Справа № 468/1470/19-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

11.12.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105 КК РФ з призначенням покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, без обмеження волі, та п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі без штрафу та без обмеження волі. На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання остаточне покарання призначено ОСОБА_4 у виді десяти років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, без штрафу та без обмеження волі. У строк відбуття покарання зараховано час утримання ОСОБА_4 під вартою в період з 28.02.2017 року по 26.06.2017 року. Вказаний вирок Анапського міського суду Краснодарського краю набрав законної сили 10.07.2017 року.

19.11.2019 року до Баштанського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, у зв`язку з тим, що злочини, за вчинення яких засуджений ОСОБА_4 , є кримінально караними діяннями за законодавством України, та 28.10.2019 року наказом Міністерства юстиції України № 3284/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком суду РФ громадянина України ОСОБА_4 на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 23.07.2019 року № 06-92843/19.

Засуджений ОСОБА_4 перебуває у ФУ «Виправна колонія № 14 УФСВП Росії по Краснодарському краю»; кінець строку покарання 27.02.2027 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, в клопотанні просив розгляд справи провести за його відсутності.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання Міністерства юстиції України, оскільки засуджений ОСОБА_4 є громадянином України та проживав в Баштанському районі Миколаївської області.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року, компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Згідно з ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що в Україні діє Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року.

Зазначена Конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1 ст. 606 КПК України засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , який є громадянином України та проживав за останньою відомою адресою в Україні по АДРЕСА_1 , вироком Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105 КК РФ убивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, та п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Вказаним вироком суду ОСОБА_4 призначено покарання за ч.1 ст. 105 КК РФ у виді дев`яти років позбавлення волі, без обмеження волі, та за п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ - у виді трьох років позбавлення волі, без штрафу та без обмеження волі. На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання остаточне покарання призначено ОСОБА_4 у виді десяти років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, без штрафу та без обмеження волі. У строк відбуття покарання зараховано час утримання ОСОБА_4 під вартою в період з 28.02.2017 року по 26.06.2017 року. Вказаний вирок Анапського міського суду Краснодарського краю набрав законної сили 10.07.2017 року.

За вчинені ОСОБА_4 суспільно небезпечні діяння, за які його засуджено в Російській Федерації, передбачена кримінальна відповідальність також законодавством України, а саме:

- умисне заподіяння смерті іншій людині за ч. 1 ст. 105 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч. 1 ст. 115 КК України.

- відкрите викрадення чужого майна, вчинене із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я за п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч. 2 ст. 186 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 105 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до п`ятнадцяти років з обмеженням волі на строк до двох років чи без такого, натомість санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Санкція п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ передбачає покарання у виді примусових робіт на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до семи років зі штрафом в розмірі до десяти тисяч рублів чи у розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до одного місяця чи без такого та з обмеженням волі на строк до одного року чи без такого, натомість санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

За такого, за вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна, вчиненого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, суд приходить до висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі на строк, вказаний у вироку Анапського міського суду Краснодарського краю, тобто у виді трьох років позбавлення волі.

Остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 10 років без штрафу та без обмеження волі призначене вироком Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року відповідно до ч. 3 ст. 69 КК РФ (за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання). Вказаний принцип призначення остаточного покарання відповідає положенням ст. 70 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні особливо тяжкого злочину згідно зі ст. 12 КК України, а також положення п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань.

При цьому, оскільки злочини, за які ОСОБА_4 був засуджений вироком Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року, були ним вчинені до 20.06.2017 року то відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року по справі №663/537/17 у строк покарання засудженому ОСОБА_4 слід зарахувати попереднє ув`язнення за період з 28.02.2017 року по 09.07.2017 року включно (до набрання вироком законної сили) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ.

Таким чином, враховуючи, що вчинені засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочинами, відповідальність за які також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття призначеного покарання, суд приходить до висновку про наявність достатніх та законних підстав для приведення вироку Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року у відповідність з кримінальним законодавством України, дотримуючись вимог ст. 9, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст.115, ч.2 ст. 186, ч.1 ст.70 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі, та відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), за період з 28.02.2017 року по 09.07.2017 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 372, 602, 609, 610, 614 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України задовольнити.

Вирок Анапського міського суду Краснодарського краю від 27.06.2017 року, за яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105 КК РФ з призначенням покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, без обмеження волі, та п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі без штрафу та без обмеження волі, та на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ шляхом часткового складення призначених покарань остаточно призначене покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, без штрафу та без обмеження волі привести у відповідність із законодавством України.

За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 610 КПК України, ОСОБА_4 вважати засудженим за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 610 КПК України, ОСОБА_4 вважати засудженим за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, вважати ОСОБА_4 остаточно засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання з 28 лютого 2017 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VІІІзарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) за період з 28.02.2017 року по 09.07.2017 року включно.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором - до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Суддя