Справа № 138/1131/19
Провадження №11-кп/801/1169/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000187 від 19.03.2019,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, одруженого, на утримані малолітня дитина 2012 року народження, освіта середня, серія паспорта НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , раніше судимого:
-20.03.1998 Дніпропетровським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 141, 43 КК України (1960 р.) до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
-19.01.2004 Баглейським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч.4 ст. 187 КК України (1960 р.) до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 23.07.2010 Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.391, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;
- 02.02.2015 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75, п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 07.05.2015 ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок скасовано, засуджено до 5 місяців арешту;
- 21.08.2017 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано виним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і обрано йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 .
Також судовим рішенням вирішено питання щодо речового доказу та стягнення понесених по справі процесуальних витрат.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що18.03.2019 близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля багатоквартирного будинку №21, що по вул. Київській в м. Могилів-Подільському Вінницької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, таємно, умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, з автомобіля ВАЗ 2101 д.р.н. НОМЕР_3 , належного ОСОБА_9 , вчинив крадіжку акумуляторної батареї CentraFutureCa 602 60 Fh 600A. Після чого із місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 571 грн. 06 коп., згідно висновку експерта №2275/19-21 від 21.03.2019.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 та інші учасники судового розгляду погодились з недоцільністю дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, тому суд згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним допит потерпілого, свідків, дослідження документів кримінального провадження, а обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційний суд вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року щодо нього змінити, а саме звільнити його від відбування покарання та призначити йому іспитовий строк терміном один рік і шість місяців.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок щодо нього незаконним, оскільки призначене йому покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особі, так як судом не було враховано те, що він повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, а також на день ухвалення вироку він офіційно влаштувався на роботу, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений та має на утриманні малолітню доньку, є єдиним годувальником в сім`ї, а його дружина з 15.08.2019 по теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції без змін.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, обвинувачений, його захисник та прокурор не заперечували проти судового розгляду у його відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у його відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що, на його думку, призначене йому покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особі.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого. Зокрема, судом враховано те, що вчинений ним злочин ч.2 ст. 185 КК України є злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, на утриманні має дитину 2012 року народження.
Також судом враховані обставини, що пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує його покарання - рецидив злочинів.
Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду щодо не визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставиною відшкодування шкоди потерпілому, оскільки встановлено, що обвинувачений видав викрадену ним акумуляторну батарею на вимогу працівників поліції.
Окрім того, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо невизнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , утримання непрацюючої дружини та неповнолітньої дитини, оскільки направлення для проходження медичного огляду від 10.07.2019 не свідчить про офіційне працевлаштування ОСОБА_7 , а інших доказів про те, що обвинувачений утримує сім`ю, суду на час ухвалення вироку не надано.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана у правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції про те, що з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даних про його особу, беручи також до уваги висновок Могилів-Подільського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в якій зазначено про високу ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення і те, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції на певний строк може становити небезпеку для суспільства, тому за таких підстав виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно вимог частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Чинний КК України не передбачає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням у разі призначення покарання у виді арешту.

Таким чином, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та позицію потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає, тому суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 мінімальної міри покарання у виді арешту, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просить у своїй скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді/підпис/

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом.
Суддя: ОСОБА_2