ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1786/19 Справа № 189/200/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 за апеляційною скаргою прокурора Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 07.12.2016 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 04.11.2018 року з Державної установи Бучанська виправна колонія (№85) за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, і визначено йому іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, 30 січня 2019 року, близько 12 год. 30 хв., перебуваючи в приміщені літньої кухні ОСОБА_10 , за згодою останнього, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час перебував власник ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скориставшись тим, що на деякий час ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покинули приміщення літньої кухні, по раптово виниклому умислу направленому на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, переконавшись в тому, що буде не помічений власником будинку та іншими особами, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, викрав грошові кошти в сумі 250 гривень (одна купюра номіналом 50 гривень та одна купюра номіналом 200 гривень), що належать ОСОБА_11 , які знаходились в зовнішньому кармані належної йому куртки, яка висіла на вішалці у вищевказаному приміщенні, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальні збитки на вищевказану суму.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 місяців арешту. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого, прокурор посилається на порушення судом вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що суд першої інстанції невірно тлумачив закон, внаслідок чого обвинуваченому було призначено занадто м`яке покарання та необґрунтовано звільнено останнього від його відбування. На думку сторони обвинувачення, покарання у виді арешту буде законним і таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілого, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 185 КК України в апеляційні скарзі прокурором не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими, а висновок суду про звільнення останнього від покарання з випробуванням таким, що не ґрунтується на засадах призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.
Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру покарання та звільненні його від відбування покарання відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції виходив із ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не працює, інвалідом не являється, характеризується за місцем проживання негативно, а також судом враховано щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, як обставини, що пом`якшують покарання та рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання.
Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вищевказаних вимог закону та ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за відсутності передбачених законом підстав, при цьому не мотивувавши своє рішення належним чином та не зазначивши, які обставини справи і дані про особу дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання з відповідним контролем за ним.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, протягом 2013-2019 років вчинив ряд умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально. Звільнившись з місць позбавлення волі 04.11.2018 року після відбуття покарання та маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних злочинів, ОСОБА_7 30.01.2019 року, тобто менше ніж через три місяці з дня звільнення, вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
Крім того, судом першої інстанції не враховано досудову доповідь про обвинуваченого ОСОБА_7 , складену інспектором Покровського РС філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області, згідно якої уповноважений орган з питань пробації дійшов висновку про те, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Надаючи оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів не вважає їх достатніми для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а тому доводи прокурора заслуговують на увагу.
Крім того, колегія суддів враховує і поведінку обвинуваченого після ухвалення оскарженого вироку, що останній ухилявся від явки в судове засідання, про поважні причини своєї неявки суду не повідомляв, внаслідок чого розгляд справи неодноразово відкладався та постановлювалися ухвали про його привід, однак за місцем проживання ОСОБА_7 був відсутній, відомостей про його місце знаходження суду не надавав та в результаті був оголошений у розшук.
При цьому, обвинуваченому при ухваленні оскарженого вироку, судом першої інстанції було роз`яснення про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків у разі звільнення його від відбування покарання, однак, незважаючи на це, останній належних висновків для себе не зробив та знову легковажно віднісся до призначеного йому покарання, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
За наведених обставин, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України в даному випадку є недопустимим, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, враховуючи всі обставини справи та особу ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що саме призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим остання підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту.
Строк відбуття покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: