УХВАЛА
31 липня 2019 року

м. Київ

справа №01-52-2009
провадження № 51-3318зно19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2009 року за нововиявленими обставинами,
встановив:
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2009 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15, пунктами 9, 12, 13 частини 2 статті 115, пунктами 1, 9, 12, 13 частини 2 статті 115, частини 3 статті 187, частини 2 статті 146, частини 5 статті 27, частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено йому остаточне покарання із застосуванням частини 1 статті 70 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 22 грудня 2009 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, засуджений звернувся до касаційного суду із заявою про їх перегляд за нововиявленими обставинами, яка ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04 липня 2019 року залишена без руху, з наданням строку на усунення, зазначених в судовому рішенні, недоліків.
Зокрема, у поданій заяві були відсутні найменування суду, до якого вона подається, вказівка на судове рішення, про перегляд якого порушується питання, посилання на обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, а також обґрунтування необхідності такого перегляду із посиланням на ці обставини.
23 липня 2019 року, тобто в межах встановленого строку (про що свідчить дата, зазначена у супровідному листі до заяви засудженого, за підписом начальника установи виконання покарань), ОСОБА_4 спрямував на адресу суду касаційної інстанції заяву на усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 04 липня 2019 року.
Однак, всіх вимог, встановлених статтею 462 КПК, до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений повторно не дотримався.
Частина 2 статті 459 КПК передбачає, що нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Натомість заява засудженого повторно не містить вказівок на обставини, які, в силу частини 2 статті 459 КПК, можуть бути визнані нововиявленими та обґрунтування необхідності перегляду судового рішення на підставі Глави 34 КПК.
Посилання засудженого на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені, на його думку, органами дізнання, досудового слідства та судами, вказують на його незгоду з рішенням апеляційного суду та зводяться до необхідності повторного касаційного перегляду, що є недопустимим, з огляду на особливості «екстраординарного» перегляду судових рішень у порядку Глави 34 КПК.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (пункт 40 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява №3236/03; пункт 52 рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia) від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).
Поміж іншого, прохання щодо перегляду ухвали Верховного Суду України від 22 грудня 2009 року, якою вирок апеляційного суду залишено без зміни, ОСОБА_4 не формулює, хоча і долучає вказане судове рішення.
Не містить заява ОСОБА_4 і обґрунтувань того, чому саме Верховний Суд повинен здійснювати перегляд судових рішень, постановлених відносно нього, враховуючи вимоги частини 1 статті 463 КПК, якою передбачено порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду, який вперше допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Відповідно до частини 3 статті 464 та пункту 1 частини 3 статті 429 КПК якщо особа не усунула недоліки заяви, яку залишено без руху, в установлений строк, вона повертається особі, яка її подала.
Керуючись частиною 1 статті 429, частиною 3 статті 464 КПК, Верховний Суд
постановив:
Заяву про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2009 року за нововиявленими обставинами повернути засудженому ОСОБА_4 , разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3