Вирок
Іменем України
24.10.2019 Франківський районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Львова, не одруженого, на утриманні малолітня дитина, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-Галицьким районним судом м.Львова 04.10.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту (вирок не набрав законної сили)

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

обвинувачений ОСОБА_4 , 28.10.2018 року в період часу з 10.15 год. по 10.30 год.,повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та перебуваючи у приміщенні АЗС «ОККО ЛВ 07» ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» по вул. В. Великого, 58 у м. Львові, таємно, шляхом вільного доступу, викрав із стелажів цукерки «ФеррероРоше», вагою 200 гр. в кількості 4 коробки та вартістю за одиницю товару 93,15 грн. Викрадені товари обвинувачений заховав у свою сумку та, не розрахувавшись за них, вийшов за межі торгового залу, покинув приміщення АЗС «ОККО ЛВ 07», чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 372,60 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185КК України визнав повністю. Суду пояснив, що28.10.2018 року в період часу з 10.15 год. по 10.30 год., перебував у приміщенні АЗС «ОККО» по вул. В. Великого, 58 у м. Львові, звідки таємно, шляхом вільного доступу, викрав із стелажів 4 коробки цукерок «Ферреро Роше», які заховав у свою сумку та вийшов за межі приміщення АЗС «ОККО». Щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість стверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування.
Фактичні обставини справи, які підтверджуються цими доказами та не оспорюються в судовому засідання ні обвинуваченим, ні іншими учасниками процесу. З огляду на це, суд з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумніву в добровільності їх позицій, роз`яснивши, що вони в такому випадку позбавляються права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, розглянув справу за правилами передбаченими цими нормами.

Згідно з ч.1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визначається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Відповідно до п.1 примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно ч.3 п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у злочинах проти власності» у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно за іншими частинами відповідних статей КК України.

Так відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 року № 7, за змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони:

1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України;

2) передбачені різними статтями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.

При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.

Так, дії обвинуваченого ОСОБА_4 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка (таємне викрадення чужого майна), вчинена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є не одручений, однак, проживає цивільним шлюбом та має на утриманні малолітню дитину 2019 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.03.2019; на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, ніде не працює; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 критично ставиться до вчиненого ним кримінального правопорушеня, має на утриманні малолітню дитину, якій станом на день розгляду справи не виповнилось навіть року, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій ст. 70 КК України. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Разом з тим, 04.10.2018 Галицьким районним судом м.Львова відносно ОСОБА_4 ухвалено вирок за ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 місяців арешту. Згідно відомостей, які повідомлені сторонами вказаний вирок оскаржений до Львівського апеляційного суду однак протягом більше як рік часу рішення не прийнято. Відтак, станом на сьогоднішній день вирок Галицького районного суду м.Львова від 04.10.2018 відносно ОСОБА_4 не набрав законної сили.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду .

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно з вимогами ст. 88 ч. 1 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 4 КК України при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №639/9081/15-к) висловив правову позицію, що виходячи з положень ст.62 Конституції України, ч.1 та 5 ст.17 КПК, ч.1 ст.88 КК, за змістом яких до того моменту, коли обвинувальний вирок набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання без врахування вироку Галицького районного суду м.Львова від 04.10.2019, який не набрав законної сили.

При цьому суд зазначає, що наявність відносно ОСОБА_4 іншого вироку, що не набрав законної сили, не є перешкодою для винесення вироку по справі, що розглядається, враховуючи п.11 ч.1 ст. 537 КПК України, якою передбачена можливість суду під час виконання вироків, які після набрання законної сили звернуті до виконання вирішувати питання про застосування покарання за наявністю кількох вироків.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Франківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1