Ухвала

Іменем України

12 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 464/1892/18
Провадження № 51-3556 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду міста Львова від 29 листопада 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно нього
встановив:
Вироком Сахівського районного суду міста Львова від 29 листопада 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України(далі КК України) і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року вирок першої інстанції змінено, частково задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого, перекваліфіковано із ч. 1 ст. 296 КК Українина ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штраф у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 щодо скасування вищезазначених судових рішень та закриття кримінального провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущена неповнота судового розгляду, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, надана неправильна оцінка доказам, які, на думку засудженого є недопустимими.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно зі ст. 433 Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Суд апеляційної інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 125 КК України.
При цьому суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого, зміст якої є аналогічний змісту касаційної скарги, відповідно до вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України, перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав обґрунтованими лише частину доводів апеляційної скарги, при цьому належним чином умотивував своє рішення.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку тому, що не можуть вважатися обґрунтованими посилання ОСОБА_4 про недопустимість висновку судово-медичного експерта як доказу у справі. Як вбачається з наявних матеріалів, судово-медична експертиза для визначення характеру і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проведена на підставі медичної документації згідно ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 16 квітня 2018 року. Судом апеляційної інстанції також враховані доводи про те, що виконання експертного дослідження здійснено 26 квітня 2018 р., тобто практично через місяць від дня отримання потерпілим тілесних ушкоджень. За таких обставин безпосереднє виявлення тілесних ушкоджень без медичної документації неможливе у зв`язку із спливом значного часу до моменту проведення експертизи. Проаналізувавши наявний у матеріалах справи висновок експерта, суд апеляційної інстанції встановив, що такий є обґрунтованим, містить докладний опис фактичного матеріалу, а також логічно побудовані висновки. З цих підстав сумнівів у його достовірності не виникає. З вказаними висновками погоджується і суд касаційної інстанції.
Також суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду дав оцінку доводам засудженого про обмовляння його свідками у справі, та ці його доводи були обґрунтовано відхилені, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції свідки попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, давали показання у суді під присягою, впродовж усього провадження їх показання щодо обставин вчиненого злочину були незмінними і послідовними. Мотивів у потерпілого та свідків обмовляти обвинуваченого апеляційним судом також встановлено не було.
Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

В своїй касаційній скарзі засуджений не зазначає, які саме порушення або неповнота були допущені судом першої інстанції при дослідженні обставин, встановлених під час кримінального провадження. Сама по собі незгода засудженого із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Суд апеляційної інстанції виходячи із фактичних обставин встановлених судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів, які є послідовними, взаємоузгодженими і допустимими, дійшов обґрунтованого висновку про зміну кваліфікації дій ОСОБА_4 , з ч.1 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 15 КК України, оскільки судом не встановлено мотиви явної неповаги до суспільства.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПКУкраїни); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПКУкраїни); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПКУкраїни).
В той же час, касаційна скарга засудженого не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності зміни судового рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно із п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3