Справа № 464/2198/19 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1078/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 28 листопада 2019 року.
На ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати запобіжний захід домашній арешт, звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: на даний час відсутні будь-які обставини та ризики, які б виправдовували подальше тримання під вартою ОСОБА_6 . Суд безпідставно та невмотивовано протягом тривалого часу задовільняє клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою, незважаючи на те, що ОСОБА_6 потрібно кваліфіковане лікування внаслідок хронічних захворювань, яке йому не надається в умовах слідчого ізолятора. ОСОБА_6 не є суспільно небезпечною особою, раніше не судимий, інвалід 2-ої групи. В ухвалі судом як мотивацію подальшого тримання під вартою зазначено те, що він, перебуваючи на волі, може ухилятися від суду, а також, що заявлені ризики не зменшилися. Однак, як в ухвалі, так і у клопотанні прокурора, відсутні посилання на матеріали справи, з яких суд дійшов такого висновку, що свідчить про необ`єктивність та упередженість суду, оскільки суперечить вимогам п.5 ч.1 ст. 184 КПК України. Суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 не був затриманий в порядку ст.208 КПК України та добровільно прибув до суду на обрання йому запобіжного заходу слідчим суддею. Прокурором на даний не надано суду жодних доказів, які підтверджують факти можливості нез`явлення ОСОБА_6 за викликом суду. Також прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах.
Заслухавши доповідь судді; виступ сторони захисту на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №464/2198/19, в провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова 30 вересня 2019 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 28 листопада 2019 року, без визначення розміру застави.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за який встановлено покарання - позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; а також врахував особу обвинуваченого, який згідно зі ст.89 КК України не судимий, не одружений, пенсіонер, за зареєстрованим місцем проживання понад 10 років не проживав, фактичним його місцем постійного проживання до затримання є місце проживання потерпілого та свідків, наявні ризики того, що він, перебуваючи на волі, може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також переховуватися від суду та ухилятися від виконання процесуальних обов`язків. Також судом зазначено, що стан здоров`я ОСОБА_6 , а саме інвалідність ІІ групи загального захворювання та наявність ряду хронічних захворювань не є підставною для застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки з повідомлення медичної частини Львівської установи виконання покаранья №19 вбачається, що ОСОБА_6 з моменту прибуття та по теперішній час перебуває на диспансерному обліку в медичній частині. Останньому забезпечено амбулаторне лікування згідно діагнозів та постійне спостереження медичними працівниками.
Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання підозрюваного під вартою колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесуальних дій є обставиною, яка станом на 30 вересня 2019 року перешкоджала завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Будь-яких даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватись в місцях попереднього ув`язнення, немає.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4