Справа №345/142/14-к
Провадження № 1-кс/345/1663/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.10.2019 року м. Калуш

Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 6 скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000284 від 24.01.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 із зазначеною вище скаргою до слідчого судді звернувся ОСОБА_4 .

Скаргу мотивує тим, що постановою прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 24 січня 2019 року закрито кримінальне провадження №0000284.

ОСОБА_4 вважає, що прокурором надано не правильну оцінку доказам, які були зібрані в рамках досудового розслідування вказаного провадження.

Так, прокурор ОСОБА_5 при дослідженні показів потерпілого ОСОБА_6 не дає оцінку тому факту, що потерпілий показав, що у нього були наявні тілесні ушкодження у вигляді синяка під правим оком та розбитої верхньої губи. Даний факт пов`язаний з тим, що показами інших учасників кримінального провадження спростовано наявність у ОСОБА_6 даних тілесних ушкоджень, зокрема: показами підозрюваного, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Крім то го, покази ОСОБА_6 спростовуються висновком експерта №249/170Е від 10.09.2012 року в якому особи, які оглядали ОСОБА_6 , а саме експерт, окуліст, нейрохірург, невропатолог виявили у нього «синець на верхній повіці правого ока», а не синець під оком. Крім цього, прокурор не відображає та не дає оцінку тому факту, що ОСОБА_6 у заяві від 08.07.2012 року зазначив, що ОСОБА_4 ніби-то наніс йому 2 удари, на початкових допитах його батько ОСОБА_15 та мати ОСОБА_16 також дають показання, що син розповів їм, що заявник ніби-то вдарив його 1 або 2 рази та зазначають, що у нього були тілесні ушкодження у вигляді синця під оком та розбитої губи. В подальшому вони змінюють свої покази та вказують більшу кількість ударів. В той же час, під час одночасного допиту проведеного слідчим між ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_6 , остання повідомила, що підставою зміни показів є висновок експерта, у якому відображена така кількість тілесних ушкоджень, що засвідчує про нанесення більше трьох ударів.

Вищевикладене підтверджує, що ОСОБА_6 та свідки з його сторони дають неправдиві покази, з метою уникнення кримінальної відповідальності, як безпосередньо ОСОБА_6 так і свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Також при дослідженні доказів підозрюваного ОСОБА_4 прокурор в постанові не дає оцінку тим показам, що він жодних умисних ударів ОСОБА_6 не наносив. Після того, як ОСОБА_6 зірвав з ОСОБА_4 золотий ланцюжок з хрестиком, він намагався зірвати годинник з лівої руки, наносячи ОСОБА_4 удари в область обличчя та грудей, а останній при цьому захищався, а саме, виключно долонею відштовхував ОСОБА_6 в область грудей та обличчя.

Крім того, прокурор взагалі не досліджує та не дає оцінки показам свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які показали, що ОСОБА_4 не наносив жодних ударів ОСОБА_6 .

Прокурор у постанові зазначає, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ствердили, що не бачили видимих тілесних ушкоджень на обличчі в учасників конфлікту, тобто у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Однак, прокурор не відображає того факту, що дані свідки показали, що у ОСОБА_6 було червоне обличчя, як наслідок багато вжитого спиртного, а також те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказали на наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень на шиї, а саме пасів (слідів).

Прокурор не дає оцінки показам ОСОБА_20 , який показав, що він не бачив тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

Крім того, прокурор не дає оцінку тому факту, що у своїх показах свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_21 не вказали про наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Свідок ОСОБА_19 тільки зауважив кров у ОСОБА_6 в ділянці верхньої губи.

Також, прокурор не дає належну правову оцінку ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.09.2015, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому даною ухвалою встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.

ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що у 2018 році він звертався із позовом в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди. 29.05.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Згідно даної угоди, ОСОБА_4 не має та не буде мати претензій до ОСОБА_6 з приводу відшкодування останнім матеріальної та моральної шкоди, яка виникла внаслідок конфлікту, що мав місце 08.07.2012.

У зв`язку із наведеним, ОСОБА_4 просить слідчого суддю скасувати постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 24 січня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000284; зобов`язати прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000284 на протязі трьох робочих днів з часу отримання ухвали слідчого судді, вчинити дії, передбачені ст. 219, п.1 с. 2 ст. 283, п. 2ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою скаргу підтримав, просив її задоволити.

Прокурор Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав, що у кримінальному провадженні не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи у суді про отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у результаті незаконних дій ОСОБА_4 і вичерпані можливості їх отримати. Прокурор вважає винесену постанову законною та такою, що винесена у відповідності до чинного законодавства, а тому просив слідчого суддю відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 .

Дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 02.03.2013 на підставі звернення ОСОБА_22 про спричинення йому тілесних ушкоджень слідчим відділом ОВС загально-кримінальних злочинів СУ УМВС України в Івано-Франківській області розпочато кримінальне провадження № 0000284 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України.

11.03.2013 прокуратурою Івано-Франківської області підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначена за СВ Калуського МВ УМВС України в області.

Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено слідчому СВ Калуського МВ УМВСУ в області ОСОБА_23 .

24.01.2019 прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000284.

Відповідно до ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

На слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди, з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Проте, обставини, викладені у скарзі, не в повній мірі стали предметом контролю прокурора при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки її зміст не дає обґрунтовані відповіді на поставлені скаржником питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав ї законних інтересів учасників процесу.

Для прийняття рішення про відсутність доведеності винуватості особи в суді, необхідно, щоб було встановлено конкретні діяння, які вчиненні певною особою, а також ті обставини, що з правової точки зору не містять складу кримінального правопорушення.

Ухвалюючи рішення по кримінальному провадженню, прокурору слід взяти до уваги доводи ОСОБА_4 щодо неналежної оцінки доказів, зокрема, в наявності в його діях необхідної оборони.

Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобовязані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею також враховано ч. 1 ст. 283 КПК України - особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Згідно п. п. 1, 3 ч.2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання вчинити певну дію.

Слідчий суддя, враховуючи викладене, приходить до переконання, що скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а саме постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 24.01.2019 про закриття кримінального провадження №0000284, слід скасувати. Водночас, оскільки прокурором при винесенні даної постанови не було враховано доводи ОСОБА_4 , не надано належну оцінку доказам, слідчий суддя не може зобов`язати прокурора вчинити певні дії.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000284 від 24.01.2019 року задоволити частково.

Скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000284 від 24.01.2019 року винесену прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , якою кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000284 закрите на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошується 09 жовтня 2019 року о 11.00 год..

Слідчий суддя