Провадження № 1-кс/161/6080/19
У Х В А Л А
про відмову у накладенні арешту на майно
м. Луцьк 19 липня 2019 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-
Згідно інформації ГУ ДФС у Волинській області встановлено, що ПП "Салон-Авто" з 25.07.2018 видано на ДП ДГ "Перемога" 32 податкові накладні щодо реалізації товарів (послуг) на загальну суму 11 186 тис. грн. А тому підрозділом ДФС, з урахуванням лише 3 працівників підприємства "Салон Авто" та відсутності на ньому основних засобів, зроблено висновок про сумнівність можливості надання ПП "Салон-Авто" послуг для ДП ДГ "Перемога".
Крім того, згідно інформації органів ДФС та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ПП "Салон Авто" не займається господарською діяльністю у сфері сільського господарства, а єдиним видом його діяльності є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.
Установлено, що ДП "ДГ Перемога" здійснює обробіток ряду земель на праві постійного їх користування відповідно до державного акту серії ВЛ № 11 від 25.03.1994 шляхом посіву на них зернових та інших культур.
У відповідності до акту визначення біологічної врожайності ранніх зернових культур від 26.06.2019 ДП "ДГ Перемога" засіяно зерновими культурами (ячмінь ярий, озима пшениця, ріпак ярий, ріпак озимий) загальною площею 816 га.
Згідно зведеного плану розвитку агропромислового комплексу ДП "ДГ Перемога" від 28.02.2019 собівартість вказаних культур становить 13 483 тис.грн.
Зазначає, що вищевказані земельні ділянки та посіви культур на даних площах, мають силу речових доказів, оскільки зберегли на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, використовувалися як засоби (знаряддя) вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, та з метою уникнення розголошення відомостей про обставини і факт здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та, відповідно, недопущення зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна просить розгляд вказаного клопотання проводити без виклику особи, у володінні якої знаходиться зазначене майно, та клопотання задовольнити.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовлоьнити з підстав, зазначених у ньому.
На підставі ч.2 ст.172 КПК України розгляд клопотання проводиться без виклику власника майна.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
За правилами ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно вимог, передбачених ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Захід забезпечення кримінального провадження, в тому числі, накладення арешту на земельні ділянки, має слугувати заходом для припинення та подальшого запобігання вчинення злочинів аналогічним способом.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні; можливість спеціальної конфіскації майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Частиною 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З матеріалів, доданих прокурором до клопотання вбачається, що договори про надання послуг, укладені між Державним підприємством «Дослідне господарство «Перемога» та Приватним підприємством "Салон Авто" на даний момент є чинними, ніким не оспорюваними та не зміненими чи розірваними.
Як вбачається зі змісту наданого клопотання про арешт майна, прокурором у клопотанні було зазначено як мету накладення арешту, забезпечення збереження речових доказів, проте, нерухоме майно на яке останній просить накласти арешт не є речовим доказом у кримінальному проваджені, таких доказів слідчому судді не надано. Також клопотання є необґрунтованим, прокурор не зазначив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, прокурор не надав доказів слідчому судді пред`явлення цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні.
Зважаючи на те, що органом досудового розслідування не доведено необхідності накладення арешту, а саме, заборону відчуження, розпорядження та користування земельними ділянками,та не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, також суду не надано достатніх доказів про те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а тому приходжу до висновку, що в задоволенні даного клопотання, слід відмовити.
Крім того, слідчий суддя при вирішення клопотання враховує вимоги ч.4 ст. 173 КПК України,якою передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98, 170-173; 276-279 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області, протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення,.
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1