Провадження № 11-кп/4820/448/19
Справа № 676/7475/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190 від 21 липня 2018 року, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_10 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2019 року,

у с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, не працює, в силу ст.89 КК України не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 10 травня 2019 року, зараховано йому у строк відбуття покарання час його знаходження під вартою з 22 липня 2018 року по 09 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою ухвалено продовжити до набрання вироком законної сили.

Судом вирішено питання про речові докази відповідно до ст.100 КПК України та про процесуальні витрати відповідно до ст.124 КПК України.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 23 липня 2018 року, а саме на камуфльований чохол для ножа, мисливський ніж, грошові кошти в сумі 41,20 грн. та ключ з брелком.

За вироком суду, ОСОБА_9 близько 16-ї години 30 хвилин 21 липня 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в одній із кімнат літнього будинку домогосподарства АДРЕСА_1 , в ході суперечки із своєю дружиною ОСОБА_7 на побутовому ґрунті та раптово виниклих особистих неприязних відносин щодо розподілу грошових коштів, вчинив замах на умисне вбивство дружини за наступних обставин.

Так, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство дружини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 направився до веранди житлового будинку на території даного домогосподарства, де дістав мисливського ножа та повернувся назад до літнього будинку.

Зайшовши у кімнату, де на той час відпочивала на ліжку його дружина ОСОБА_7 , зачинив за собою на ключ вхідні двері, затулив останній рота лівою рукою, а правою рукою, в якій був ніж, умисно з метою вбивства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді її смерті, ОСОБА_9 наніс їй один цілеспрямований удар в область грудної клітини, де знаходиться життєво-важливий орган серце, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, що привело до гемопневмотораксу (наявність повітря та крові в лівій плевральній порожнині), геморагічного шоку ІІ ступеню, поранення діафрагми, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, та наскрізного колото-різаного поранення лівого плеча, яке за ступенем тяжкості відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

При цьому ОСОБА_9 свій злочинний намір, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_7 , не зміг довести до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки в кімнату через вікно потрапила матір потерпілої ОСОБА_11 та зупинила його злочинні дії, після чого він втік з місця події.

У подальшому потерпілу ОСОБА_7 було госпіталізовано до Кам`янець-Подільської міської лікарні №1, де її життя було врятовано внаслідок надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просила призначити обвинуваченому ОСОБА_9 умовний термін покарання.

Уважала, що дії, які вчинив обвинувачений, були з необережності та умислу на заподіяння їй тілесних ушкоджень він не мав.

Указувала, що жодних претензій до свого чоловіка обвинуваченого ОСОБА_9 не має і не погоджується з обвинуваченням саме за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого та призначити йому покарання за ст.128 КК України.

Уважав, що рішення першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення.

Указував, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у замаху на вбивство не доведена, а тому дії ОСОБА_9 потребують перекваліфікації пред`явленого обвинувачення з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ст.128 КК України як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_9 у скоєному щиро кається, свою вину визнав, давав показання як у період досудового слідства, так і в суді, брав участь у слідчому експерименті, має на вихованні неповнолітнього сина, доглядає маму-пенсіонерку, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій учасник АТО, має державні нагороди та подяки за активну громадську позицію, просив вибачення в потерпілої ОСОБА_7 , яка у свою чергу просила суд суворо не карати його.

Тому, на думку захисника, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є явно несправедливим через його суворість.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду стосовно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Вказував, що застосування ст.69 КК України можливе у випадку, коли пом`якшуючі обставини настільки знижують тяжкість злочину, що призначення винному покарання в межах санкції було б явно несправедливим. Таке рішення має бути належним чином мотивоване та обґрунтоване.

Проте, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував як саме вказані у вироку пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину.

Окрім того, судом при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України залишено поза увагою те, що ОСОБА_9 вчинив замах на особливо тяжкий злочин насильницького характеру, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого спричинено шкоду здоров`ю потерпілої. При цьому обвинувачений під час скоєння злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також судом належним чином не враховано негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після вчинення замаху на умисне вбивство потерпілої не вжив заходів щодо надання їй належної медичної допомоги, забрав з собою знаряддя злочину, покинув територію домогосподарства та, позбувшись знаряддя та слідів злочину, пішов розпивати спиртні напої зі своїм знайомим. Під час судового розгляду по суті свою вину визнав частково, при цьому взагалі заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, зазначав, що наміру вбивати потерпілу не мав, а визнавав вину лише в спричиненні тілесних ушкоджень з необережності.

На думку прокурора, зазначене свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого каяття у вчиненому, що у свою чергу, дає підстави вважати, що обвинувачений на шлях виправлення не став і в майбутньому може вчинити інші злочини.

Таким чином, місцевий суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

З наведених підстав просив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів, викладених у апеляційній скарзі захисника та в заперечення апеляційної скарги прокурора; потерпілу ОСОБА_7 у заперечення апеляційної скарги прокурора та на підтримання власної апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника; прокурора ОСОБА_6 в заперечення доводів апеляційних скарг захисника, потерпілої та на підтримання доводів поданої прокурором ОСОБА_10 апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Цих вимог закону, на думку колегії суддів апеляційного суду, судом першої інстанції при ухваленні вироку не дотримано у повній мірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_9 близько 16-ї години 30 хвилин 21 липня 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в одній із кімнат літнього будинку домогосподарства АДРЕСА_1 , в ході суперечки із своєю дружиною ОСОБА_7 на побутовому ґрунті та раптово виниклих особистих неприязних відносин щодо розподілу грошових коштів, вчинив замах на умисне вбивство дружини за наступних обставин.

Так, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство дружини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 направився до веранди житлового будинку на території даного домогосподарства, де дістав мисливського ножа та повернувся назад до літнього будинку.

Зайшовши у кімнату, де на той час відпочивала на ліжку його дружина ОСОБА_7 , зачинив за собою на ключ вхідні двері, затулив останній рота лівою рукою, а правою рукою, в якій був ніж, умисно з метою вбивства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді її смерті, ОСОБА_9 наніс їй один цілеспрямований удар в область грудної клітини, де знаходиться життєво-важливий орган серце, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, що привело до гемопневмотораксу (наявність повітря та крові в лівій плевральній порожнині), геморагічного шоку ІІ ступеню, поранення діафрагми, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, та наскрізного колото-різаного поранення лівого плеча, яке за ступенем тяжкості відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

При цьому ОСОБА_9 свій злочинний намір, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_7 , не зміг довести до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки в кімнату через вікно потрапила матір потерпілої ОСОБА_11 та зупинила його злочинні дії, після чого він втік з місця події.

У подальшому потерпілу ОСОБА_7 було госпіталізовано до Кам`янець-Подільської міської лікарні №1, де її життя було врятовано внаслідок надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги.

Як видно з показань у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, визнав частково та показав, що наміру вбивати свою дружину ОСОБА_7 не мав, а заподіяв тілесні ушкодження дружині випадково. Зокрема, показав, що перебував близько 16-ї години 30 хвилин 21 липня 2018 року у стані алкогольного сп`яніння в кімнаті за місцем свого проживання, де розпочався словесний конфлікт між ним та потерпілою. Дійсно взяв мисливського ножа, щоб нарізати ковбасу на столі. Знаходився біля столу, який стояв поряд з ліжком, на якому лежала дружина. Повернувся до потерпілої обличчям, зашпортнувся, не втримав рівноваги та впав на неї і таким чином спричинив їй ножове поранення грудної клітки та плеча. Після цього з тіла потерпілої витягнув ножа, якого згодом викинув у річку.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим його винуватість доведено наступними доказами:

- допитом у судовому засіданні першої інстанції потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що обвинувачений є її чоловіком, проживають спільно. Після повернення з АТО він почав зловживати спритними напоями. Вона в день події знаходилась вдома, в нетверезому стані прийшов ОСОБА_9 і запитав, чи не отримувала вона за нього гроші. Між ними виникла сварка з приводу зловживання чоловіка алкоголем. Обвинувачений різав хліб, вона знаходилась напівлежачи на ліжку, оперлась спиною на подушки. У ході сварки ОСОБА_9 розвертався та впав на неї, з переляку вона підняла руки, закриваючись, удар ножем прийшовся в лівий бік;

- допитом свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що є матір`ю потерпілої ОСОБА_7 . У день події знаходилась на городі, зять ОСОБА_9 прийшов додому п`яний, згодом почула сварку між ним та дочкою з приводу зловживання алкоголем, що спонукало її зайти до дочки в будинок. Відчинити двері не змогла, тому через вікно залізла в будинок, дочка ОСОБА_7 сиділа на ліжку, а зять ОСОБА_9 у цей час вийшов з будинку. Дочка попросила її викликати швидку допомогу. Онук викликав лікарів швидкої допомоги, повідомив про ножове поранення. Після повернення з АТО обвинувачений зловживав спритними напоями;

- показаннями свідка ОСОБА_12 лікаря бригади швидкої допомоги, який повідомив, що 21 липня 2018 року під час чергування у Кам`янець-Подільській станції екстреної медичної допомоги отримав виклик про ножове поранення чоловіком своєї дружини у селі Гуменці. Прибули за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 , виявили, що остання перебувала у вкрай важкому стані та втратила багато крові, сліди крові були як на потерпілій, так і на ліжку, дві рани: одна була на рівні 5-7 ребер зліва, а інша на лівій руці, рани були прикриті. Зі слів потерпілої, яка була при свідомості, її порізав ножем чоловік. Забрали потерпілу в лікарню, по дорозі їй стало гірше через кровотечу. На його думку, якби до приїзду лікарів потерпілій не надавалась перша медична допомога, то вони не застали б її живою;

- свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що 21 липня 2018 року повертався додому, поблизу магазину в селі Гуменці Кам`янець-Подільського району зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та одяг якого був мокрий. Останній попросив його взяти самогону, на що він погодився, придбав самогон, який разом розпили. Під час розпивання самогону ОСОБА_9 повідомив, що йому необхідно сховатись, бо він посварився з дружиною і вдарив її ножем, якого привіз із АТО. Ножа викинув у річку та ходив по річці, щоб заплутати сліди, на обличчі обвинуваченого були тілесні ушкодження.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 доведено також наступними доказами, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинення злочину від 21 липня 2018 року, а саме про те, що близько 16 години 30 хвилин 21 липня 2018 року на території домогосподарства АДРЕСА_1 ОСОБА_9 спричинив тілесне ушкодження ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду місця події від 21 липня 2018 року доведено, що замах на вбивство вчинено за місцем проживання обвинуваченого та потерпілої, на ліжку у жилій кімнаті літнього будинку домогосподарства по АДРЕСА_1 .

Під час огляду зафіксовано сліди та обстановку вчиненого злочину. Зокрема, виявлено пляму крові, кров на сенсорному екрані мобільного телефону «Prestigio», який знаходився на підвіконні у цій кімнаті.

Під вікном вказаного літнього будинку було виявлено дерев`яний стілець, за допомогою якого згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 потрапила через вікно до будинку. Виявлено відсутність на вікні москітної сітки, яку в подальшому виявлено на підлозі у кладовій кімнаті цього ж будинку, на внутрішній частині правої стулки вікна полімерний візерунок пальця руки.

Згідно фототаблиці до протоколу огляду місця події, у жилій кімнаті літнього будинку знаходяться 2 столи, один з яких кухонний, розташований справа при вході в жилу кімнату на певній відстані від ліжка, де під час вчинення злочину перебувала потерпіла. Саме на кухонному столі знаходяться продукти харчування, а на іншому письмовому столі знаходиться ноутбук та канцелярське приладдя. На письмовому ж столі під час огляду місця події жодних залишків їжі не виявлено.

Зафіксовані на місці події обстановка в сукупності з іншими доказами та акт застосування службового собаки, яким зафіксовано виявлення службовим собакою запахового сліду ОСОБА_9 та маршруту його руху після вчинення злочину, доводять причетність обвинуваченого до вчиненого злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №373 від 09 жовтня 2018 року, у потерпілої ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, що привело до гемопневмотораксу (наявність повітря та крові в лівій плевральній порожнині), геморагічного шоку ІІ ступеню, поранення діафрагми, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення та наскрізного колото-різаного поранення лівого плеча, яке за ступенем тяжкості відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що привело до тривалого розладу здоров`я. Вказані тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 могли утворитися за обставин, на які вказує підозрюваний ОСОБА_9 на слідчому експерименті.

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №293 від 06 вересня 2018 року на шматку марлі зі змивом з мобільного телефону та з ліжка, вилучених під час огляду місця події від 21 липня 2018 року, знайдено кров людини, яка належить ОСОБА_7 .

Згідно висновку судової дактилоскопічної експертизи №4.6-0456:18 від 18 вересня 2018 року, виявлений на внутрішній частині правої стулки вікна полімерний візерунок пальця руки належить ОСОБА_11 .

За протоколом затримання від 22 липня 2018 року підозрюваного ОСОБА_9 у вчиненні злочину в ході затримання останній за участі його захисника повідомив про те, що наніс удар ножем в область грудної клітки дружині ОСОБА_7 , оскільки між ними виник словесний конфлікт та зробив це зопалу, у скоєному зізнається.

Відповідно до довідки №6371 від 22 липня 2018 року у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, а згідно висновку №444 від 22 липня 2018 року медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що становить 2.3‰.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 22 липня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника, обвинувачений добровільно без будь-якого примусу показав на місці, добровільно та детально розповів про обставини скоєння злочину, які не могли бути відомі раніше працівникам поліції, в т.ч. щодо механізму нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, розташування та вигляду рани під час конфлікту, який виник між ними 21 липня 2018 року та куди викинув ножа після втечі з місця пригоди. З доданого до протоколу диску відеозапису слідчої дії та дослідженого в суді, не встановлено будь-якого тиску на обвинуваченого, його переляку, чи іншого подавленого стану. ОСОБА_9 чітко та послідовно показав, яким чином, в якому положенні, куди наніс удар ножем потерпілій.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дав правильну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 .

На переконання місцевого суду, дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та умисне вбивство потерпілої охоплювалось умислом обвинуваченого, про що свідчить факт зачинення ним дверей на ключ зсередини, що він однією рукою закрив рота потерпілій, а іншою завдав удар ножем з прикладанням значної сили в область серця.

Викладене свідчить, що ОСОБА_9 свідомо бажав смерті ОСОБА_7 , довести свої дії до кінця не зміг через обставини, які не залежали від його волі, а саме: втручання матері потерпілої, яка через вікно залізла в приміщення кімнати, та своєчасне надання потерпілій кваліфікованої медичної допомоги.

Так, згідно довідки Кам`янець-Подільської міської лікарні від 21 липня 2018 року потерпіла ОСОБА_7 поступила в хірургічне відділення №1 у вкрай важкому стані з проникаючим ножовим пораненням лівої плевральної порожнини, кривим пошкодженням купола лівої діафрагми, гематоми серцевої сумки.

Після вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_9 утік з місця події, переховувався від поліції та позбувся слідів злочину (крові та біологічних слідів) на своєму одязі та тілі, не вжив заходів щодо надання потерпілій належної медичної допомоги, що свідчить про його умисел на протиправне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_7 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_14 повністю спростував показання обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 щодо механізму спричинення тілесного ушкодження потерпілій, та підтвердив, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , нанесенні з прикладанням значної сили і можливість їх нанесення потерпілій внаслідок падіння обвинуваченого ОСОБА_9 виключається.

На думку колегії суддів апеляційного суду, за наведених обставин ОСОБА_9 усвідомлював, що, завдаючи удар в життєво важливий орган, він може позбавити життя потерпілу.

Згідно висновку судово-психіатричної експерти №637 від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_9 на час проведення експертизи психічною хворобою, душевними хворобами не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він хронічним психічним захворюванням, недоумства, тимчасових, або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, в тому числі не перебував у стані патологічного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Під час проходження експертизи свою причетність до інкримінованого злочину не заперечував, вживав напередодні алкоголь, пам`ятає, що сварились з дружиною і він «черкнув» її ножем, а потім викинув ножа у річку;

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, враховані всі досліджені докази в сукупності, в тому числі, спосіб вчинення обвинуваченим злочину із застосуванням ножа, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого та потерпілої, їхні стосунки, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Про наявність умислу особи свідчать конкретні дії винного під час вчинення злочину.

Підтвердженням наявності умислу в обвинуваченого ОСОБА_9 на протиправне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_7 є використання ножа як знаряддя вчинення злочину, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, зачинення ним дверей на ключ зсередини, що він однією рукою закрив рота потерпілій, а іншою наніс удар ножем з прикладенням значної сили в область серця, втеча з місця події, переховування від поліції та спроба позбутися слідів злочину на своєму одязі та тілі, невжиття заходів щодо надання потерпілій належної медичної допомоги.

Викладене свідчить, що ОСОБА_9 свідомо бажав смерті потерпілої ОСОБА_15 , однак довести свої дії до кінця не зміг, через обставини, які не залежали від його волі, а саме: втручання матері потерпілої.

Суд першої інстанції, дослідивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 містять склад злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не бажав настання смерті потерпілої ОСОБА_7 , а заподіяв тілесні ушкодження дружині випадково, зашпортнувся, не втримав рівноваги та впав на ОСОБА_7 і таким чином спричинив їй ножове поранення грудної клітки та плеча, спростовані сукупністю доказів у даному кримінальному провадженні.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження і досліджених у суді першої інстанції доказах доводи захисника ОСОБА_8 про те, що дії ОСОБА_9 не містять складу злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, вина його не доведена, а дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ст.128 КК України, бо його підзахисний не мав наміру вбити свою дружину, а спричинив лише одне ножове поранення, нічого йому на заважало нанести потерпілій декілька ударів чи іншим способом позбавити її життя.

Посилання в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого та потерпілої про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело у свою чергу до винесення незаконного судового рішення, ретельно перевірено колегією суддів апеляційного суду і визнано такими, що не знайшли свого підтвердження.

На думку колегії суддів, немає підстав уважати, що ОСОБА_9 завдав удар ножем з необережності.

Водночас доводи апеляційної скарги прокурора, про те що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.50, ч.2 ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Так, ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивовуючи своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

На думку колегії суддів, у порушення зазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, як саме вказані у вироку пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_9 .

Разом з тим, враховані судом при призначенні ОСОБА_9 покарання обставини, що пом`якшують його не є виключними та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним умисного особливо тяжкого злочину проти найвищої соціальної цінності в державі проти життя та здоров`я особи. Позитивна характеристика за місцем реєстрації, не перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, стан здоров`я, заохочення подяками за місцем служби, нагородження відзнакою Президента України «За участь в Антитерористичній операції», отримання статусу учасника бойових дій, перебування на утриманні неповнолітньої дитини та матері похилого віку не дають достатніх підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченого ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону.

Окрім того, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України залишено поза увагою те, що ОСОБА_9 вчинив замах на особливо тяжкий злочин насильницького характеру, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого спричинено шкоду здоров`ю потерпілої. При цьому обвинувачений під час скоєння злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також судом належним чином не враховано негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після вчинення замаху на умисне вбивство потерпілої, не вживши заходів щодо надання їй належної медичної допомоги, забравши з собою знаряддя злочину, покинув територію домогосподарства та позбувшись знаряддя та слідів злочину пішов розпивати спиртні напої зі своїм знайомим, а під час судового розгляду по суті свою вину визнав частково, при цьому взагалі заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину та зазначав, що наміру вбивати потерпілу не мав, тому визнавав свою вину лише в спричиненні тілесних ушкоджень з необережності.

Так, ураховуючи вищезазначене, колегія суддів уважає, що наведене свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого каяття у вчиненому, що у свою чергу дає підстави вважати, що обвинувачений на шлях виправлення не став і в майбутнього може вчинити інші злочини.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, колегія суддів, відповідно до вимог ст.ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно ст.12 КК України, обставини, що пом`якшують покарання: позитивну характеристику за місцем реєстрації, не перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, стан здоров`я, заохочення подяками за місцем служби, нагородження відзнакою Президента України «За участь в Антитерористичній операції», отримання статусу учасника бойових дій та перебування на утриманні неповнолітньої дитини та матері похилого віку

До обставин, що його обтяжують, колегія суддів відносить вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, колегія суддів ураховує позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 немає.

Зокрема, апеляційним судом, окрім іншого, при призначенні покарання враховується й те, що обвинувачений фактично вину у вчиненні злочину не визнав, що свідчить про його намагання уникнути кримінальної відповідальності та справедливого покарання.

Таким чином, місцевий суд при призначенні покарання не повною мірою врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

З огляду на таке, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України ближче до її мінімального розміру у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування до обвинуваченого вимог ст.69 КК України та призначення покарання, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання не буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів і буде явно несправелдливим.

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409, ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст.420 КПК України через необхідність застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати і ухвалити новий вирок.

ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4