Справа № 128/4462/16-к
Провадження №11-кп/801/996/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці об`єднані кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000815 від 11.06.2016 та № 0000132 від 06.02.2018, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 13.06.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у висунутому йому обвинуваченні за ч. 1 ст.185 КК України за недоведеності вчинення ним даного злочину та визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, з моменту затримання ОСОБА_7 .
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_11 , поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 28 331,22 грн, та моральну шкоду у розмірі 65 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_11 кошти за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Судом визнано доведеним обвинувачення в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000132 від 06.02.2018, за яким 02.02.2018 близько 22.00 год ОСОБА_12 , будучи попередньо знайомим з ОСОБА_7 , знаходились біля будинку культури, що розташований за адресою АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_12 та без будь-яких пояснень умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва. Після зазначеного ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , повалив останнього на землю та наніс йому один удар правою ногою в область грудей. Крім цього, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 ще один удар кулаком руки в область обличчя, коли останній знаходився в положенні лежачи на та ще один удар правою ногою в область щелепи зліва. У подальшому протиправні дії ОСОБА_7 були припиненні при втручанні сторонніх осіб.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 згідно висновку експерта № 248/251 від 27.02.2018 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи 02.02.2018, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Характер, локалізація та морфологічні особливості відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням ( в ділянці тіла нижньої щелепи справа між 31 та 32 зубами та в ділянці лівого суглобного відростка, з наявністю рани слизової оболонки рота) у ОСОБА_12 допускають можливість утворення як від однієї травматичної дії в ділянку підборіддя, так і від двох чи більше травматичних дій (в ділянку підборіддя і в ділянку нижньої щелепи зліва).

При цьому, судом першої інстанції визнано недоведеним вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000815 від 11.06.2016, за наступних обставин.
10.06.2016 о 21 год 05 хв ОСОБА_7 , перебуваючи на парковці торгового центру ТОВ «Епіцентр К», який розташований за адресою: вул. Хмельницьке шосе, 1-а, с. Зарванці, Вінницького району Вінницької ласті, шляхом вільного доступу, таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та спільно небезпечні наслідки, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що оточуючі не усвідомлюють протиправність його дій, здійснив крадіжку гірського велосипеда марки SKYLAND COURONNE, SHIMANO, блакитно-сірого кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 930 від 26.07.2016, становить 5 389,96 грн, що належав ОСОБА_13 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на зазначену суму. В подальшому викраденим майно розпорядитися на власний розсуд.
Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України. Вказує на пом`якшуючі обставини та обставини, які позитивно характеризують особу обвинуваченого. В решті вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі прокурора стоїть питання про скасування вироку Вінницького районного суду від 13.06.2019 щодо ОСОБА_7 в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України.
На переконання прокурора судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінка доказам, які були надані стороною обвинувачення, висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, вважає хибним. На момент затримання ОСОБА_7 було опізнано як особу, що вчинила дане кримінальне правопорушення. Свідок ОСОБА_14 чітко вказував на ОСОБА_7 як особу яка вчинила крадіжку. Також апелянт зазначає, що позиція обвинуваченого неодноразово змінювалась протягом досудового розслідування та судового розгляду справи, що на його переконання свідчить про її неправдивість та вибір захисної версії, яка допоможе уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу, заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду першої інстанції в частині виправдання без змін, потерпілого ОСОБА_12 та його законного представника ОСОБА_11 , які просили закрити кримінальне провадження, провівши часткове судове слідство, судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.
Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.
Згідно з обвинувальним актом по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000815 від 11.06.2016 ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 10.06.2016 о 21 год 05 хв він, перебуваючи на парковці торгового центру ТОВ «Епіцентр К», який розташований за адресою: вул. Хмельницьке шосе, 1-а, с. Зарванці, Вінницького району Вінницької ласті, шляхом вільного доступу, таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та спільно небезпечні наслідки, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що оточуючі не усвідомлюють протиправність його дій, здійснив крадіжку гірського велосипеда марки SKYLAND COURONNE, SHIMANO, блакитно-сірого кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 930 від 26.07.2016, становить 5 389,96 грн, що належав ОСОБА_13 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на зазначену суму. В подальшому викраденим майно розпорядитися на власний розсуд.
Дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна - крадіжка.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 суду показав, що вину за ч. 1 ст. 185 КК України не визнає, так як крадіжку велосипеда не вчиняв. Суду показав, що часто приходив пообідати у столовій ТЦ «Епіцентр К». Одного дня, дату він вже не пам`ятає, він разом з друзями - «Максименком» та «Сашею», прізвища їх вже також не пам`ятає, він приїхав в «Епіцентр» до столової. Взяли їжу з собою на вулицю. Там він поїв та пішов до смітника і тут його затримали працівники охорони ТЦ та поліції. Спочатку його звинуватили у тому, що він вкрав кросівки, а потім у крадіжці велосипеда. Велосипед він не викрадав і про його крадіжку нічого не знає. До «Епіцентру» ходив досить часто, так як працював поряд. Він дав свої анкетні дані працівникам поліції, дав пояснення і його відпустили. Просив суд за даним епізодом його виправдати, так як крадіжку велосипеду він не вчиняв.
Потерпілий ОСОБА_13 допитаний в судовому засіданні суду показав, що в нього було вкрадено велосипед «Скайлен-Корона» десь у червні 2016 році з площадки перед ТЦ «Епіцентр». Велосипед стояв на парковці біля «Епіцентру» на тросі. Він закінчив роботу, вийшов, щоб забрати велосипед і його не побачив. Хто вчинив крадіжку, він не знає, днем не виходив і виявив зникнення велосипеду лише по закінченню робочого дня.
Свідок ОСОБА_15 допитаний у судовому засіданні суду показав, що працював охоронцем ТОВ «Епіцентр» і в день події перебував на зміні. Працював на службовому вході. Поряд зі входом розташована стоянка для велосипедів. Огляд з його місця розташування на стоянку був не дуже добрий, через невеличке віконце. У той день до нього, після закінчення зміни підійшов потерпілий ОСОБА_13 - працівник «Епіцентру» та повідомив, що в нього був вкрадений велосипед. Хто його викрав йому не відомо, обставин крадіжки він не бачив.
Свідок ОСОБА_14 допитаний у судовому засіданні суду показав, що була інформація, що у когось з співробітників ТЦ «Епіцентр» пропав велосипед. Ця подія відбулася у 2016 р. Передзвонили до охорони, спиталися чи бачили вони хто міг вкрасти велосипед, оскільки вони контролювали територію шляхом відеоспостереження. На відео вони побачили, як якась людина бере велосипед. Через тиждень знову побачили цю особу і викликали працівників поліції. Опізнали цю особу по запису з відеокамер, він був схожий на обвинуваченого. Чи був це саме він, стверджувати не може. Також був помічений на стоянці автомобіль, який був і тоді, коли пропав велосипед. Автомобіль був зі штативом для кріплення велосипеда. Відеокамери стояли більш ніж 3 м. на стовпі від місця де стояв велосипед.
Відеодиск з записом з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К» було досліджено за клопотанням прокурора.
Запис проглянутий у судовому засіданні в апеляційній інстанції.
З пояснень всіх свідків та потерпілого за даним кримінальним провадженням, які надані в судових засіданнях встановлено, що будь-яких безпосередніх очевидців даної події немає.
Як на підтвердження вини обвинуваченого сторона обвинувачення вказує на пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , а також на запис з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К» оглянутого у судовому засіданні.
Оцінюючи пояснення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , суд взяв до уваги, що обидва свідки саму подію крадіжки велосипеду не бачили, обличчя особи, яка була схожа на особу на відеозапису не пам`ятають, стверджувати про те, що вказана особа є ОСОБА_7 не можуть.
Покази даних свідків були перевірені апеляційним судом. В судовому засіданні в апеляційній інстанції свідки надали аналогічні покази.
З записів з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К», які були оглянуті у судовому засіданні візуалізувати обличчя особи, яка виїжджає з території ТОВ «Епіцентр-К» та ідентифікувати її саме як ОСОБА_7 не представляється можливим. Доказ зворотного суду не наданий. З запису є можливим лише пересвідчитися у факті того, що невідома особа покинула на велосипеді невідомої марки територію ТЦ «Епіцентр».
За таких обставин, суд вважає безумовно підтвердженим факт наявності події злочину, який має ознаки складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення майна (крадіжка).
Одним з основних прав і свобод людини, встановлених Конституцією є презумпція невинуватості, закріплена в ст.62 Конституції України. Відповідно до вказаної статті в ній передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч.ч. 2-4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.
На підставі ст. 94 КПК України, суд виключно за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В силу ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови повного та всебічного доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
У відповідності п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав.
В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» звернуто увагу на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
За наведених обставин докази, на які посилається сторона обвинувачення, не були підтверджені безпосередньо у суді, в зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_7 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд, оцінюючи зібрані в провадженні та досліджені в судовому засіданні докази, дотримався положень ст.ст. 23, 94, 97 КПК України, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, достатньо обґрунтував мотиви з яких поклав в основу вироку одні докази, зокрема показання обвинуваченого, який заперечив свою причетність до крадіжки, і критично оцінив інші, отже дійшов обґрунтовано висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КПК України.
Жодні доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_7 , а формальні посилання у апеляційній скарзі на те, що сторона обвинувачення представила в суді першої інстанції достатньо доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту суд першої інстанції у вироку, з посиланням на вимоги кримінального процесуального закону, дав обґрунтовану оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, твердження прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження є надуманими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.
Виправдувальний вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, всупереч доводам апеляційної скарги, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_11 подали до суду заяву про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, оскільки вони примирилися із обвинуваченим ОСОБА_7 та не мають до нього будь-яких претензій.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
У відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження).
Враховуючи те, що обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України відноситься до справ приватного обвинувачення і потерпілий відмовився від обвинувачення внаслідок примирення із обвинуваченим та не бажає подальшого притягнення останнього до кримінальної відповідальності, оскільки не має будь-яких претензій до нього, тому суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.
Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Вінницького районного суду від 13.06.2019 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України скасувати.
Клопотання потерпілого ОСОБА_12 та його законного представника ОСОБА_11 задовольнити.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя