ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3371/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/4705/19
Категорія: п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.153,
ч.2 ст.15, п.п.1,10,13 ч.2 ст.115,
ч.2 ст.15, п.п.1,4,13 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1974 року народження, строком на 60 днів, тобто до 01 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, досудове розслідування було проведено з істотними порушеннями, з обвинувальним нахилом, матеріали досудового розслідування сфабриковані, а також по справі відсутня обґрунтована підозра, оскільки він не причетний до вчинення злочинів, які йому інкримінуються. Наголосив, що він не намагався зникнути з місця злочину, а навпаки зупинив автомобіль зі співробітниками поліції та повідомив про вчиненні злочини.

Наголосив, що судом не було взяті до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила, що він не причетний до цих злочинів, а також заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього. Крім того, в судове засідання не були викликані свідки, які б підтвердили його місце перебування в ніч вчинення злочинів. Також зазначив, що в нього в крові не було виявлено ні алкоголю ні наркотичних засобів, що спростовує версію органу досудового розслідування про перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Указав, що він не має наміру переховуватися від правоохоронних органів та правосуддя, оскільки постраждали близькі для нього люди, а тому він зацікавлений в як найшвидшому встановленні істині по справі. Крім того, якщо б в нього був намір переховуватися, то він би зник з місця злочину на своєму автомобілі, який знаходився на подвір`ї.

Також зазначив, що посилання прокурора на наявність ризику впливати на свідків та потерпілих з його боку є надуманими, оскільки саме потерпіла ОСОБА_10 вчинила зазначені злочинні дії, що підтверджує потерпіла ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвалу суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості передбаченому ч.1 ст.153 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 п`яти років, а також у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,10,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,4,13 ч.2 ст.115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або у виді довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 маючи умисел спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , наніс останньому не менше 24 ударів руками, ногами та тупим предметом в область життєва-важливих органів.
Також діючи з мотивів помсти, бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , наніс їй один удар невстановленим, в ході досудового розслідування, тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею в тім`яну область голови ОСОБА_10 , а також один удар вказаним предметом в область лівого колінного суглоба та 2-3 удари в область правого колінного суглоба, від чого потерпіла втратила свідомість, а обвинувачений вважаючи, що довів злочин до кінця припинив свої дії.
Крім того, ОСОБА_8 з мотивів помсти, бажаючи настання смерті ОСОБА_9 , діючи з особливою жорстокістю, взяв полімерну пляшку з надписом «розчинник 646», в якій знаходилась речовина, у склад якої входять легкозаймисті речовини, вилив вміст пляшки на тіло та кінцівки ОСОБА_9 та підпалив та вважаючи, що він виконав всі дії направлені на позбавлення життя ОСОБА_9 , залишив місце події. Однак свій злочинний умисел він не довів до кінця, з причин що не залежали від його волі, оскільки потерпілій ОСОБА_9 вдалося самостійно погасити полум`я.

З урахуванням вищевикладених фактичних обставин кримінального провадження, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого про те,що досудове розслідування було проведено з істотними порушеннями, з обвинувальним нахилом, матеріали досудового розслідування сфабриковані, а також по справі відсутня обґрунтована підозра, оскільки він не причетний до вчинення злочинів, які йому інкримінуються, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження свідки та потерпілі наразі не допитані в суді першої інстанції, а обвинувачений ОСОБА_8 достеменно знає, як прізвища, ім`я та по батькові кожного зі свідків та потерпілих, а також їх адреси проживання, колегія суддів, вважає, що станом на теперішній час існує наявність ризику щодо імовірного впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: