ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1772/18 Номер провадження 11-кп/814/690/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003021 від 28.11.2017 щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2
за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 20.02.2019
за участю
прокурора ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_7 .
Обвинуваченої ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком з випробуванням на три роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:
1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений органом з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 2549 грн. 40 коп.
Цивільний позов прокурора задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім.. М.В. Скліфосовського витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 2298 грн. 11 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 141 600 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь потерпілого ОСОБА_7 суму в розмірі 27036 грн. 60 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 38400 грн. моральної шкоди.
Згідно вироку, 27 листопада 2017 року близько 14 год. 35 хв. в світлий час доби, ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем марки HYNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 рухалася по вул. Соборності, від вул. Степана Халтуріна у напрямку вул. Сінна у м. Полтаві, яка проїжджаючи в районі перехрестя з провулком Клубним у м. Полтаві під час виконання маневру розвороту в порушення вимог п.10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, не зменшила швидкості руху та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину зліва направо по ходу її руху по нерегульованому пішохідному переході позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою.
У наслідок дорожньо - транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи №1309 від 29.12.2017 року були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що потягли його смерть.
Причиною смерті ОСОБА_13 стала відкрита черепно - мозкова травма з крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, про що свідчить: гематоми, садна голови, крововиливи в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, субдуральні крововиливи, крововиливи в м`які мозкові оболонки та речовини кори головного мозку, стовбура, речовину підкоркової ділянки та мозочку, перелом кісток склепіння та основи черепа, набряк, венозне повнокров`я головного мозку.
Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №102 від 28.02.2018 є порушення вимог пункту 10.1, 18.1 ПДР України водієм ОСОБА_6 , а саме:
10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_6 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.
ОСОБА_6 мала технічну можливість уникнути дорожньо- транспортної події, а саме уникнути наїзду на пішохода, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили їй виконати вимоги вищевказаних норм ПДР України.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого та зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн. Вказує, що стягнута судом на користь потерпілого ОСОБА_7 сума моральної шкоди для неї є занадто великою та непосильною і не відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому просить врахувати, що разом із сім`єю винаймає квартиру для проживання, має на утриманні неповнолітнього сина та батьків похилого віку, батько хворіє на онкологічну хворобу і вона зобов`язана піклуватися про свою родину матеріально.
В аналогічних за змістом апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , стверджують, що вирок суду є незаконним в частині призначеного покарання, яке на їх думку є занадто м`яким. Зазначають, що суд безпідставно застосував ст. 75 КК України та звільнив обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком.
Мотивуючи свої доводи посилаються на відсутність у потерпілої щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а спроби обвинуваченої добровільно відшкодувати шкоду потерпілому, на їх думку, були спрямовані лише на те, щоб уникнути реального покарання.
Просять вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він просить скасувати вирок суду в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Посилається на те, що у вироку суду не наведені показання потерпілого в судовому засіданні, що є істотним порушенням вимог КПК України. Судом не врахована позиція потерпілого щодо міри покарання та відшкодування завданої шкоди, тяжкість злочину та тяжкі наслідки від скоєного. Вважає, що призначення покарання обвинуваченій з іспитовим строком без реального його відбування є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Прокурор просить ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Позиція інших учасників провадження
Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та її письмові заперечення проти апеляційних скарг прокурора, потерпілого та його представника.
Потерпілий ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали свої та прокурора апеляційні скарги й заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченої.
Прокурор ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_9 , апеляційні скарги потерпілого та його представника. Заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_6 .

Встановлені судом фактичні обставини справи та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, апелянтами не оспорюються, а тому виходячи з вимог ст.404 КПК України, вирок суду в цій частині не переглядається.
За змістом ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним; статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин справи;, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання; підстави для задоволення цивільного позову.
Згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як вбачається зі змісту вироку в ньому дійсно не наведені показання потерпілого. Проте, показання потерпілого ОСОБА_7 не являються доказами на підтвердження встановлених судом обставин справи, які до того ж ніким з апелянтів не оспорюються.
Прокурором не наведено жодних доводів того, що відсутність в мотивувальній частині вироку показань такого потерпілого перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законний та обґрунтований вирок. З огляду на це, доводи апелянта щодо допущених судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування вироку суду, є неспроможними та не заслуговують на увагу.
На думку колегії суддів, безпідставними є доводи апелянтів щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Неспроможними колегія суддів вважає доводи апелянтів щодо неврахування позиції потерпілого щодо міри покарання, оскільки призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі не наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, а додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами призначене в максимальному розмірі.
Вимагаючи скасувати вирок суду з підстав передбачених ст.414 КПК України, прокурор, потерпілий та його представник посилаються на те, що суд призначив ОСОБА_6 занадто м`яке покарання. Водночас, при ухваленні нового вироку, кожен з цих апелянтів просить призначити обвинуваченій основне й додаткове покарання в такому ж розмірі, як було призначено судом першої інстанції, а саме 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Непереконливими колегія суддів вважає доводи апелянтів щодо безпідставного звільнення обвинуваченої від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Як вбачається зі змісту вироку, обґрунтовуючи своє рішення в частині призначення покарання обвинуваченої та її звільнення від відбування основного покарання з випробуванням суд врахував як дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, допомагає хворому батьку, частково відшкодувала шкоду, так і висновки органу пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без позбавлення чи обмеження волі через низький ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та низький ризик для суспільства й окремих осіб.
Доводи апелянтів щодо відсутності у обвинуваченої щирого каяття, на думку колегії суддів є непереконливими, оскільки вона неодноразово, в тому числі й під час апеляційного перегляду висловлювала жаль з приводу наслідків від вчиненого нею злочину, просила пробачення у потерпілого, добровільно відшкодувала йому 70000 грн. й намагалася відшкодувати ще більше, але потерпілий не захотів отримувати направлені нею кошти.
Доводи апелянтів про те, що внаслідок застосування ст.75 КК України, життя обвинуваченої жодним чином не змінилось, а вона не понесла негативних наслідків за свій вчинок є безпідставними, оскільки звільнення обвинуваченої від призначеного судом основного покарання не є безумовним, а пов`язане з виконанням нею протягом іспитового строку обов`язків покладених судом на підставі ст.76 КК України.
З огляду на вище викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілого, його представника й прокурора з наведених ними доводів.
Водночас, колегія суддів не вбачає підстав й для задоволення апеляційних вимог обвинуваченої, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У відповідності до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод і обґрунтовано підійшов до визначення обсягу та характеру моральних страждань, яких зазнав потерпілий в наслідок вчиненого обвинуваченою злочину.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано враховано характер вчиненого ОСОБА_6 злочину, який виразився у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_13 , який був батьком ОСОБА_7 та моральні страждання останнього, що виразилися у втраті рідної людини.
Переглядаючи вирок суду в межах поданої обвинуваченою апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, є обґрунтованим , відповідає принципам розумності та справедливості і є адекватним обсягу та характеру страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції із ОСОБА_6 на користь потерпілого.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене, вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачається, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 20.02.2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.
Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4