У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2019 року, якою відносно

підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

-підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,-

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.12.2019 року включно.
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
підозрюваний: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_5
В с т а н о в и в :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.
____________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/812/777/19 Слідчий суддя: ОСОБА_8

Категорія: оскарження ухвали с/с Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївської області ОСОБА_9 задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївській слідчий ізолятор" строком на 60 днів, до 27.12.2019 року включно.

Визначено розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, в розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 602 100 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Покладено на ОСОБА_6 у разі звільнення під заставу обов`язки передбачені ст. 194 КПК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На думку апелянта, оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню.
Зазначає, що слідчий суддя, який виносив дане рішення повинен був заявити самовідвід, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя не може брати участі у кримінальному провадженні, якщо він є заявником, а дане кримінальне провадження зареєстровано на підставі заяви голови Заводського районного суду м. Миколаєва, який представляє всіх суддів Заводського районного суду м. Миколаєва.

Окрім того, на думку апелянта, стороною обвинувачення було «штучно» створено можливість здійснення судового контролю Заводським районним судом, хоч фактичне розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється головним слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області і знаходиться за межами юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва.

Також захисник вважає безпідставним висновок слідчого судді про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 шахрайства та існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Під час розгляду клопотання слідчого, погодженого з прокурором, щодо застосування відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені наступні обставини.
СУ ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 30.03.2015р., за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюються в тому, що на початку 2014 року у ОСОБА_6 , який є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 815 від 14.08.2012, виданого на підставі рішення Миколаївської обласної Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 21 від 14.08.2012р., виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння шляхом обману чужим майном з подальшим привласненням його на свою користь для особистого незаконного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, створивши при цьому вигідні для себе умови, вирішив заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , право власності на яку за законом після смерті власника ОСОБА_10 , належало її спадкоємцеві (онуку) ОСОБА_11 , при цьому достовірно знаючи, що власник даної квартири в силу своєї необізнаності не може приймати самостійні та рішучі рішення, також наприкінці 2014 року ОСОБА_6 вирішив заволодіти квартирою АДРЕСА_3 , право власності на яку за законом після смерті власника ОСОБА_12 , належало її спадкоємцям ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по спільній частці кожній, при цьому достовірно знаючи, що співвласники даного житла знаходиться в безпорадному стані, що позбавляє їх можливості приймати самостійні рішення, тобто являються особами похилого віку.
Так, ОСОБА_6 , на підставі підроблених документів вдався до різних способів маскування та спотворення документальних відомостей стосовно визнання права власності на вищевказане майно, чим створив всі підстави для незаконного набуття іншими особами права власності на вищевказані квартири.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_6 , заволодівши шляхом обману вищевказаними квартирами, спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 253 403,00 грн., що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 467 578,00 грн., що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

29.10.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

В клопотанні слідчого необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, вмотивоване існуванням ризиків, передбачених п.1- 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Після вивчення матеріалів клопотання слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 вищевказаного злочину та доведеність існування ризиків, передбачених п.1-5 ст. ст. 177 КПК України.

Зважаючи на вищевказані обставини, слідчий суддя застосував до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки прийшов до висновку, що запобігти сукупності вказаних ризиків шляхом обрання іншого запобіжного заходу не можливо.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, пояснення захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
При розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчим суддею в повній мірі дотримані як загальні положення про запобіжні заходи, передбачені ст.ст. 176-178 КПК України, так і спеціальні положення, що регламентують підстави та порядок застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою (ст. 183 КПК України).
Так, слідчим суддею взято до уваги, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000009 від 30.03.2015р. Зауважено, що 29.10.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого йому злочину.
Така обгрунтованість підтверджується: заявою голови Заводського районного суду міста Миколаєва від 25.03.2015; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.04.2015; відповіддю Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2015; протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 28.04.2015, від 16.02.2016; від 23.02.2016; від 11.02.2016; протоколами допитів у якості свідків: ОСОБА_15 від 10.06.2015, ОСОБА_14 від 22.10.2015, ОСОБА_11 від 29.04.2016, ОСОБА_16 від 29.06.2016, ОСОБА_17 від 11.07.2016, ОСОБА_18 від 12.05.2016, ОСОБА_19 від 13.06.2016, ОСОБА_20 від 06.09.2016, ОСОБА_21 від 13.09.2016, ОСОБА_22 від 14.09.2016, ОСОБА_23 від 21.09.2016, протоколами пред`явлення особи за фотознімками, протоколом проведення слідчого експерименту від 28.09.2016; протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2016; висновком експерта № 2451 від 27.12.2016; протоколом огляду речей, предметів та документів у кримінальному провадженні від 18.10.2016 а також іншими доказами.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Так, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує значна ймовірність щодо переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, оскільки, останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також наявні інші ризики, зважаючи на дані щодо особи підозрюваного, який офіційно не одружений, раніше не судимий, але відносно якого триває судовий розгляд обвинувального акту за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а отже є значна ймовірність вчинення і іншого кримінального правопорушення, також, наявний ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки серед свідків є його знайомі; існує ризик знищення, або спотворення речей чи документів, так як на теперішній час не проведено всіх можливих слідчих дій, спрямованих на вилучення документів на підтвердження неправомірних дій підозрюваного за аналогічними фактами; окрім того підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Недостатність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу обґрунтована сукупністю доказів вчинення підозрюваним злочинів, в тому числі і умисного особливо тяжкого злочину та наявністю вказаних ризиків.
Вищенаведені обставини надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Отже, надані слідчим докази обставин, які містяться в матеріалах подання і кримінального провадження, та досліджені судом, доводять наявність достатніх підстав вважати, що у даний час існують всі ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним в п.п.1- 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Доводи апелянта відносно того, що можливо застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не є слушними, оскільки досліджені судом дані про особу та обставини злочинів в своїй сукупності доводять наявність ризиків, зазначених в клопотанні слідчого і не можливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу.

Твердження захисника відносно того, що стороною обвинувачення було «штучно» створено можливість здійснення судового контролю Заводським районним судом і слідчим суддею повинен бути був заявлений самовідвід є безпідставними.

Так, прокурором під час розгляду апеляційної скарги було зазначено, що оскільки злочини було вчинено у Заводському районі м. Миколаєва (обидві квартири, якими заволоділи злочинним шляхом, розташовані в Заводському районі м. Миколаєва ) то відповідно органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було визначено Заводський відділ ГУНП у Миколаївській області, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва.

Та обставина, що дане кримінальне провадження було зареєстровано на підставі заяви голови Заводського районного суду м. Миколаєва, не є підставою в сенсі положень п.1 ч.1 ст.75 КПК України для заяви самовідводу слідчим суддею, оскільки голова суду діяв в даному випадку, згідно повноважень передбачених законодавством.

Що стосується інших доводів апелянта, які можуть на його думку слугувати підставою для скасування ухвали суду і обрання іншого запобіжного заходу, то вони не достатньо обгрунтовані, а через це у суду апеляційної інстанції не має приводів взяти їх до уваги.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.
З огляду на наведене апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2019 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: