрім іншого він вказав, що 10.11.2018 року, в період часу з 20 год. 20 хв. до 21 год., на подвір`ї господарства, за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_8 спричинив йому тілесні ушкодження;

- повідомленням чергового лікаря Шацької РЛ №151 від 10.11.2018 року, складеного об 23 год. 15 хв. на ім`я начальника Шацького ВП Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, з якого вбачається, що в лікарню доставлений ОСОБА_9 , житель с. Прип`ять, з забійною раною потиличної ділянки, перелом н/щелепи, ЗЧМТ, забій головного мозку, алкогольне сп`яніння;

- протоколом огляду місця події від 10.11.2018 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого було виявлено сокиру зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров. На вході в житловий будинок також виявлені сліди боротьби чи місця знаходження людини, сліди речовини бурого кольору, зовні схожої на кров та сліди волочіння, які тягнуться у напрямку виходу з подвір`я;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.11.2018 року з відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_8 особисто показував як він завдавав удари сокирою потерпілому та як витягував ОСОБА_9 за територію господарства;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.12.2018 року, в ході проведення якого ОСОБА_9 особисто показував, де він 10.11.2018 року, у вечірню пору, перебував у будинку ОСОБА_10 та що між ним та ОСОБА_8 виникав конфлікт.

- висновком експерта №85 від 13.12.2018 року відповідно до якого, за результатами судово-медичного дослідження у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому основи черепа, ВЧМТ, забою головного мозку, забійної рани потиличної ділянки, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя у момент їх заподіяння;

- висновком експерта №80-МК, в якому зазначено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключається від удару обухом сокири або частини щоки її полотна. Не виключається можливість заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень наданою на експертизу сокирою. Травмуюча сила була направлена в область потиличної ділянки голови потерпілого. В момент спричинення йому поранення, потерпілий міг знаходитися, як в горизонтальному так і в вертикальному, або близьких до них положеннях, найбільш вірогідно повернений задньою частиною тіла до нападника.

З висновку амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 329 від 10.12.2018 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення і виявляється на даний час ознаки легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з поведінковими розладами, які позбавляли і позбавляють його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 перебуваючи в стані неосудності, вказаними вище діями, які виразились в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , небезпечного для життя у момент його заподіяння, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були спричинені ОСОБА_8 саме в межах необхідної оборони, а не за обставин вказаних в оскаржуваній ухвалі, судом до уваги не приймаються, оскільки повністю спростовуються вищевказаними доказами.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а відтак вона є цілком законною та обґрунтованою.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шацького районного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді