Ухвала
Іменем України
20 травня 2019 року
м. Київ
справа № 757/59428/18-к
провадження № 51- 2419 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду на вищевказане судове рішення надійшла касаційна скаргапідозрюваного ОСОБА_4 , в якій він просить скасувати судове рішення та призначити новий розглядв суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_5 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000720 щодо підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та продовжено строк досудового розслідування в даному провадженні до десяти місяців - до 14 липня 2019 року.
Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 10 квітня 2019 року, керуючись ч.4 статті 399 Кримінального процеусалнього закону (далі КПК) відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
Підозрюваний ОСОБА_4 не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на незаконність судових рішень суду першої й апеляційної інстанцій з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме положень статей 2, 7, 8, 9, 11, 12, 24, 294 КПК, також вказує на неврахування судами положень статей 55, 129 Конституції України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правового висновку, який містяться в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року та практики Верховного Суду, Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно із положеннями ч. 3 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ч. 1 та ч. 2 ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Зокрема, частинами 2 і 3 ст. 309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Відповідно до ч. 9 ст. 295 -1 КПК ухвала слідчого судді, прийнята за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування оскарженню не підлягає.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо задоволення клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо підозрюваних осіб.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд обгрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвалислідчого судді за результатами розгляду клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування.
Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, положення Конституції України, якими забезпечується право на апеляційне оскарження, то вони не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в касаційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Крім цього, на думку Суду, правовий висновок ВСУ, викладений у рішенні № 5-142 кс (15) 17 від 12 жовтня 2017 року, не може застосовуватися у цьому провадженні, оскільки у зазначеній постанові Верховним Судом України розглядались правовідносини, які стосувалися питання щодо відмови прокурором у задоволенні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, задоволення ухвалою слідчого судді скарги на бездіяльність прокурора та зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадження.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3