САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/6042/16-к
Провадження № 1-кп/206/10/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2019 р. в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі того ж суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001156 від 10.12.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стаханов Луганської області, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, має неповнолютню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради, на посаді лікаря нейрохірурга, кандидат медичних наук, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
потерпілого ОСОБА_16 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_17

В С Т А Н О В И В:

За обвинувальним актом, затвердженим 17 жовтня 2016 року, ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення в тому, що 09 листопада 2015 року приблизно о 18 год. 35 хв. ОСОБА_7 , керуючи належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 технічно справним автомобілем «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Святогірській (вул. Красногорська) м.Дніпро, зі сторони вул. Бехтєрєва в напрямку вул. Томської м. Дніпро.
У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_16 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно його руху і якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого в районі будинку АДРЕСА_3 скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_16 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, які говорять:
п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_16 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, з вогнищами забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій базально долях ліворуч з набряком навколо, субарахноїдального крововиливу, забійної рани в лобній області ліворуч, садна в потиличній області, саден обох колінних суглобів правої гомілки та лівої кисті.
Встановлені тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів, що мали необмежену, переважаючу контактуючу поверхню або при ударі об такі. Характер та локалізація вогнищ забою головного мозку, садно потиличної області свідчить про дію предмету з необмеженою, переважаючою контактуючою поверхнею, при падінні на тверде плоске покриття, після наданого тілу прискорення.
Враховуючи комплекс встановлених тілесних ушкоджень, а саме наявність саден правої гомілки, саден обох колінних суглобів, характер черепно-мозкової травми первинний контакт з автомобілем, який рухався, відбувся в область правої гомілки з послідуючим падінням та ударом лівою потиличною ділянкою голови об тверде покриття.
За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.
Оскільки у потерпілого ОСОБА_16 після даної дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_7 було виявлено середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушення не визнав в повному обсязі, суду пояснив, що по даному маршруту з місця роботи їздить протягом багатьох років, 09 листопада 2015 року близько 18 год. 00 хв. він вийшов з лікарні, прогрів автомобіль, посадив його колегу ОСОБА_18 до автомобілю, щоб підвезти її, і поїхав. Рухався він не швидко, вверх по віадуку, зупинився перед пішохідним переходом, регульованим світлофором, переконавшись, що пішоходів немає, почав рух на зелений сигнал, відразу за переходом побачив тінь з-за автобусу і відчув удар в праве крило автомобіля. Він побачив людину, яка рухами обертаючись навколо своєї осі, перемістилася на обочину до стовпа, і впала. Після того як стався наїзд на потерпілого, проїхав ще близько 10-15 метрів.
Потім він вийшов з машини, ОСОБА_18 сказав, що це надовго, а він обіцяв її підвезти до міста, тому запропонував їй їхати самій, так як розумів, що він надовго там затримається. Підійшовши оглянув потерпілого, бачив його травми, викликав швидку медичну допомогу, поліцію, надав потерпілому першу допомогу, коли приїхала поліція і швидка, потерпілий почав вставати та говорити, що йому потрібно бігти на електричку, їхати додому, всі присутні рекомендували та наполягали на тому, щоб потерпілий залишився та йому надали допомогу, але він не хотів. Потім він залишився зі слідчим та свідком для того, щоб склали протокол ДТП. Машина його на той момент була справна, світло горіло, не дивлячись на розбиту фару. Потім він проїхав здати аналізи для огляду його стану на наркотичне та алкогольне сп`яніння.
Наступного дня його викликав інший інспектор, та віддав йому його водійське посвідчення та сказав, що його вини немає. Після цього поїхав забрав машину з шрафстоянки. Після того він жив спокійно собі, сплинуло 4 місяці, як йому зателефонував слідчий і сказав, що потрібно під`їхати до місця раніше вчиненого ДТП для проведення слідчого експерименту, він сказав, що якщо потрібно то потрібно, тільки попередив їх про те, що вм`ятини на автомобілі він вирівняв, а фару не чіпав. Коли він приїхав, його попередили, що буде перекрито шлях для проведення слідчих дій. Слідчий сказав, щоб він все робив, що говоритиме експерт. Експерт сів в автомобіль і просив, щоб він якомога більше розігнався та натиснув на гальма. Так він робив 4 рази. Але зауважує на тому, що на момент слідчого експерименту погода не відповідала тій, яка була в момент вчинення ДТП та на автомобілі стояли зовсім інші шини. На момент ДТП було сухо, а на момент експерименту було сиро і йшов дощ.
Потерпілий ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 09.11. 2015 року він мав виходити на роботу на залізниці у нічну зміну, але так як є християнином вже протягом семи років, він приїздив у вільний від роботи час до людей, які знаходилися у лікарні у туберкульозному відділенні, які раніше перебували у місцях позбавлення волі та привозив їм гостинці. О 17 годині на станції «Синельникове-1» сів в електропоїзд та доїхав до станції «Ксенівка», пам`ятає, як сидів в електричці та мав намір вийти на зазначеній станції, більше нічого не пам`ятає. Отямився в лікарні і біля нього було багато людей, та сиділа його мати та дзвонила до обвинуваченого, але він не відповідав на телефонний дзвінок, більше нічого не пам`ятає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що 09.11.2015 року вона на своєму автомобілі «Міцубісі» їхала в сторону ж/м Ігрень і на зупинці «Ксенівка» на світлофорі вона зупинилася, оскільки горів червоний сигнал світлофора. Коли для автомобілів загорівся зелений сигнал світлофора, вона побачила пішохода, який дуже швидко рухався по проїжджій частині до регульованого пішохідного переходу. Пішохід рухався від її автомобіля на відстані близько 15 метрів з боку психіатричної лікарні в бік залізничних колій станції «Ксенівка». Потім почула удар та побачила, що за пішохідним переходом збили людину. Обвинувачений самостійно викликав швидку допомогу, яка приїхала близько через 30 хвилини. Обвинувачений потерпілому провів першу медичну допомогу, потерпілий не хотів залишатися на місці та постійно намагався кудись піти, на автомобілі обвинуваченого був пошкоджений передній бампер, тілесних ушкоджень на потерпілому не бачила, потерпілий нікуди не хотів їхати з лікарями швидкої медичної допомоги. Також пояснила, що 09.11.2015 року асфальт на дорозі був слизький.
Під час повторного допиту свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона 09.11.2015 року в м. Дніпропетровську поверталась з роботи, дорога була мокра, близько 18 год. 35 хв., дана подія сталася на вул. Красногорська біля світлофору на пішохідному переході. Повертаючись зі сторони центру і рухаючись до ж/м Ігрень, стояла друга на світлофорі перед нею стояла інша машина, коли загорілось зелене світло для автомобілів почався рух машин, а на червоний для пішоходів вибіг пішохід. По відношенню до неї потерпілий рухався справа наліво, був у темному одязі, рухався швидко і його було ледь помітно, він був за зоною дії регульованого пішохідного переходу, в результаті чого сталося ДТП, зіткнення з автомобілем обвинуваченого та пішоходом відбулося на середині зустрічної полоси, по якій рухався автомобіль «Сузукі». Зіткнення було правою фарою автомобіля, удар потерпілому прийшовся на лівий бік, потерпілий впав, потім підвівся та хотів бігти, але обвинувачений його зупинив та викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. З правої сторони стояв автомобіль «Мерседес Спрінтер» і він закривав частину дороги, із-за цього обвинувачений міг не бачити потерпілого. Освітлення на тій ділянці дороги було погане, був мокрий асфальт.
Після зіткнення вона вийшла і бачила потерпілого він підвівся і хотів бігти, говорив, що в нього електричка, контакт зіткнення пішохода з автомобілем закінчився тим, що потерпілий відлетів, відірвавшись від землі, і впав на узбіччі. Чи були у потерпілого якісь речі, вона не пам`ятає. Весь час з моменту ДТП потерпілий хотів піти і казав, що з ним все нормально і йому медична допомога не потрібна, кров на місці була, але де саме вона не пам`ятає. Швидкість автомобіля обвинуваченого не перевищувала 40 км/год., після ДТП потерпілий був в адекватному стані та ні на що не скаржився.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він працює на посаді слідчого слідчого відділення, виникла необхідність у додатковому проведені огляду транспортного засобу гр. ОСОБА_7 , під час проведення огляду автомобіля був залучений експерт, проводилися заміри гальмування за допомогою приладу уповільнення, під час огляду, точно не пам`ятає чи проводилися заміри тиску в шинах та які саме шини стояли на автомобілі не може сказати. Заміри уповільнення автомобіля з моменту виникнення небезпеки проводилися за участю експерта, під час проведення заміру в автомобілі був гр. ОСОБА_7 та експерт, після додаткового огляду автомобіля, гр. ОСОБА_7 набув статус підозрюваного.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 суду пояснив, що для оцінки дій водія, якщо виникає небезпека, водію потрібно екстрено гальмувати. Деякі технічні параметри сповільнення транспортного засобу, для того щоб об`єктивно провести дослідження оцінки дій та зробити розрахунки чи мав водій технічну можливість, було встановлено сповільнення транспортного засобу водія 09 листопада 2015 року по вулиці Красногорська, та було встановлено сповільнення шляхом розгону автомобіля до 30 км/год., тобто у тому самому місці де було місце пригоди. Дані приладу, який вимірював швидкість уповільнення, оброблялися за допомогою комп`ютера. Вихідні дані були покладені в основу розрахунку технічних параметрів сповільнення транспортного засобу. Коли водій розганяв автомобіль до 30 км/год., йому давалася команда на гальмування і після чого робилися гальмування, під час якого робилися заміри сповільнення. Тиск у шинах автомобіля визначав слідчий, точно не пам`ятає чи перевіряв слідчий тиск у шинах автомобіля. Під час таких замірів транспортний засіб повинен був бути такий, який був під час ДТП, під час ДТП автомобіль експерт не бачив, який він саме був. Нерівність дорожнього покриття також впливає на гальмівний шлях, даний прилад є автоматичний, пік гальмування залежить від дорожнього покриття, тому і бралися три вимірювання. Методика зазначає розгін автомобіля до 30 км/год. і при такій швидкості водій починає гальмувати та проводиться замір.
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_22 суду пояснила, що судово-медичне обстеження проводилося за присутності ОСОБА_16 , були надані документи, а саме: висновок аналізу №14286, запит №398, амбулаторна та медична карта потерпілого, при складанні висновку основним документом є медична карта потерпілого №Є 7905, стаціонарного хворого із обласної лікарні ім. Мечникова. Ступінь тяжкості потерпілого був визначений, рубець на потерпілому був виявлений експертом. Всі наявні пошкодження у ОСОБА_23 були вчиненні на його тілі у короткий проміжок часу, тобто протягом доби, а саме до першого звернення потерпілим до лікарні. Медична карта стаціонарного хворого є основою для виявлення ступеню тяжкості, довідка 6-ї міської лікарні вказує про надання потерпілому першої медичної допомоги. Вважає, що усі тілесні ушкодження на голові потерпілого були наслідком однієї травми.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 суду пояснив, що для проведення експертизи на розгляд комісії було надано оригінал історії хвороби з лікарні ім. Мечникова, амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_16 , диски з комп`ютерною томографією, шість рентгенівських знімків. Аналіз дослідження документів дав можливість встановити комплекс тілесних ушкоджень, при дослідженні було встановлено, що по первинній експертизі, де було зазначено перелом лівої тім`яної кістки, але комісією не встановлено даного перелому, тому ушкодження віднесли до середнього ступеню тяжкості. Комплекс тілесних ушкоджень, який було встановлено після 09.11.2015 року по дослідженню історії хвороби ОСОБА_16 і по критерію тривалого розладу здоров`я, було визначено середній ступінь тяжкості і взаємозв`язок з учиненим ДТП. В даному випадку критерієм ступеню тяжкості було наявність органічної патології рідини в головному мозку. Такі обставини призводять до тривалого розладу здоров`я. Органічні ушкодження виліковуються або переходять із забою до стану оздоровлення 1,5-2 місяці. Отриманні дані і були основою для такого висновку по тілесних ушкодженнях. Критерієм тривалості розладу здоров`я були вогнища забою головного мозку, вони відносяться до органічних ушкоджень головного мозку, це відноситься до ступеню середньої тяжкості, регрес їх відбувається понад 21 добу, на тяжкість не впливає, чи домашній чи амбулаторний режим лікування, до уваги брався характер тілесних ушкоджень. 24.11.2015 року було проведено останнє «СКТ», воно свідчить, про те що забої лівої лобної та скроневій базальних долях є пошкоджена зона 4 см в діаметрі ліворуч. Перше «СКТ» було 11.11.2015 року, останнє 24.11.2015 року, по цим результатам встановили, що зміни в головному мозку були, але розмір цього пошкодження не є критерієм тяжкості тілесних ушкоджень, ознакою є сама його наявність. Комісія експертів приходить до висновку після повного дослідження аналізу всієї документації. Чи правду написав лікар у медичній документації, то вже на його совісті, вони роблять висновок по написаному. Комісія не робить дізнання, а робить тільки аналіз наявності тілесних ушкоджень, комісія відповіла на питання, які входять до їхньої компетенції та надали відповіді на всі поставлені питання. Їм було відомо коли було надано первину медичну допомогу і які тілесні ушкодження у потерпілого було виявлено, де знаходився потерпілий дві години після ДТП, після відмови від госпіталізації, вони не знають. Механізм виникнення тілесних ушкоджень комісія описала у пункті 2, в підсумках комісії, і там сказано, що термін тілесних ушкоджень може відповідати даті 09.11.2015 року.
Фази травм від ДТП залежать від транспортного засобу, від характеру, висоти транспортного засобу. Ушкодження які свідчать про падіння на автомобіль чи з автомобілю у них не встановлено. Під час падіння коли людині надають прискорення, то вона не обов`язково падає на асфальт, людина продовжує рухатися і перевертатися, у даному випадку удар був направлений в область правої гомілки, внаслідок чого тіло падає на потиличну ділянку, а потім продовжує рухатися, у результаті чого виникає поверхнева рана, вони описували її 0,5 см. глибиною у 0,2 см. Тому комісія описує всі ушкодження механізму зіткнення.
Характер тілесних ушкоджень вказує на механізм їх виникнення, тому при самостійному падінні ушкодження повинні відповідати одній площині. Встановлені тілесні ушкодження в різних площинах, тому вони не відповідають механізму ушкодження при самостійному падінні. Такі умови могли бути та такі ушкодження могли утворитися за умови прискорення, це обов`язково, при падінні з висоти власного росту таких тілесних ушкоджень не було б.
Окрім наданих показів потерпілим, свідками експертами та наданих показів обвинуваченого, судом в судовому засіданні також були досліджені інші письмові докази, а саме:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.11.2015 року з фото таблицею до нього, проведеного в період часу з 20 години 50 хвилин до 21 години 25 хвилин в якому зафіксована обставини місця дорожньо-транспортної пригоди. Складено план-схему до даного протоколу, на якій зазначено напрямок руху транспортного засобу, рух пішохода та місце скоєння наїду на пішохода. З протоколу та схеми до нього видно, що місце наїзду на потерпілого знаходиться на відстані 25,1 метра за світлофорним об`єктом, що регулює пішохідний перехід, по напрямку руху автомобіля, та на відстані 3,1 метра від правого узбіччя, покриття вологе чисте (т. 1 а.п. 14-19);
- висновок наданий 09.11.2015 року Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у ОСОБА_7 ознак стану сп`яніння не виявлено (т. 1 а.с. 21);
- висновок експерта № 363е від 01.02.2016 року, відповідно до якого за даними медичної документації та при огляді у гр. ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку 2-го ступеню, з вогнищами забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій долях ліворуч з набряком навколо, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому тім`яної кістки ліворуч, забійної рани в лобній області ліворуч, садна в потиличній області; саден обох колінних суглобів, правої гомілки та лівої кисті. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, яким могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, що діяли в ліву половину тіла обстеженого з послідуючим падінням його на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та данні медичної документації, можливо вказати, що вони отримані не задовго до первинного надання медичної допомоги, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупих травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно пункту 2.1.3. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, що діяли в ліву половину тіла обстеженого з послідуючим падінням його на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди, тобто і за механізмом вказаним слідчим у постанові. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані матеріалів кримінального провадження, можливо вказати, що потерпілий ОСОБА_16 в момент первинного контакту знаходився у вертикальному або близькому до нього положенню та був звернутий лівою поверхнею тіла до травмуючого предмету (транспортного засобу) (т. 1 а.с. 44-46);
- протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2016 року за участі свідка ОСОБА_19 , із схемою до протоколу та фото таблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 показала обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди 09 листопада 2015 року по вул. Красногірській в м. Дніпро наїзду ОСОБА_7 , який керував автомобілем «Suzuki Grand Vitara» на пішохода ОСОБА_16 . За змістом даного протоколу та схеми до нього ОСОБА_16 перетинав проїжджу частину зліва направо відносно руху автомобіля «Сузукі» під керуванням ОСОБА_25 , рухаючись перпендикулярно безпосередньо за світлофорним об`єктом, що регулює пішохідний перехід ( т.1 а.с. 51-56);
- висновок експерта №2546е від 30.06.2016 року відповідно до якого за даними медичної документації та при огляді ОСОБА_16 , у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, з вогнищами забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій долях ліворуч з набряком навколо, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому тім`яної кістки ліворуч, забійної рани в лобній області ліворуч, садна в потиличній області; саден обох колінних суглобів, правої гомілки та лівої кисті. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані матеріалів кримінального провадження, можливо вказати, що виявленні у нього тілесні ушкодження спричиненні коли потерпілий ОСОБА_16 знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні та міг бути звернутий правою поверхнею тіла до травмуючого предмету (транспортного засобу). Локалізацію та характер виявлених у нього тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення на який вказує свідок ОСОБА_26 в ході проведення слідчого експерименту. З урахуванням нових даних протоколів слідчих експериментів та даних протоколів слідчих експериментів та даних протоколу одночасного допиту свідків, механізм вказаний у висновку експерта №363е від 01.02.2016 року, вважати як такий, що втратив силу. Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень (по різним анатомічним лініям та поверхням), можливо вказати, що виявленні тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_16 є характерними для спричинення при вільному падінні з висоти власного зросту ( т.1 а.с. 104,105).
Зазначені висновки СМЕ щодо встановлення у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень та звернення потерпілого лівою стороною тіла до травмуючого предмету суд не бере до уваги як внаслідок обвинувачення ОСОБА_7 у спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а не тяжких, так і спростування в подальшому цих висновків комісійними СМЕ.
Так, висновок комісійної судово-медичної експертизи №138 від 10.08.2016 року відповідно до якого, згідно аналізу наданої медичної (мед. Карта №7905, амбулаторна карта, рентгенологічні знімки, СКТ) та судово-медичної документації (Акт №5539, «Висновки експерта №363е и №2546е), комісією експертів встановлені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, з вогнищами забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій базально долях ліворуч з набряком навколо, субарахноїдального крововиливу, забійної рани лобній області ліворуч, садна в потиличній області; саден обох колінних суглобів правої гомілки та лівої кисті та за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу, що відповідає п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Перелом лівої тім`яної кістки на наданих рентгенологічних знімках та СD-R дисках не встановлено. Встановлені тілесні ушкодження спричиненні від дії тупих твердих предметів, що мали необмежену, переважаючу контактуючу поверхню, або при ударі о такі. Характер та локалізація вогнищ забою головного мозку, садна потиличної області свідчить про дію предмету з необмеженою, переважаючою контактуючою поверхнею, можливо при падінні на тверде плоске покриття після наданого тілу прискорення. Виявлені ушкодження не несуть характерологічних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати останній (останні) неможливо. Аналіз наданої медичної документації (по терміну надання медичної допомоги), характер тілесних ушкоджень дають можливість комісії експертів вказати, що виявлені тілесні ушкодження могли виникнути незадовго до надання першої медичної допомоги (09.11.2015 о 20.10 годин). Характер встановлених тілесних ушкоджень (ударно-протиударних), їх локалізація дають можливість комісії експертів прийти до підсумку, що комплекс тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_16 не характерні виникненням внаслідок вільного самостійного падіння з висоти власного зросту.
Враховуючи комплекс тілесних ушкоджень, саме наявність саден правої гомілки, саден обох колінних суглобів, характер черепно-мозкової травми дає можливість комісії експертів вважати, що первинний контакт з автомобілем, який рухався, відбувся в область правої гомілки з послідуючим падінням та ударом лівою потиличною ділянкою голови об тверде покриття. По характеру встановлених тілесних ушкоджень (згідно медичних документів), відсутності характерних ушкоджень об`єктивних судових-медичних даних, для відповіді на дане витання, комісією експертів не встановлено. Локалізація, характер тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_16 механізм їх виникнення не суперечать механізму їх спричинення на який вказано в ході проведення слідчого експерименту від 12.02.20016 свідком ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 119-132).
Крім того, судом за клопотанням сторони обвинувачення було призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України».
Згідно висновку зазначеної установи №477/17 від 07.11.2018 року, комісія експертів дійшла до таких підсумків відповідно поставлених питань: 1.2.3. Згідно даних ксерокопії карти виїзду швидкої медичної допомоги №669-А від 09 листопаду 2015 р. (яка міститься в матеріалах кримінального провадження, арк. 204), гр. ОСОБА_16 був оглянутий фельдшером ШМД в період часу з 18.50 год. по 19.05 год., яким було встановлено попередній діагноз: «Ушиб головы. Стрясение головного мозга. Ушибленная рана затылочной области. Ушибы правого колена и левой кисти» Після чого гр. ОСОБА_16 із вказаним вище діагнозом, був доставлений в приймальне відділення 6-ї МКЛ, де відповідно довідці, яка містить на а.п. 20, був оглянутий та встановлено діагноз: «ЗЧМТ. СГМ? Cсадины лівого колена, голени, левой кисти. Затылочной части». Як слідує із довідки пацієнт від запропонованої госпіталізації відмовився. Отже з викладеного слідує, що на момент огляду фельдшером ШМД та лікарем приймального відділення Дніпропетровської 6-ї МКЛ у гр. ОСОБА_16 були зафіксовані наступні ушкодження: забій правого колінного суглобу, садна в ділянці лівого колінного суглобу, лівої гомілки та кисті, ушкодження м`яких тканин потиличної ділянки. Звертаємо увагу, що із-за наявних протиріч у вказаних медичних документах, встановити яке саме ушкодження (забійна рана чи садно) мало місце в потиличній ділянці в даному випадку неможливо. Вказані ушкодження могли виникнути як від ударної дії тупих твердих предметів, так і при ударі о такі. Більш детально охарактеризувати травмуючий предмет (-ти) неможливо із-за відсутності судово-медичних даних (у вищевказаних документах відсутня морфологічна характеристика ушкоджень та не деталізована їх локалізація). Зазвичай такі ушкодження мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як шість днів і за цим критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень згідно п. 2. 3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95р. №6.
Окрім того, гр. ОСОБА_16 було поставлено діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку?» Проте такий діагноз був встановлений лише як попередній і потребує уточнення та підтвердження результатами подальшого клінічного та інструментального обстеження.
4.5.6.7.8.9.10. Відповідно до даних ксерокопій карти виїзду ШМД №207-А від листопада 2015р. по виклику прийнятому в 9 годин 25 хвилин, гр. ОСОБА_16 був оглянутий фельдшером в період з 9 годин 42 хвилин до 10 годин 00 хвилин, після чого з попереднім діагнозом: «ЗЧМТ, внутрішньочерепна гематома? Забій головного мозку?» був доставлений та госпіталізований в КЗ «Дніпропетровська ОКЛ ім. І.І. Мечникова». За даними медичної карти стаціонарного хворого №Э7905 гр. ОСОБА_16 протягом 15 днів ( з 10 по 25 листопада 2015 р.) знаходився на лікуванні та обстеженні у відділенні церебральної нейрохірургії з діагнозом: «Закрытая черепно-мозговая травма, ушиб головного мезга ІІ степени, с формированием очагов ушиба левой лобной, височной долей. Перелом теменной кости слева. Субарахноидальное кровоизлияние. Ушибная рана головы. Астено-вегетативный синдром» При огляді лікарем приймального відділення (10.11.2015р.) відмічена наявність синців та саден, однак їх кількість, анатомічна локалізація та морфологічна характеристика в щоденниковому записі не вказані. Цього ж дня в 10.20 год. гр. ОСОБА_16 був оглянутий нейрохірургом, яким зафіксовано: «ушибленная рана лобной области до 0,5 см. длиной, до 0,2 мм. глубиной», інших ушкоджень не відмічено. При вивченні членами комісії наданих рентгенограм черепу від 21.03.2016р. кістково-травматичних змін не виявлено, на КТ головного мозку від 11.11.2015р. та 24.11.2015р., (які виконані з руховими артефактами) також переконливих ознак кістково-травматичних змін кісток основи та склепіння черепу не виявлено; відмічається картина геморагічного забою речовини головного мозку лівої лобної і скроневої часток. Відповідно до «Акта судово-медичного дослідження» №5539 від 09.12.2015р., при огляді гр. ОСОБА_16 судово-медичним експертом було зафіксовано: «в лобній області ліворуч ближче до надбрівної дуги рубець, у вигляді ламаної лінії, рожево-синюшного кольору, щільний на дотик, розміром 1х0,2 см. отже виходячи з вищезазначеного та даних представленої медичної документації слідує, що у гр. ОСОБА_16 мали місце наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма забій головного мозку середнього ступеня з формуванням вогнищевих забоїв лівої лобної та скроневої ділянок, субарахноїдальний крововилив, забійна рана лобної ділянки зліва, ушкодження м`яких тканин потиличної ділянки (із-за наявності протиріч яке саме ушкодження садно чи рана встановити неможливо); садна в ділянці лівого колінного суглобу, лівої гомілки та кисті, забій м`яких тканин правого колінного суглобу. Травма голови (ЗЧМТ) у гр. ОСОБА_16 могла виникнути від дії тупих твердих предметів, особливості яких охарактеризувати не є можливим внаслідок відсутності судово-медичних даних. Закрита черепно-мозкова травма в своєму комплексі відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.2.2.2. п.2.2.1. в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95р. №6). Враховуючи характер черепно-мозкової травми, клінічний перебіг та дані КТ- досліджень в динаміці, комісія не виключає можливості її виникнення незадовго до надання первинної медичної допомоги (09.11.2015р. о 18.50год.) Зважаючи на характер черепно мозкової травми, розташування зовнішніх тілесних ушкоджень (саден) в різних анатомічних ділянках тіла (зокрема на кінцівках) не виключається можливість їх виникнення за умов дорожньо-транспортної пригоди, та як це зазначено в протоколі слідчого експерименту від 21.03.2016р. за участю свідка ОСОБА_19 , тобто при ударі виступаючими частинами легкового автомобілю в праву частину тіла потерпілого, який при цьому знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні з наступним падінням на дорожнє покриття. Більш детально описати механізм травмування за наявними даними неможливо. Як було відмічено вище, в попередніх пунктах даних «Підсумків», черепно-мозкова травма, яка мала місце у гр. ОСОБА_16 є комплексом всіх ушкоджень голови (як зовнішніх так і внутрішніх). Отже, з цього слідує, що між встановленими зовнішніми ушкодженнями в лобній та потиличній ділянці та «забоєм головного мозку 2-го ступеня, з вогнищами забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій базально долях ліворуч з набряком» вбачається наявність причинно-наслідкового зв`язку (том №3, а.с. 96-125).
Отже зазначеним висновком Головного бюро СМЕ також не виключена можливість спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому внаслідок даної ДТП за вказаних свідком обставин, при цьому вказано, що згідно первинних медичних даних, у потерпілого до його повторного звернення за медичною допомогою були зовнішні ознаки лише таких тілесних ушкоджень, які зазвичай відносяться до легких тілесних ушкоджень.
- протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року за участі свідка ОСОБА_27 , потерпілого ОСОБА_16 , спеціаліста ОСОБА_21 , із схемою до протоколу та фото таблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_27 показала обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди 09 листопада 2015 року по вул. Красногорській в м. Дніпро наїзду водієм ОСОБА_7 , який керував автомобілем «Suzuki Grand Vitara» на пішохода ОСОБА_16 згідно вказаних у протоколі обставин, пішохід рухався справа наліво по відношенню до напрямку руху автомобіля «Сузукі» та під кутом назустріч руху даного транспортного засобу (т. 1 а.с. 68-75). Суд не бере до уваги зазначений протокол проведення слідчого експерименту, оскільки свідок ОСОБА_27 не допитувалася судом, оскільки сторона обвинувачення відмовилася від допиту даного свідка, і з`ясувати суттєві розбіжності з результатами слідчого експерименту та показами свідка ОСОБА_19 , допитаної судом, неможливо.
- протокол огляду транспортного засобу від 24.03.2016 року, огляд почато о 15 год. 30 хв. огляд закінчено 15 год. 50 хв. в присутності спеціаліста ОСОБА_21 та водія ОСОБА_7 , відповідно до якого він проводився в хмарну погоду, без опадів, при температурі +10С0, дорожнє покриття вологе, освітлення денне, виконано огляд легкового автомобіля «Suzuki Grand Vitara» номер шасі НОМЕР_3 , д.н. НОМЕР_2 , 2008 р.в., наявність слідів та інших речових доказів на транспортному засобу не виявлено, тиск повітря в шинах 2,2 bar кожна, без вантажу, гальмівна система справна, стояночний тормоз у справному стані. Освітлювальні, сигнальний прилад у справному стані і без пошкодження, вітрове і бокове скло без пошкодження, дзеркала без пошкодження. З використанням приладу АМХ 520 були отримані результати сповільнення автомобіля «Сузукі» під керуванням водія ОСОБА_7 в місці ДТП (т. 1 а.с. 77-84).
Суд зауважує, що при огляді фактично проводилася оцінка рівня сповільнення при гальмуванні автомобіля, а не власне огляд транспортного засобу як предмета. Крім того, ОСОБА_7 станом на 24.03.2016 року не мав жодного процесуального статусу, а відтак був позбавлений можливості надання правничої допомоги та захисту адвокатом. Також чинним кримінальним процесом не передбачено такого його учасника, як «водій», яким і був зазначений обвинувачений ОСОБА_7 в цьому протоколі.
- висновок експерта №5/10.1-295 від 11.04.2016 року відповідно до якого у даній обстановці водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 повинен був діяти до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 не відповідали п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (т.1 а.с. 87,88).
- висновок експерта від 13.06.2016 року за №5/10.1-493 відповідно до якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 повинен був діяти згідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. У даній дорожній обстановці дії водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (т. 1 а.с. 111,112).
Дві зазначені вище авто технічні експертизи для визначення питання можливості зупинки транспортного засобу використовують поміж інших даних показники усталеного сповільнення автомобіля «Сузукі», отриманих згідно тексту цих висновків «під час ходових випробувань обробки показів приладу АМХ-520», тобто слідчої дії, проведеної 24.03.2016 року під назвою «Протокол огляду транспортного засобу».
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.09.2016 року розпочатого о 20 год. 40 хв., закінченого о 21 год. 50 хв. за участю підозрюваного ОСОБА_7 , за участі захисника ОСОБА_17 , із схемою до протоколу та фото таблицею до нього, відповідно підозрюваний ОСОБА_7 показав обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 листопада 2015 року по вул. Красногірській в м. Дніпро, а саме наїзду автомобілем «Suzuki Grand Vitara» під його керуванням на пішохода ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 205-212 );
- висновок експерта №5/10.1-896 від 29.09.2016 року, відповідно до якого у даній обстановці водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху. Зупиночний шлях автомобіля в умовах ДТП дорівнює 24.1, 23,8, 22,7 м. Небезпека для руху водію ОСОБА_7 виникає з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги. (т.1 а.с. 217-219).
Зазначена автотехнічна експертиза також використовуює поміж інших даних показники усталеного сповільнення автомобіля «Сузукі», отриманих згідно тексту цих висновків «під час ходових випробувань обробки показів приладу АМХ-520», тобто слідчої дії, проведеної 24.03.2016 року під назвою «Протокол огляду транспортного засобу».
Крім того, ні цією, ні іншими експертизами не визначена відстань, з якої водій ОСОБА_7 повинен або міг помітити вихід на проїзну частину пішохода ОСОБА_16 .
Також згідно картки обліку адміністративних правопорушень від 07.12.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_16 порушив вимоги п. 4.7 «Рух пішоходів на пішохідних переходах та перехрестях» Правил дорожнього руху, в адміністративній справі АП1 №270675 від 07.12.2015 року, та на нього було накладено стягнення у вигляді попередження (том 2, а.с. 77). Проте суд не бере до уваги це адміністративне правопорушення, оскільки воно було вчинено потерпілим в іншу дату, пізніше події даної ДТП 07.12.2015 року та в інший час о 09 год. 30 хв.
Доводи захисту щодо перетину проїжджої частини ОСОБА_16 справа наліво по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 спростовуються не лише показами свідка ОСОБА_19 , надані в суді та під час слідчого експерименту, так і висновками комісійних судово-медичних експертиз. Відомості про розклад руху поїздів по платформі Ксенівка 09.11.2015 року в період з 17-30 до 20-00 на дільниці Синельникове-2 Нижньодніпровськ-Вузол (місце мешкання місце роботи потерпілого), згідно якого близько часу ДТП по пл. Ксенівка відсутні поїзди, що могли доставити ОСОБА_16 до його місця роботи (т.2 а.п. 78), суд не бере до уваги як такий, що може спростувати можливість перетину проїжджої частини зліва направо, оскільки потерпілий ОСОБА_16 міг дістатися на роботу не лише залізничним, але і автомобільним транспортом (маршрутними таксі), які мають зупинку в напрямку роботи потерпілого на тій же стороні дороги, де розташована залізнична платформа.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, експертів, дослідивши матеріали кримінального провадження, аналізуючи зібрані в ході досудового слідства та перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення з наступних підстав.
Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР України або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Суд встановив, що обвинуваченням не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і в його діях відсутній склад вказаного кримінального правопорушення, тому ОСОБА_7 підлягає виправданню.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
В статті 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Коституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України N 1-31/2011 дійшов наступних висновків:
«…Недопустимість обґрунтування обвинувачення особи у вчиненні злочину на доказах, одержаних незаконним шляхом, закріплена в першому реченні частини третьої статті 62 Конституції України, а згідно з частиною другою її статті 64 ця гарантія не може бути обмежена. Основний Закон України, гарантуючи права і свободи особи, вимагає від неї певної поведінки щодо інших осіб та держави в цілому, встановлює відповідні вимоги та обмеження…»
«…Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції ) тощо. Таким чином, даючи офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, Конституційний Суд України виходить з того, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження…».
«…Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням частини першої цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку…»
«…Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо…»
Верховний Суд України в п. п. 19, 20 Постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року за № 9, роз`яснив судам, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Також, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30 травня 1997 року за № X, було роз`яснено судам, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
В іншій Постанові Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» від 11 лютого 2005 року за № X, Верховний Суд України в п. п. 3, 11 якої роз`яснив судам, що допущені при вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, за наявності відповідних підстав мають тягти визнання доказів недопустимими. Звернути увагу судів на те, що їхні висновки не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих із порушенням процесуального порядку збирання останніх, а також на матеріалах досудового слідства, які не перевірені в судовому засіданні.
Як зазначено вище, при огляді транспортного засобу ОСОБА_7 брав участь як «водій», що взагалі не передбачено чинним КПК, та внаслідок такої «процесуальної ролі» був позбавлений можливості бути забезпеченим захистом.
В силу цих обставин суд визнає недопустимим протокол огляду транспортного засобу від 24.03.2016 року, та відповідно отримані результати сповільнення транспортного засобу при гальмуванні.
В рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року, «Яременко проти України» від 30.04.2015 року викладена концепція, сенс якої зводиться до того, що якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази, отримані за його допомогою («плоди») будуть такими ж.
В подальшому на підставі протоколу огляду транспортного засобу було проведено декілька судових автотехнічних експертиз, у яких були використані як вихідні дані результати сповільнення транспортного засобу, і висновки яких говорять про порушення водієм ОСОБА_7 п. 12.3 ПДР та наявність причинного зв`язку з даною ДТП. Керуючись концепцією, що викладена в вищезазначених рішеннях Європейського суду з прав людини та положеннями п. 3 ч. 1 ст. 87 КПК України, висновок експерта №5/10.1-295 від 11.04.2016 року, висновок експерта від 13.06.2016 року за №5/10.1-493, висновок експерта №5/10.1-896 від 29.09.2016 року суд визнає недопустимими доказами в частині відповідей на запитання щодо невідповідності дій водія ОСОБА_7 вимогам п. 12.3 ПДР України, наявності технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, а також величин зупиночного шляху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .
З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України характеризується необережною формою вини, яка складається з наявністю у винної особи прямого умислу або злочинної недбалості до порушень Правил дорожнього руху та необережності до наслідків порушення цих Правил. Для наявності суб`єктивної сторони в діях ОСОБА_7 необхідно встановити факт порушення ним Правил дорожнього руху та причинний зв`язок між такими порушеннями і наслідками.
З жодних допустимих доказів не вбачається об`єктивна спроможність для водія ОСОБА_7 в даній дорожній обстановці виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_16 , який перетинав проїжджу частину поза межами регульованого пішохідного переходу будучи в темному одязі. Крім того в обвинуваченні та будь-яких доказах взагалі відсутнє місце, з якого водій ОСОБА_7 міг помітити пішохода ОСОБА_16 , та відстань від транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 до місця виходу на проїжджу частину пішохода ОСОБА_16 в момент, коли водій міг його виявити, або в момент, коли пішохід вийшов на проїжджу частину дороги.
Частиною першою ст. 368 КПК України передбачено зокрема, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:
1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;
2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;
3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;...
Частиною першою статті 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Будь-яких інших доказів наявності в діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення суду не надано, а отже ОСОБА_7 підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю того, що в діях останнього є склад злочину.
Відповідно до частини третьої ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Також суд вважає необхідним на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати арешт у вигляді заборони на відчуження транспортного засобу, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2016 р., оскільки арешт накладено до набрання вироком по справі законної сили, щодо даного майна не застосовується спеціальна конфіскація, конфіскація, а також на нього не може бути звернуто стягнення за цивільним позовом у даному провадженні.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст 129, ст. 368, ст.ст. 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_7 виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 залишити без розгляду.
Скасувати застосований ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2016 року арешт у вигляді заборони на відчуження ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його майном автомобілем марки Сузукі моделі «Гранд Вітара», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Речовий доказ автомобіль марки Сузукі моделі «Гранд Вітара», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_7 .
Документи залишити зберігатися у кримінальному провадженні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0001156 віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1