ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1739/19 Справа № 191/4313/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 ,

представника цивільного відповідача

ТОВ Автотранспорте підприємство Совтур - адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур - адвоката ОСОБА_13 , та заперечення на неї потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000891, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого водієм ТОВ «Автотранспортне підприємство Совтур», зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п."є" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_11 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої злочином матеріальної і моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_11 кошти, в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 19 200 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_11 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур» про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ«Автотранспортне підприємство «Совтур» на користь ОСОБА_11 кошти в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_14 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур» про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_14 кошти в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 19200 грн. 00 коп., з ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» кошти в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 250 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої злочином матеріальної і моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_9 кошти в відшкодування завданої злочином матерільної шкоди в розмірі 3 024 грн. 00 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_9 кошти в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 151 грн. 20 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» про відшкодування коштів за завданої злочином матеріальну і моральну шкоду задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» на користь ОСОБА_9 кошти в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. 00 коп. Стягнуто з ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» на користь ОСОБА_9 кошти в відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у вигляді понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_15 до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» про відшкодування коштів за завдану злочином моральну шкоду задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» на користь ОСОБА_15 кошти в відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 3000 грн. 00 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_15 до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур» про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди і упущеної вигоди, - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_15 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, - відмовлено.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 14 годині 00 хвилин 07 липня 2017 року, керуючи технічно справним автобусом «Рута 41» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_16 , а співвласником є ТОВ «Автотранспортне підприємство «Совтур», рухався по правій смузі автодороги Е-95 М-105 Харків-Сімферополь у Синельниківському районі Дніпропетровської області зі сторони міста Сімферополя у напрямку міста Харкова, перевозячи пасажирів у кількості 9 осіб, серед яких були ОСОБА_17 та ОСОБА_9 . У ході руху по зазначеній ділянці дороги, водій ОСОБА_7 , будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво та частково виїхав на зустрічну смугу, по якій рухався технічно справний автопотяг у складі сідлового тягача «DAF 95 FT 430» реєстраційний номер НОМЕР_3 , з напівпричепом бортовим, які на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_15 , під керуванням водія ОСОБА_18 .

При подальшому зближенні вищезазначених транспортних засобів, на 226 км+200м автодороги водій ОСОБА_7 допустив зіткнення лівою передньою-боковою частиною керованого ним автобуса «Рута 41» з лівими передніми боковими частинами сідлового тягача «DAF 95 FT430» на смузі руху останнього.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 10.1. Правил дорожнього руху.

Порушення п. 10.1. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого:

- пасажиру автобуса ОСОБА_17 заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- пасажиру автобуса ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 3 тижні.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року виправлено описку у вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , та постановлено:

- у вступній частині вироку зазначити вірну дату внесення кримінального провадженні до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: 07 липня 2017 року;

- 10 абзац описової частини вироку викладено у наступній редакції: У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро покаявся і пояснив обставини подій таким чином, як вони викладені вище. Просив застосувати до нього вимоги Закону України Про амністію у 2016 році, посилаючись на наявність у нього матері похилого віку.

В апеляційній скарзі та запереченнях:

- представник цивільного відповідача просить вироку змінити в частині задоволення цивільних позовів, пред`явлений позивачами до цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур, внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вказує, що докази на підтвердження позовних вимог позивачів не були підтверджені вказаними особами будь-яким чином окрім їх власних тверджень, а саме: жодним із цивільних позивачів не було надано будь-якого обґрунтування визначеного ними розміру моральної шкоди.

Зазначає, що цивільними позивачами ОСОБА_11 та ОСОБА_17 в обґрунтування вимог, заявлених ними в позовній заяві, було зазначено те, що вказана грошова сума обґрунтовується «характером, тривалістю, обсягом душевних страждань, зміні в житті... перебуванням в сильній депресії... різким погіршенням стану здоров`я.», проте, на думку апелянта, ними не було надано жодного доказу на підтвердження вищенаведених обставин. Так, позивач ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що медичних документів на підтвердження такого стану вона не має, а також зазначила в судовому засіданні, що «...у неї тиск, вона перебуває на обліку, але не має грошей звернутися до лікарні...». При цьому повідомила, що на обліку у лікаря вона перебуває вже давно, задовго до ДТП. Таким чином, адвокат вважає, що поганий стан здоров`я позивача ОСОБА_11 не має жодного зв`язку із наслідками ДТП.

Адвокат стверджує, що позивач ОСОБА_19 1 повідомила суд, що «вона перебувала в стані депресії, проходила лікування у невропатолога». Проте, на його думку, вказані захворювання потерпілої не можуть бути в причинно-наслідковому зв`язку із подіями ДТП.

Крім цього, вважає, що позивач ОСОБА_17 на момент подання позову до суду вже була повнолітньою особою, і не має право на «моральне відшкодування внаслідок втрати годувальника».

Зазначає, що ОСОБА_17 , обгрунтовуючи свої позовні вимоги повідомила суду, що саме внаслідок подій, що розглядаються в суді, вона була змушена покинути навчання та влаштуватися на роботу, так як їй нічим було сплачувати за навчання. Проте, згідно відповіді з Національного гірничого універсітету, яку було надано суду першої інстанції, позивач ОСОБА_17 була відрахована за результатами осіннього семестру 2017-2018 навчального року за академічну заборгованість.

Також зазначає, що суд не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_11 підтвердила, що вона отримала від представника ТОВ «АТП Совтур» грошові кошти у розмірі 12000 гривень на витрати, пов`язані із похованням, а позивач ОСОБА_9 підтвердила, що вона отримала від представника ТОВ «АТП Совтур» грошові кошти у розмірі 3000 гривень.

Апелянт вважає, що доказів на підтвердження позивачем ОСОБА_9 вимог, де було заявлено про те, що вона «...до моменту ДТП працювала, мала стабільний дохід, забезпечувала себе необхідними для підтримки свого існування коштами; після ДТП в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями не змогла вийти на роботу; відразу роботодавець її звільнив», суду надано не було та повідомила, що є пенсіонеркою та отримує пенсію. Щодо свого працевлаштування позивач ОСОБА_9 повідомила, що була працевлаштована неофіційно і будь-якого запису у її трудовій книжці щодо цього працевлаштування та подальшого звільнення не існує.

Також вважає, що ОСОБА_9 не надала суду жодного доказу своєї непрацездатності, тим більше не довела, що неможливість для неї працевлаштуватися пов`язано саме із наслідками ДТП.

Апелянт вважає, що твердження цивільного позивача ОСОБА_15 про те, що він «...хвилювався за свого працівника, за наслідки досудового розслідування кримінального провадження у зв`язку з невизнанням ОСОБА_7 своєї вини, не мав можливості заробляти собі на життя внаслідок тривалої неможливості використовувати автомобіль у підприємницькій діяльності, вимушений був змінити свій уклад життя, оскільки неодноразово викликався органами досудового розслідування у м.Дніпро та м.Синельникове, тоді як проживає у м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області, переніс душевні страждання у зв`язку з клопотами по ремонту автомобіля...», не мають під собою обґрунтування, так як, на думку апелянта, позиція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його відношення до його провини, жодним чином не може мати будь-якого відношення до цивільного відповідача, така ж ситуація і щодо «наслідків досудового розслідування». Зазначає, що така підстава, як «неможливість заробляти собі на життя внаслідок тривалої неможливості використовувати автомобіль у підприємницькій діяльності» була повністю спростована відповіддю регіонального центру МВС в Київській області на адвокатський запит, яку було долучено до матеріалів провадження представником цивільного відповідача і згідно якої позивачу ОСОБА_15 належать десять вантажних транспортних засобів та причепів до них.

- потерпіла ОСОБА_14 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду , - без зміни.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що нею не було доведено обставини та не надані докази щодо підтвердження моральної шкоди в зв`язку зі смертю матері, - безпідставні.

На її думку, вирок суду в цій частині, є обґрунтованим та законним, оскільки судом було правомірно враховано характер правопорушення, ступінь вини водія автобуса, який порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого загинула її мати, причинний зв`язок між порушенням водієм вказаних Правил та настанням події ДТП та смертю її матері, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок втрати рідної людини.

- потерпіла ОСОБА_20 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду, в частині, що оскаржується, - залишити без зміни.

Вважає, що поданий нею цивільний позов належно обґрунтований. Судом першої інстанції при його розгляді в повній мірі встановлені всі обставини справи, враховано надані докази, зокрема і на підтвердження понесених нею фізичних та душевних страждань внаслідок смерті її доньки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур - адвоката ОСОБА_13 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити, вирок змінити в частині задоволення цивільних позовів, пред`явлених позивачами до цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур, думки інших учасників судового провадження, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У межах даного кримінального провадження вирок суду першої інстанції оскаржений представником цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур лише в частині вирішення цивільного позову.

Колегія суддів не надає оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважаючи винуватість останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке його засуджено - доведеною, а кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 286 КК України - правильною.

При цьому, колегія суддів враховує, що доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження і ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур - адвоката ОСОБА_13 з приводу незаконності рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 щодо розміру моральної шкоди, вважає за необхідне зазначити.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Колегія суддів зазначає, що право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62).

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від:

1) характеру правопорушення;

2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації;

3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування;

4) інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Отже, саме суд під час розгляду справи визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі, якого розміру відшкодування доцільно визнати необхідним для неї та чи взагалі можна обставини, на які посилається потерпілий, вважати моральною шкодою. Завдання представника ж полягає в тому, щоб переконати суд у необхідності, доцільності та достатності відшкодування моральної шкоди саме в тому розмірі, який зазначено у позові.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню суд, як видно з вироку, врахував характер та обсяг душевних та психічних страждань позивачів, характер немайнових втрат, обставини вчинення злочину, засади розумності, виваженості та справедливості.

Так, при визначенні розміру коштів в відшкодування моральної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_11 , суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, спричинених смертю рідної доньки, вимоги розумності і справедливості, та прийшов до висновку, що розмір заявленої потерпілою моральної шкоди не є завищеним і з ТОВ «Автотранспортного підприємства «Совтур» необхідно стягнути кошти в відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_14 , судом було враховано характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, спричинених смертю рідної матері, вимоги розумності і справедливості, та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на її користь з ТОВ «Автотранспортного підприємства «Совтур» коштів в відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, спричиненої злочином потерпілій ОСОБА_9 , районним суд також належно врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, спричинених завданням їй тілесних ушкоджень, неможливістю повноцінно працювати, погіршенням стану здоров`я, вимоги розумності і справедливості, та обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_9 з ТОВ «Автотранспортного підприємства «Совтур» коштів в відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн.

Вирішуючи питання про задоволення цивільного позову ОСОБА_15 про стягнення з ТОВ «Автотранспортного підприємства «Совтур» моральної шкоди, спричиненої позивачу, суд першої інстанції, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності і справедливості, на думку колегії суддів, також обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Автотранспортного підприємства «Совтур» на користь ОСОБА_15 суми спричиненої моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог статей 23, 1166, 1167 ЦК України та статей 127-129 КПК і розмір стягнення коштів в відшкодування моральної шкоди є справедливим, обгрунтованим з урахуванням обставин кримінального провадження та характеру завданої шкоди.

Доводи апелянта про те, що стан здоров`я потерпілої ОСОБА_11 жодним чином не пов`язаний з наслідками ДТП, колегія суддів вважає безпідставними, адже саме з вини ОСОБА_7 відбулась дана пригода, внаслідок якої вона втратила рідну людину, пережила людське горе, її душевні переживання та страждання були досить тривалими, значними, що відповідно і суттєво вплинуло на її моральний та фізичний стан.

Аналогічні переживання та страждання перенесли і інші потерпілі про що районний суд вірно зазначив у вироку.

Не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню і доводи представника цивільного відповідача ОСОБА_13 про те, що позивач ОСОБА_21 на момент подання позову до суду вже стала повнолітньою, та не мала права на відшкодування шкоди. Колегія суддів зазначає, що на момент скоєння ДТП вказана потерпіла була неповнолітньою дитиною і саме на час скоєння ДТП у неї і виникли відповідні процесуальні права про відшкодування збитків.

Свою позицію колегія суддів аргументує і тим, щоу справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд зауважив, що «для того, що б втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Колегія суддів зазначає, що стягнення з ТОВ «Автотранспортного підприємства «Совтур» коштів у вказаних розмірах на користь даних потерпілих, є обгрунтованим та не становить надмірний тягар для підприємства.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Вирок суду є належно обґрунтованим, вмотивованим та законним.

За наведених обставин, колегія суддів визнає за необхідне апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур - адвоката ОСОБА_13 , - залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ Автотранспортне підприємство Совтур - адвоката ОСОБА_13 , - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4