Справа № 460/4310/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/574/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 460/4310/18 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
та представника потерпілого ОСОБА_10 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 07 травня 2019 року,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любині Яворівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , інваліда ІІІ групи, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 40000 гривень та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 5000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 12.06.2018 на транспортний засіб «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 .
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 12.06.2018 на транспортний засіб «Honda» без номерного знаку.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 09 червня 2018 року приблизно о 17:00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Львів-Краковець на ділянці 54 км + 750 м в с. Наконечне Друге Яворівського району Львівської області в напрямку до смт. Краковець Яворівського району Львівської області, порушив чинні вимоги ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 з подальшими змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.3, 13.1, знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» які виразилися в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не ураховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможній був виявити скутера марки «ТАКТ» без номерного знаку під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному з ним напрямку по тій же смузі руху, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме: зіткнення вищевказаних транспортних засобів, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав закритий неускладнений компресійний перелом тіла першого поперекового хребця, закриті переломи остистих паростків сьомого шийного та першого грудного хребців, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійні рани лиця зліва, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

На даний вирок захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити такий в частині призначеного покарання та зменшити суму відшкодування моральної шкоди.
Призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Не згідний із призначеним судом покаранням ОСОБА_6 та вважає його занадто суворим з наступних підстав.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у
вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у
вчиненому, просив суворо його не карати і врахувати те, що він являється інвалідом III групи загального захворювання, розмір пенсії в нього малий, відповідно призначений судом великий розмір штрафу для нього буде важко сплатити.
Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні під час судових дебатів просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні під час судових дебатів також просив обвинуваченого ОСОБА_6 суворо не карати, а лише просив, щоб йому відшкодували моральну шкоду.
Захисник в судовому засіданні під час судових дебатів просив суд призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 являється інвалідом, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується по місцю проживання, просив суворо його не карати.
Проте суд не погодився ні з думкою прокурора щодо призначення покарання, ні з думкою потерпілого, обвинуваченого та захисника, та призначив покарання у виді штрафу в розмірі 6800 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.
Окрім цього, суд під час винесення вироку частково задоволив цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 40 000 гривень моральної шкоди.
З таким розміром моральної шкоди також не погоджується з наступних підстав.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він згідний відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000-15000 гривень, адже більший розмір моральної шкоди він не матиме можливості відшкодувати, оскільки розмір пенсії в нього мізерний, а тимчасові заробітки, які він отримує є занадто малими, щоб відшкодовувати такий розмір моральної шкоди.
При винесенні вироку судом не було враховано той факт, що під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_9 не отримував права керування скутером, і відповідно, потерпілий не мав права керувати скутером Хонда на ділянці автодороги Львів-Краковець в с.Наконечне Друге, Яворівського району Львівської області і отже, якщо б потерпілий ОСОБА_9 дотримувався Правил дорожнього руху України, відповідно і не відбулося б зіткнення між учасниками дорожньо-транспортної пригоди 09 червня 2018 року.
В даному випадку суд не врахував інших обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що дорожньо-транспортна пригода була спровокована потерпілим ОСОБА_9 , який не мав права керування належним йому транспортним засобом, не врахував особу обвинуваченого, розмір доходу обвинуваченого, зокрема розмір його пенсійного забезпечення та тимчасові заробітки, та те, що визначений розмір моральної шкоди він буде сплачувати потерпілому не один рік зі своєї пенсії тощо.
Окрім цього, як зазначено у висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 1/932 від 01 серпня 2018 року, при обох механізмах розвитку авто пригоди, водій скутера ОСОБА_9 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 9.2 а,б) 9.4., 10.1 та 10.4 ч.1 чинних ПДР. В даній дорожній ситуації: у відповідності до механізму розвитку автопригоди, який запропонований водієм ОСОБА_6 , при умові, що в момент виїзду водієм скутера з узбіччя на проїзну частину дороги, у нього була об`єктивна можливість виявити автомобіль марки Фольксваген пассат, р.н. НОМЕР_1 , який по ній рухався, то в такому разі визначення дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п 9.2 а,б) та 10.1 чинних ПДР, виходить за межі компетенції експерта автотехніка.
Тобто, в даному випадку, з врахуванням механізму розвитку автопригоди, запропонованої обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_9 при виїзді на автодорогу, повинен був пропустити автомобіль марки Фольксваген пассат, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , а тому відповідно дії водія скутера ОСОБА_9 також частково призвели до даної дорожньо-транспортної пригоди, що судом враховано не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задоволити, виступ потерпілого ОСОБА_9 та в його інтересах представника ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу та просили залишити вирок суду без зміни, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо призначеного судом основного покарання, зокрема розміру штрафу, з яким не погоджується апелянт, то таке, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції в межах, встановлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений обвинуваченим злочин, з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України. Таке відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та даним, що характеризують особу обвинуваченого.

Зі змісту скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення ОСОБА_6 розміру основного покарання у виді штрафу, що пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено альтернативні види основних покарань, зокрема: штраф від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, а також надано можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 основного покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн., а також про відсутність необхідності застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому місцевим судом призначено обвинуваченому покарання, яке не є найсуворішим, виходячи із переліку видів покарання, передбачених ст.51 КК України, а також не призначено додаткове покарання, оскільки в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зокрема його молодий вік, інвалідність з дитинства ІІІ групи, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відтак за вказаних обставин основне покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без призначення додаткового покарання буде виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого.

Призначення обвинуваченому за наведених обставин покарання відповідає загальним принципам призначення покарань, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покликання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував того, що розмір пенсії ОСОБА_6 малий, відповідно призначений судом великий розмір штрафу для нього буде важко сплатити, а також думки інших учасників судового розгляду щодо визначення необхідного розміру штрафу, апеляційним судом до уваги не беруться, виходячи з наведеного вище.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн. без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та не вбачає підстав для зміни призначеного йому судом покарання.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку в цій частині не вбачається.

Разом з цим в апеляційній скарзі захисник не погоджується з розміром стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди в користь потерпілого, оскільки судом не досліджувався розмір пенсії потерпілого, те що його тимчасові заробітки, які він отримує є занадто малими, щоб відшкодовувати такий розмір моральної шкоди, не було враховано той факт, що під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_9 не отримував права керування скутером та ДТП сталось також частково і через винні дії потерпілого.

Колегією суддів такі доводи апеляційної скарги до уваги не беруться, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Вирок суду про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 40 000 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди ґрунтується на положеннях статей 128,129 КПК України, статей 23, 1167 ЦК України і є вмотивованим.

Так згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Винними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях (фізичних, душевних), що їх зазнав потерпілий у зв`язку із втратою здоров`я, зокрема травмою хребта, погіршенням у зв`язку з цим його здібностей та позбавленням можливості на тривалий період їх реалізації, неможливістю відновити попередній стан і спосіб життя, необхідністю докладання значних зусиль та часу для покращення свого стану. Внаслідок отриманих травм потерпілому протипоказані фізичні навантаження, у зв`язку з чим він відчуває сильне пригнічення та психологічну напругу.

З урахуванням наведеного, характеру та великого обсягу завданих ОСОБА_9 моральних страждань, їх значної тривалості, позицію потерпілого та те, що обвинуваченим завдана шкода не відшкодована, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого в розмірі 40 000 грн., що відповідає вимогам розумності, справедливості та співмірності.

Цивільний позов потерпілого вирішений судом з врахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Те що обвинувачений має мізерну пенсію та тимчасові заробітки, не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану потерпілому моральну шкоду і саме у визначеному судом розмірі, який з врахуванням наведених вище обставин є справедливим.

Відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000 грн., буде достатньою сатисфакцією за отримані ним страждання.

Із врахуванням наведеного вище, апеляційна скарга захисника обвинуваченого є безпідставною та такою, що не містить правових підстав для зміни чи скасування вироку у зв`язку із чим не підлягає до задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну судового рішення, перешкоджали чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 07 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4