ЧЕРКАСЬКІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/134/19 Справа № 705/4242/18Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.296 КК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Черкаського апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської місцевої прокуратури на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2019 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Великий Ізюм, Кокчетавської області, Казахстан, громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 30.03.1992 року Уманським міським судом Черкаської області за ч.З ст.140 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
2) 15.03.1996 року Уманським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.141, ч.2 ст.229-6, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частини майна;
3) 20.07.2001 року Уманським міським судом Черкаської області за ч.3 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі;
4) 04.07.2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.186, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
5) 06.11.2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
6) 19.08.2010 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
7) 16.03.2012 року Уманським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;
8) 04.11.2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за 4.2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі;
9) 18.05.2017 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 4 років 15 днів позбавлення волі, на даний час відбуває покарання,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та виправдано.

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 09 липня 2018 року близько 21 години 30 хвилин, знаходячись в громадському місці, а саме на літньому майданчику магазину, що розташовується по АДРЕСА_2 , в присутності інших осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, не реагуючи на неодноразові зауваження присутніх осіб, вчинив грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, що виразилось в тому що останній під час танцю знімав з себе одяг, тим самим оголювався та демонстрував власний зовнішній статевий орган.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом.

Суд першої інстанції, у зв`язку з відсутністю доказів, які підтверджують вказане діяння і, що таке діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, виправдав ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку районного суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому зауважує, що по завершенню досудового розслідування, ОСОБА_7 , слідчим був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Також вказаний факт підтверджується відповіддю на запит з Старобабанівської ВК №92, щодо проведення слідчих дій (ознайомлення з матеріалами кримінального провадження) з підозрюваним Турченком слідчим ОСОБА_9 та процесуальним прокурором. Вважає, що судом була допущена упередженість при оцінці доказів, що призвело до ухвалення незаконного виправдувального вироку.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін. Вважає, що стороною обвинувачення не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував причетність ОСОБА_7 до пред`явленого йому обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд, доводи обвинуваченого та його захисника, які просять вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом не виконані.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд першої інстанції ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.296 КК України, вказав про те, що матеріали кримінального провадження не були відкриті стороні захисту по завершенню досудового розслідування, чим було порушено право на захист. Крім того, як на підставу прийняття такого рішення, районний суд вказав, що слідчий був уповноважений прокурором виключно на повідомлення підозрюваного ОСОБА_10 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, тобто на вчинення дій, передбачених ч.1 ст.290 КПК України, а не ч.2 ст.290 КПК України.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що повідомлення про завершення досудового розслідування було надіслано підозрюваному ОСОБА_7 27.09.2018 в Старобабанівську виправну колонію №92 (а.к.п.87).

Крім того, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_10 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження 28.09.2018 року у приміщенні СВК№92, старшим слідчим ОСОБА_9 , про що свідчить підпис підозрюваного ОСОБА_10 . Заяв та зауважень немає (а.к.п.88-90).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції був зроблений запит до Старобабанівської виправної колонії №92 на предмет перебування слідчого ОСОБА_9 в колонії з метою ознайомлення засудженого ОСОБА_7 з матеріалами кримінального провадження. Згідно відповіді СВК№92, в журналі обліку тимчасових перепусток, слідчий ОСОБА_9 28.09.2018 року та 26.09.2018 року відвідував колонію з метою ознайомлення засудженого з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що його не знайомили з матеріалами кримінального провадження, є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції про те, що повноважень у старшого слідчого на надання доступу до матеріалів досудового розслідування не було, а лише було доручення про повідомлення підозрюваного ОСОБА_10 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, не заслуговують на увагу.

Старшому слідчому СВ Уманського відділення поліції ОСОБА_9 , прокурором Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_11 27.07.2019 року було надано доручення про надання доступу та ознайомлення сторін з матеріалами досудового розслідування. Крім того, відповідно до постанови про призначення прокурорів від 27.07.2018 року саме у провадженні старшого слідчого ОСОБА_12 перебували матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України стосовно ОСОБА_7 .

Крім того, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення вказав, що матеріали кримінального провадження не були відкриті стороні захисту по завершенню досудового розслідування.

З даним висновком колегія суддів не погоджується, оскільки відповідно до рішення ВСУ від 16.03.2017 року №5-364кс16 вказано, що чинний КПК України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Разом з тим, надати оцінку та вирішити питання щодо допустимості доказів, суд першої інстанції повинен був вирішувати в нарадчій кімнаті, чого не було зроблено районним судом, чим порушені вимоги ст..ч.1 ст.89 КПК України.

Відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2019 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, викликано свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Проте, вказані свідки судом не допитувались, що свідчить про упередженість суду при розгляді даного кримінального провадження.

Районний суд, у порушення ч.1 п.2 ст.411 КПК України, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та не вмотивував свої висновки щодо відмови в клопотанні про допит свідків, які викликалися стороною обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.411 КПК України, вирок підлягає скасуванню лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Порушення права на справедливий розгляд за ст. 6 Конвенції буде мати місце у випадках: відмови суду розглядати в своєму рішенні доводи, засновані на Конвенції, які до того ж були ясно і повно викладено; відмови суду оцінювати доводи заявника, засновані на Конституції; відмови суду касаційної інстанції в задоволенні скарги заявника без оцінки доказів по суті, тобто без будь-якої мотивації, лише шляхом відтворення в судовій ухвалі тексту рішення суду нижчого рівня (рішення ЄСПЛ у справах «Гарсія Руїс проти Іспанії», «Іро Баланіт проти Іспанії», «Проніна проти України», «Хелле проти Фінляндії», «Татішвілі проти Росії»).

Колегія суддів вважає, що сукупність порушень кримінального процесуального закону, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, з вище наведених обставин, є безумовною підставою для скасування виправдувального вироку.

За таких обставин, відповідно до ст.409, 410, 411, 412 КПК України є всі підстави для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

При новому розгляді кримінального провадження, районному суду необхідно повно та об`єктивно дослідити всі докази по справі, провести належний аналіз всіх доказів в їх сукупності та надати оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 410,, 411, 412 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2019 року, яким визнано ОСОБА_7 невинуватим та виправдано через недоведеність події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді