Справа № 694/1009/19
Номер провадження № 1-кп/690/61/19
УХВАЛА
про продовження строку дії запобіжних заходів
31.10.2019 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжних заходів відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,
особи відносно якої
розглядається клопотання ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , що підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У ході судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії раніше обраних запобіжних заходів відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та відносно ОСОБА_4 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, строком на 60 днів.
Необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор ОСОБА_5 , мотивував тим, що ОСОБА_3 у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, законні джерела засобів до існування відсутні. Також вказав, що обвинувачений ОСОБА_3 не визнає вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його показання суттєво відрізняються від показань наданих суду ОСОБА_4 , а потерпіла та свідки на даний час судом ще не допитані.
Таким чином, існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків кримінального правопорушення; вчинити нові кримінальні правопорушення.
Додатково вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк.
Необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, прокурор ОСОБА_5 , мотивував тим, що ОСОБА_4 має хронічне психічне захворювання, а також що він виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки. Додатково вказав, що хоча ОСОБА_4 на відміну від ОСОБА_3 надав визнавальні показання, наявні достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_4 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання його під вартою, однак жодних мотивів вказаного не навів.
Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_3 , та вказав про можливість обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем прописки.
Підозрюваний ОСОБА_4 вказав, що у медичному закладі в якому він утримується та отримує психіатричну допомогу низька якість харчування, а тому на час здійснення судового провадження бажає перебувати у домашніх умовах.
Законний представник ОСОБА_4 , його матір ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання прокурора, оскільки не зможе забезпечити його обов`язковий лікарський нагляд.
Захисник ОСОБА_8 вказав, що вказані прокурором ризики є необґрунтованими, а тому вважає за можливе обрати відносно його підзахисного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт.
Потерпіла ОСОБА_9 не заперечувала проти задоволення клопотань прокурора щодо продовження строку дії запобіжних заходів.
Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_3 та підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих їм кримінального правопорушення та суспільно небезпечного діяння, відповідно, а виходячи лише з наявних матеріалів кримінального провадження, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На даний час суд позбавлений можливості надати оцінку вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки такі докази судом не досліджувалися, так як проведено лише допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які дали протилежні за змістом показання щодо ролі кожного під час здійснення крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_9 .
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Суд враховує те, що ОСОБА_3 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та не мав можливості переховуватися від органів досудового розслідування, однак оцінює ризик переховування його від суду як реальний, оскільки він не має ні міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, ні постійного місця роботи або навчання.
Також суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року по справі «Москаленко проти України» у якому вказано, що ризик того, що особа примушуватиме свідків і потерпілого давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних, та критично оцінює доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_3 безумовно буде незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою змусити їх змінити покази, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано для розгляду до суду, а потерпіла та свідки під час їх допиту у ході судового розгляду даного кримінального провадження будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
З огляду на вказане, суд вважає, що ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, який існував під час досудового розслідування, на даний час суттєво знижений, хоча і не відсутній.
Водночас, суд вважає, що існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення, оскільки він має не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а інкриміноване йому діяння вчинив під час дії іспитового строку, встановленого вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.07.2017 року, тривалістю 2 роки. При цьому, у обвинуваченого ОСОБА_3 тяжкий матеріальний стан та відсутні законні джерела до існування.
Крім вказаного, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким, санкція якого передбачає покарання вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, йому виповнилося 38 років, а також те, що доказів наявності у обвинуваченого ОСОБА_3 проблем із здоров`ям, міцних соціальних зв`язків, родини й утриманців, а також офіційних джерел доходу, стороною захисту, суду не надано.
Також суд, критично оцінює доводи захисника щодо можливості обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою його прописки, оскільки стороною захисту не надано доказів належності йому чи членам його сім`ї такого житлового приміщення, або згоду власника цього житла на проживання там ОСОБА_3 , оскільки вказані обставини мають суттєве значення для визначення можливості перебування обвинуваченого під домашнім арештом.
Положеннями ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, а також вчинення ним нових кримінальних правопорушення, наявні достатні підстави для продовження відносно нього найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.12.2019 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеному під час розгляду ризику.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на особу ОСОБА_3 , зокрема його репутацію, майновий стан, а також співмірність тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Вирішуючи питання щодо можливості застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зокрема у нічний час, судом враховано те, що житло за останньою адресою його проживання в с. Стебне Звенигородського району йому не належить, а доказів належності йому на праві власності іншого нерухомого майна придатного для проживання не надано. Вказане одночасно з відсутністю законних джерел до існування унеможливлює застосування вказаного запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , оскільки фактично унеможливлює дотримання ним його умов.
Враховуючи особу обвинуваченого, зокрема його майновий стан, а також тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, суд вважає за недоцільне визначати розмір застави, оскільки вона відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України не може бути меншою 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час становить 38 420 грн., та, зі слів обвинуваченого ОСОБА_3 , є завідомо непосильною для нього.
Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 508 КПК України передбачено, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом запобіжні заходи у вигляді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом або поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.
Суд враховує те, що ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та не мав можливості переховуватися від органів досудового розслідування, однак оцінює ризик переховування його від суду як реальний, оскільки він має хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу з маячними ідеями переслідування на адресу правоохоронців, з депресивними включеннями.
Також суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року по справі «Москаленко проти України» у якому вказано, що ризик того, що особа примушуватиме свідків і потерпілого давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних, та критично оцінює доводи прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_4 безумовно буде незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змусити їх змінити покази, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього передано для розгляду до суду, а потерпіла та свідки під час їх допиту у ході судового розгляду даного кримінального провадження будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
З огляду на вказане, суд вважає, що ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, який існував під час досудового розслідування, на даний час суттєво знижений, хоча і не відсутній.
Водночас, суд вважає, що існує ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки він має не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також ознаки стійкої суїцидальної налаштованості та прояви легкої розумової відсталості (1Q-67). Таким чином, вказане свідчить, що на даний час він може бути небезпечний як для оточуючих, так і для суспільства.
З огляду на вказане, доводи захисника ОСОБА_8 про необґрунтованість вказаних прокурором ризиків та доцільність обрання його підзахисному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд оцінює критично.
Таким чином, об`єктивно існують ризики переховування підозрюваного ОСОБА_4 від суду, вчинення ним нового кримінального правопорушення, а також враховуючи висновок експерта про те, що він виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки та потребує психіатричної допомоги, суд вважає, що наявні достатні підстави для продовження строку строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення його до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, відповідає його особі та забезпечить його належну процесуальну поведінку, у тому числі явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
Вирішуючи питання щодо можливості застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, судом також враховано, що його законний представник вказала, що не зможе забезпечити ОСОБА_4 обов`язковий лікарський нагляд у разі передання його їй на піклування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 315, 376, 392, 508 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.12.2019 року, включно.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.12.2019 року, включно.
Копію ухвали надіслати до Черкаського слідчого ізолятору № 30 ДПтС України в Черкаській області та комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» для відому та виконання.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04.11.2019 року о 16 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1