УХВАЛА
Справа № 493/284/17

Номер провадження:1-кп/521/1143/19

29 липня 2019 року м.Одеса

Малиновський районнний суд міста Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора- ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого- ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженю № 0000277 від 17.04.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, не одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого.

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

17 липня 2019 року на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 10.07.2019 року, до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт, складений 9 лютого 2017 року та затверджений заступником керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000277 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України відносно гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку щодо можливості призначення кримінального провадження на підставі зазначеного обвинувального акту до судового розгляду та подав письмове клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому такого запобіжного заходу передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали.
Потерпіла по кримінальному провадженню також висловила думку щодо можливості призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом і необхідністю продовження у відношенні обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення кримінального провадження до розгляду. Разом з цим, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, висловили думку про залишення зазначеного питання на розсуд суду.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду і підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Судом встановлено, що до зазначеного обвинувального акту були додані реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов КУ «Балтська ЦРЛ», розписка про отримання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, цивільного позову, роз`яснення підозрюваному права на розгляд кримінального провадження судом присяжних.
У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу) .
При цьому, судом встановлено, що у вказаному обвинувальному акті, формулювання обвинувачення ОСОБА_8 щодо вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , викладене на сторінці 5 та 6, не містить обов`язкового елементу складу злочину суб`єктивної сторони, зокрема в акті не відображено умислу та мотивів вчинених ОСОБА_8 злочинів, незважаючи на те, що встановлення умислу та мотиву вчинення злочину є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 115 КК України.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи у майбутньому чи її виправдання, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на вищевказане, чіткість та конкретність викладення у обвинувальному акті фактичних обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення викликає сумнів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу порушує право особи на захист.
Згідно ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Вищенаведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт, 9 лютого 2017 року та затверджений заступником керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000277 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України відносно гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює повно, всебічно та об`єктивно провести судовий розгляд, а відтак, керуючись ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку про повернення вказаного обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам цього Кодексу.
Щодо клопотання прокурора про обрання (продовження) у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що воно є обґрунтованим, та таким, що з урахування даних про особу обвинуваченого, тяжкості обвинувачення, підлягає задоволенню оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час продовжують існувати, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Суд, враховуючи матеріали кримінального провадження, характер кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , зважаючи на підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, вважає за необхідне не визначати розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст.177, 178, 181, 194, 314, 315, 291, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 29 липня 2019 року. Строк дії ухвали про обрання строку тримання під вартою ОСОБА_8 , закінчується 26 вересня 2019 року.

Повернути обвинувальний акт та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122 КК України прокурору Котовської місцевої прокуратури у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, для усунення виявлених недоліків.

Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду, може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення, через суд, який ухвалив судове рішення.

Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді
ОСОБА_2

ОСОБА_3