Провадження №: 1-кс/755/3954/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0011176 від 07.12.2018 року, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0011176 від 07.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна.
З тексту клопотання вбачається, що до Дніпровського УП звернулася ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про те, що 03.10.2018 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа належною ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1 . В ході досудового розслідування допитано в якості представника потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що з моменту здачі в експлуатацію будинку АДРЕСА_2 , а саме з 1968 року, ОСОБА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_6 проживали у квартирі АДРЕСА_3 , у якій були зареєстровані. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 14.01.2015 провели приватизацію квартири та отримали Свідоцтво про право власності на квартирою АДРЕСА_3 та стали власниками квартири у рівних частках. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 та у вказаній квартирі залишилась проживати лише ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_6 , 02.11.2016 ОСОБА_5 оформила довіреність на ОСОБА_4 , яка є дружиною двоюрідного внука ОСОБА_5 . В свою чергу ОСОБА_4 почала оформляти документи для переоформлення частки квартири ОСОБА_6 на ОСОБА_5 . Згодом, ОСОБА_4 виявила, що з квартири ОСОБА_5 зникли паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_5 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 . У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до знайомого на ім`я ОСОБА_7 , який в свою чергу звернувся до знайомого на ім`я ОСОБА_8 , стосовно надання допомоги при оформленні квартири на ОСОБА_5 та відновлення технічного паспорта на квартиру та при зустрічі віддала оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, у жовтні 2018 року до квартири ОСОБА_5 приїхали невідомі люди та повідомили, що вони власники квартири АДРЕСА_1 та їй потрібно звільнити вказану квартиру.
ОСОБА_4 отримала витяг з Державного реєстру нерухомого майна, згідно якого 03.10.2018 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 та дану реєстраційну дію проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 3001 від 03.10.2018 року. Таким чином вбачається, що невстановлені досудовим слідством особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .
Таким чином вбачається, що невстановлені досудовим слідством особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .
Також, в ході досудового розслідування встановлено, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 03.1022018, відповідно до якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_9 вищевказану квартиру, використано паспорт ОСОБА_5 з ознаками підробки.
Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві вищевказану квартиру визнано речовим доказом, оскільки вона є предметом вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, зазначено, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_9 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Прокурор у судове засідання не з`явився, клопотав про задоволення клопотання у його відсутність.
Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, ч.10 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме:
-квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, належить ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя