№ 336/1721/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має статус особи з інвалідністю третьої групи, судимого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, звільненого від покарання з випробуванням тривалістю в два роки,

- обвинуваченого за ч. 1ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений до його засудження вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України вчинив відкрите викрадення чужого майна за таких обставин.

13 березня 2018 року, близько 15 години 50 хвилин, обвинувачений, керуючись умислом на грабіж, біля будинку № 6 по вулиці Пархоменка в м. Запоріжжі, відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_6 «Samsung Galaxy Duos» в корпусі білого кольору, який знаходився в руках у неповнолітнього сина потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Описаними діями потерпілій спричинено майнову шкоду в сумі 400 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дав показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що вчинив грабіж, постукавши у вікно квартири, що розташована на першому поверсі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , де проживає його знайомий ОСОБА_7 , та коли той відкрив вікно, наказав йому принести телефон. Отримавши телефон, поклав його до себе в кишеню, заявивши потерпілому, що повертати його не стане, а сам продав телефон сторонній особі, отримавши взамін 250 грн., які витратив на власні потреби.

У вчиненні злочину розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого і щиро жалкує про те, що сталося.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 скоїв до його засудження вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України скоїв тяжкий злочин проти чужої власності, чия непорушність охороняється Основним Законом України.

Означені обставини свідчать про певний ступінь соціальної небезпеки обвинуваченого та характеризують його як особу, схильну до вчинення кримінально караних діянь.

Разом з цим суд бере до уваги і ту обставину, що у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілій викраденої речі усунено спричинену шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, сім`ю, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, його молодий вік, в силу якого обвинувачений має об`єктивну можливість повернутися до суспільних та моральних цінностей, дають суду підстави для призначення мінімального покарання у виді позбавлення волі, що передбачено положеннями Загальної частини Закону України про кримінальну відповідальність, а при призначенні покарання за сукупністю злочинів для застосування принципу поглинення більш суворим покаранням менш суворого, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, якими, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення особи.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням внормоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання з урахуванням таких міркувань.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у своєму Рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», відповідно до якої правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

Відомостей про процесуальні витрати в провадженні суду не надано.

Долю речових доказів належить вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_5 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

Покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України призначити шляхом поглинення більш суворим, призначеним вироком вироком Шевченківського районного яке призначене цим вироком, у виді двох років позбавлення волі

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в два роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ мобільний телефон «Samsung Galaxy Duos» в корпусі білого кольору, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - повернути ОСОБА_6 за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1