ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 461/2729/17
провадження № 51-7341км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0001179, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Львова, неодноразово судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2018 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК на строк 5 років;
- на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинівостаточно на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 19000 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Апеляційний суд Львівської області 29 березня 2018 року вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 29 січня 2017 року в період часу з 13:00 до 14:00 шляхом пошкодження вікна проник у квартиру АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 золоті вироби загальною вартістю 19 000 грн, які надалі здав у ломбард за 6565 грн.

Також ОСОБА_7 21 березня 2017 року близько 13:00 через відкрите вікно проник у квартиру ОСОБА_8 за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «BRAVIS RAY» вартістю 400 грн.

Крім того, ОСОБА_7 22 березня 2017 року близько 14:20, перебуваючи в магазині «Золотар» в м. Львові, шляхом ривка відкрито викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Майкрософт» вартістю 2000 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі ОСОБА_7 через суворість, просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що апеляційний суд:
- не вказав у вироку, в чому саме полягає неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, оскільки звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням відповідає вимогам ст. 75 КК щодо такого звільнення;
- не врахував належним чином того, що ОСОБА_7 у суді визнав вину та щиро розкаявся, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, обставини, що обтяжують покарання, відсутні, потерпіла ОСОБА_9 не заперечувала проти застосування ст. 75 КК.
На думку сторони захисту, призначене ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуваннямє достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу заперечень від учасників процесу не надходило.
У судовому засіданні:
- захисник підтримала касаційну скаргу;
- прокурор вважав вирок законним та обґрунтованим й просив залишити його без зміни.
Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував:
- пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та сприяння розкриттю злочину;
- відсутність обставин, що обтяжують покарання;
- дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий і стосовно поведінки якого скарг за місцем проживання не надходило;
- необхідність відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_8 .

На підставі наведеного суд першої інстанції обрав покарання у виді позбавлення волі на строк, ближчий до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК, 5 років, та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Однак під час вирішення питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, не взяв до уваги того, що при вирішенні зазначеного питання має бути належним чином досліджено та оцінено всі обставини, які мають значення для кримінального провадження,та не зазначив, як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.
Як вірно вказав у вироку апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції належним чином не врахував характеру і ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ч. 4 ст. 12 КК належать до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого, який, будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічні злочини, що, на думку колегії суддів апеляційного суду, виключає можливість застосування до нього ст. 75 КК.

Тому апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, що полягає у безпідставному звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Постановляючи свій вирок, суд апеляційної інстанції призначив покарання з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання щирого каяття та сприяння розкриттю злочину, і того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Також суд врахував, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, перебуває на обліку у лікаря психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, заподіяну шкоду потерпілій ОСОБА_8 не відшкодував.

З таким висновком погоджується й Суд, вважаючи, що у цьому разі, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, даних про особу засудженого, невідшкодування ним шкоди у добровільному порядку та кількість епізодів злочинів, не зважаючи на те, що вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання формально узгоджуються з вимогами ст. 75 КК щодо злочинів, до яких ця норма закону може бути застосована, інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком не мало бути застосовано, адже звільнення від відбування покарання з випробуванням є правом, а не обов`язком суду, а у цій справі, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин, відсутні обґрунтовані підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З урахуванням положень статей 50, 65 КК України апеляційний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, не застосовуючи при цьому положення ст. 75 КК.

На думку Суду, покарання, призначене засудженому апеляційним судом, відповідає загальним засадам його призначення, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Таким чином, підстав для задоволення скарги не встановлено.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3