16 вересня 2019 р. Справа № 620/298/18 провадження № 1-кс/632/377/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Первомайський
Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України, розглянувши заяву про відвід судді ОСОБА_3 у справі № 620/298/18 (провадження 1-кп/632/70/19), -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області суддя ОСОБА_3 , згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2019, перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
08.07.2019 під час підготовчого судового засідання обвинуваченим ОСОБА_4 , було заявлено про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду даного кримінального провадження.
В обґрунтування заявленого відводу обвинуваченим було зазначено, що є обставини, які викликають сумнів у об`єктивності та неупередженості судді, і такі сумніви ґрунтуються, по-перше на тому, що 03.06.2019 самим суддею ОСОБА_3 було заявлено самовідвід на підставі ч. 1 ст. 75 КПК України у зв`язку з порушенням встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України та п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції від 15 вересня 2016 року порядку визначення судді для розгляду справи.
Що сам факт наявності такої заяви про самовідвід викликає у нього обґрунтовані сумніви у неупередженості судді у даному кримінальному провадженні та у можливості в подальшому винесення справедливого, законного та об`єктивного рішення, викликає недовіру до суду, оскільки передчасний висновок судді у заяві про самовідвід про неможливість брати участь у кримінальному провадженні і обґрунтування такого висновку, що не знайшло свого підтвердження, а також посилання на неврахування при здійсненні авторозподілу справи навантаженості судді, коефіцієнта складності справ, які перебувають у його провадженні, свідчать не тільки про небажання розглядати кримінальне провадження, але й про упередженість судді відносно нього, на думку обвинуваченого.

По-друге, неупередженість викликають самі дії головуючого у справі. ОСОБА_4 посилався на те, що відповідно до пунктів другого та третього Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя, прийнятої на Першій світовій конференції по незалежності правосуддя 1983 року, судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин.
Що п. 8 цієї Декларації зобов`язує суддів завжди діяти таким чином, щоб зберігати гідність своєї посаді і безсторонність та незалежність судової системи.
Згідно із ст.1 Загальної (Універсальної) хартії судді, ухваленої 17 листопада 1999 року Центральною Радою Міжнародної Асоціації Суддів в Тайпеї (Тайвань), судді в своїй роботі повинні забезпечувати права кожного на чесний та справедливий розгляд справи в судді. Вони повинні підтримувати право осіб, що хочуть встановити свої цивільні права та обов`язки чи в разі висунення проти них будь-якого кримінального звинувачення, на чесне та відкрите слухання, яке має відбутися в розумний строк та повинно проводитися незалежним та неупередженим судом.
Отже, практика Європейського суду з прав людини та практика вітчизняних судів наголошує на необхідності при розгляді заяви про відвід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони щодо дій головуючого у справі та задоволення такої заяви про відвід судді, оскільки в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.
Вважає, що задоволення його заяви про відвід забезпечить можливість швидкого розгляду кримінального провадження та прийняття у ньому остаточного та справедливого рішення.
В судове засідання обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не прибули, надали заяви, де просили суд розглянути заяву про відвід судді без їх участі. Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили заяву про відвід задовольнити.
Суд, вивчивши заяву про відвід, дослідивши письмові матеріали дійшов наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Вищезазначена норма закріплена і в ч. 1 ст. 21 КПК України, яка наголошує, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Отже, посилання заявника обвинуваченого ОСОБА_4 на раніше заявлений головуючим у справі суддею ОСОБА_3 самовідвід не ґрунтуються на будь-яких доказах, т.я. дане питання вирішено судом і 10.06.2019 ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід залишено без задоволення з огляду на те, що викладені в ній мотиви не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання.

Окрім того, посилання на те, що авторозподіл судової справи було проведено за участю лише одного судді, то дана ситуація не є винятковою, т.я. в Первомайському міськрайонному суді з 12.10.2004 діє спеціалізація з розгляду певних категорій справ суддями. Згідно встановленої спеціалізації, вже не перший рік, працює лише два судді з розгляду кримінальних та два судді з розгляду цивільних справ. З урахуванням відпусток, нарадчих кімнат тощо, непоодинокі випадки, коли протягом тривалого часу (три тижні та більше) розподіл справ відбувається серед одного працюючого на час розподілу справи судді, що не є підставою для відводу чи самовідводу.

Щодо самого факту наявності такої заяви про самовідвід, яка викликає у заявника сумніви у неупередженості судді у даному кримінальному провадженні та у можливості винесення справедливого, законного та об`єктивного рішення у ньому, викликає недовіру до суду та вимог щодо безсторонності, то дані висновки обвинуваченого також суд вважає безпідставними, т.я. будь який заявлений самовідвід суддею не є підставою для недовіри до суду, а лише вказує на намагання суду у будь який спосіб передбачити негативні наслідки тих чи інших фактів, що можуть у подальшому вплинути на законність, обґрунтованість та неупередженість прийнятого у майбутньому суддею рішення, і як наслідок підкріпити довіру суспільства до судової влади.
Вимога щодо безсторонності характеризується двома критеріями, перший з яких полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь - якого розумного сумніву з цього приводу у сторін. Окрім того, судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому, і суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача, оскільки в іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Отже, на виконання вище зазначених вимог як діючого законодавства України, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддею ОСОБА_3 було забезпечено достатні гарантії для виключення будь - якого розумного сумніву у його безпристрасності при розгляді справи. Інших обставин, які б ґрунтувалися на вимогах КПК України, чи інших обґрунтованих даних, що виключають неупередженість судді, заявником надано не було.
Усвідомлюючи значимість своєї місії, з метою зміцнення та підтримки довіри суспільства до судової влади судді України зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти поведінки, у зв`язку з чим добровільно беруть на себе більш істотні обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час здійснення правосуддя, так і в позасудовій поведінці (ч. 2 преамбули Кодексу суддівської етики).

Згідно із розділом ІІ статті 6 Кодексу суддівської етики суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Відповідно до розділу І статті 4 Кодексу суддівської етики порушення правил етичної поведінки, встановлених цим Кодексом, не можуть самі по собі застосовуватися як підстави для притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності та визначати ступінь їх вини.

Беручи до уваги вище викладене, вбачається, що відсутні об`єктивні підстави для задоволення заяви про відвід судді.

Керуючись ч. 1 ст. 75, 80, 81 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 у справі № 620/298/18 (провадження 1-кп/632/70/19) залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_1