Справа № 132/4253/18
Провадження №11-кп/801/1182/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2019 у кримінальному провадженні №000228 від 13.06.2018 в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мізяків Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, не судимого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Єнакієво Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, не судимого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжено на 60 діб, починаючи з 30.08.2019 до 28.10.2019 включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2019 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати, вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подані ними апеляційні скарги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що судове рішення є законним та обґрунтованим, постановлене у відповідності до вимог КПК України та Рішення Конституційного суду України від 23.11.2019.
Підстави, передбачені ч. 4 ст. 401 КПК України, для обов`язкового виклику обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у судове засідання для участі в апеляційному розгляді відсутні, оскільки не порушується питання про погіршення їх становища, їх участь судом не визнана обов`язковою, а клопотання про це від самих обвинувачених до суду не надходило, відтак судовий розгляд проведено за їх відсутності.
Адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не заперечували проти проведення апеляційного розгляду без участі їх підзахисних.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, захисників, прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягють з наступних підстав.
Відповідно до ст. 331 ч.1 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 немає, підготовче судове засідання не проведено, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі останні можуть продовжити вчиняти інші злочини, незаконно впливати на потерпілу та свідків, переховуватися від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, водночас, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Судом також враховано вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Як вбачається із змісту ухвали суду, судом перевірялися наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 . При цьому було заслухано думку самих обвинувачених, їхніх захисників та прокурора у кримінальному провадженні.
Крім того, як вбачається, адвокат ОСОБА_8 заявив письмове клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про те, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на даний час немає, оскільки підготовче судове засідання не проведено, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі останні можуть продовжити вчиняти інші злочини, незаконно впливати на потерпілу та свідків, переховуватися від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених та доводи адвоката ОСОБА_8 та його підзахисного ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який та обґрунтовано прийшов до висновків про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшилися, враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, зокрема і ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недотримання судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального законодавства щодо порядку вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу колегія суддів необґрунтованими.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України «Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
?Норму останнього речення цієї статті Конституційний Суд України визнав неконституційною, оскільки вона не відповідає статті 55, частині першій статті 126 та пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України.
За висновком Конституційного Суду України у підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
В рішенні Конституційного Суду України також зазначено, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Разом з тим слід зазначити, що підготовче судове засідання може тривати у часі і проводитись у різні дні. Тому той факт, що у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з неявкою потерпілої не свідчить про порушення судом норм процесуального права та відсутність законних підстав для розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу в порядку ст. 315 КПК України. Крім того, як вбачається, питання що продовження запобіжного заходу було розглянуто судом до оголошення судом перерви, а тому твердження адвоката ОСОБА_7 про те, що питання вирішено поза судовим засіданням є безпідставним.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість звинувачення та ризик втечі обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останньому.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, наявність таких фактів, що обвинувачений ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки в даному випадку, не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених а також захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 щодо зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винним, дані про особу обвинувачених, а саме: вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а також наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених та відсутність підстав для застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема щодо ОСОБА_10 .
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції повністю погоджується із висновками місцевого суду та вважає, що ризики в кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування судом щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг викладених в ній висновків не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2019 року в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 діб та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 на 60 діб - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4