У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2013 року стосовно ОСОБА_5 за виключними обставинами залишено без задоволення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_5 без змін.
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування ухвали Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року та направлення справи на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі. Посилається на істотні порушення вимог процесуального закону, зокрема, вказує, що судове рішення ухвалено незаконним складом суду, судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілого, які не були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Крім того, захисник зазначає, що суди на момент ухвалення рішення керувалися вимогами кримінального процесуального закону, які визнані неконституційними.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , аналогічні доводам, зазначеним в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Посилання захисника, що суди на момент ухвалення рішення про відмову у перегляді судового рішення за виключними обставинами керувалися вимогами, які визнані неконституційними є неспроможними, оскільки як убачається зі змісту судових рішень, рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017, яким положення третього речення ч.3 ст.315 Кримінального процесуального кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), не вплинуло на суть ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2013 року про призначення справи до судового розгляду, в якій, зокрема, вирішувалось питання щодо обрання, зміни, продовження або скасування запобіжного заходу обвинуваченому. Як зазначив апеляційний суд, саме прокурор наполягав на тому, щоб запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 був продовжений, крім того, судом першої інстанції були також вивчені матеріали кримінального провадження, надані прокурором. Таким чином, судом першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, запобіжний захід був продовжений не порядку, який в подальшому був визнаний неконституційним.
Доводи касаційної скарги захисника щодо розгляду його заяви незаконним складом суду не підтверджені жодними даними.
Що стосується тверджень захисника, про те, що судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілого, які не були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, то вони є безпідставними, оскільки як убачається з ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 надали суду заяви про розгляд заяви без їх участі. Потерпіла ОСОБА_6 , в судове не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3