справа №619/2321/18
провадження №1-кс/619/2051/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

представника заявника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дергачі скаргу ОСОБА_4 про визнання дій та бездіяльності слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 неправомірними та про зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою про визнання дій та бездіяльності слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 неправомірними та про зобов`язання вчинити певні дії.

У поданій скарзі ОСОБА_4 просить визнати протиправною дію слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , яка полягає у розгляді заяви про визнання потерпілою не в порядку КПК України, а в порядку Закону України «Про звернення громадян»; визнати протиправною дію слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , яка полягає у відмові у визнанні статусу потерпілої шляхом не передбаченого кримінальним процесуальним законодавством «листа» від 07.10.2019 №25089/07-1019; визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , яка полягає у невидачі пам`ятки потерпілого у кримінальному провадженні №0000613; відповідно до вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в ухвалі, винесеній за наслідками вирішення даної скарги, констатувати наявність статусу потерпілої у кримінальному провадженні №0000613; зобов`язати слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 видати пам`ятку потерпілого у кримінальному провадженні №0000613; захистити порушене право потерпілої у кримінальному провадженні №0000613 будь-яким іншим способом на вибір суду, із дотриманням критерію ефективності судового захисту, відповідно до вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник посилається на те, що слідчим відділом Дергачівського відділу поліції ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №0000613 за ч. 1 ст. 239 КК України (забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля).

03.10.2019 заявником ОСОБА_4 на адресу слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області подана заява про визнання потерпілою, в якій докладно обґрунтовані характер, вид і розмір спричиненої заявнику шкоди.

11.10.2019 заявником отриманий лист слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 07.10.2019 №25089/07-1019 про відмову у задоволенні заяви. Вказаний лист, на погляд заявника, є протиправним і носить характер логічного і юридичного абсурду, а дії слідчого спрямовані на протиправне звільнення особи, винної у вчиненні злочинів, що розслідуються у кримінальному провадженні №0000613, від кримінальної відповідальності.

Протиправність дій слідчого ОСОБА_5 полягає у наступному: порушення слідчим ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України слідчий, як орган влади, має право вчиняти дії та приймати процесуальні рішення лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діюче кримінальне процесуальне законодавство України взагалі не передбачає вирішення заяви про визнання потерпілим шляхом виготовлення «листа». Таким чином, прийняте слідчим процесуальне рішення є виходом службової особи за межі компетенції, тобто незаконною дією.

Обґрунтування своїх протиправних дій, наведене слідчим: «Відповідно до положень діючого кримінального-процесуального законодавства Ви не наділені правом подавати клопотання, так як не є стороною у вказаному кримінальному провадженні».

Твердження є абсурдним, оскільки, якщо слідчий протиправно не визнає за особою процесуального статусу потерпілого, така особа і не зможе подавати заяв і клопотань. Тому, якщо керуватися логікою слідчого ОСОБА_5 , заявник не може подавати заяв про визнання потерпілою, оскільки не є потерпілою, а потерпілою заявник не може стати, оскільки слідчий не визнає за заявником такого статусу. Очевидно, що таке тлумачення закону слідчим є абсурдом.

Тлумачення слідчим поданої заяви як клопотання сторони кримінального провадження позбавляє здорового глузду. Зокрема, слідчий ОСОБА_5 є найкраще освідомленою про склад учасників кримінального провадження, тому не може не знати, що заявник ОСОБА_4 , на даний час ще не отримала пам`ятку потерпілого.

Тому, незважаючи на те, що у тексті поданої заявником заяви допущена описка і замість слова «заява» застосоване слово «клопотання», слідчий зі змісту поданої заяви не могла не розуміти, що це саме заява про визнання потерпілої особи, яка до цього не приймала участі у даному кримінальному провадженні.

Крім того, формальний підхід до аналізу заяв про реалізацію права, в тому числі прав потерпілого, є безпідставним перешкоджанням в реалізації цього права.

В ухвалі ЄСПЛ від 8 січня 2008 року, щодо прийняття заяви у справі «Скорик проти України» закріплений загальний принцип, відповідно до якого обмеження права на доступ до суду не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено.

Зі змісту заяви заявника без жодних сумнівів вбачається, що це саме заява про визнання заявника потерпілою у кримінальному провадженні №0000613, а не якесь клопотання сторони кримінального провадження. Тобто спекуляції слідчого навколо назви заяви, яка є простою опискою, є умисним формалізмом, який спрямований на перешкоджання заявнику в реалізації свого права, гарантованого законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, статус потерпілого виникає незалежно від волі слідчого, саме тому кримінальне процесуальне законодавство і не передбачає спеціального порядку визнання потерпілим і не передбачає обов`язкового винесення постанови про визнання потерпілим. Процесуальний закон встановлює, що на момент подання заяви слідчий повинен виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Зазначене тлумачення закону є сталим і незмінним, і положення ст. 55 КПК України саме таким чином застосовується судами України. Наприклад, аналогічним чином застосований закон у справі №522/9583/17, провадження №1-кс/522/9090/17, де суд зазначив: «Статус потерпілого згідно КПК України особа набуває автоматично за наявності заподіяння майнової, моральної шкоди. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений обвинувальним вироком суду». І там же: «На момент визнання особи потерпілою необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт. При цьому для визнання особи потерпілою достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів (моральна, матеріальна) шкоди». Права заявника очевидно порушені, заявнику спричинена значна шкода. Обставини порушення права, вид і тяжкість спричиненої шкоди докладно викладені і обґрунтовані у заяві про залучення в якості потерпілого.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 ОСОБА_3 доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, належним чином шляхом телефонограми повідомлялася про час та місце судового засідання 18.10.2019, про поважні причини неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим розглядати скаргу за її відсутності.

Перевіривши матеріали вищевказаної скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Слідчим суддею було встановлено, що слідчим відділом Дергачівського відділу поліції ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №0000613 за ч. 1 ст. 239 КК України (забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля).

03.10.2019 заявником ОСОБА_4 на адресу керівника слідчого відділу Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області було подано заяву (клопотання) про визнання потерпілою та зобов`язання видати пам`ятку потерпілого, в якій докладно обґрунтовані характер, вид і розмір спричиненої заявнику шкоди.

Відповідно до листа слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 07.10.2019 №25089/07-1019 ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996.

Завдання кримінального провадження передбачено ст. 2 КПК України, а саме захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Норма вищевказаної статті вимагає наявності ефективних процедурно-процесуальних засобів і можливостей для оскарження порушення прав людини на національному рівні.

У справі Сільвер та інші проти Сполученого Королівства (1983) суд навів таке роз`яснення: "Коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, в разі необхідності, компенсації." Тобто умовою судового захисту є його ефективність. Тому ст. 13 Конвенції покладає на суд обов`язок забезпечення саме ефективного судового захисту.
Зокрема, у справі «Зінченко проти України» (Заява № 63763/11) суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, в якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Посилаючись на свою попередню практику (рішення у справах «Мельник проти України» (Меlnік V. Ukrаіnе), пп. 113-116, та «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukrаіnе), пп. 91-92) та обставини цієї справи, суд зазначив, що заявник був позбавлений практичної можливості отримати ефективні засоби юридичного захисту у зв`язку з його скаргами, тобто засоби, які б попередили порушення чи припинили б їх вчинення. Так, згідно положень ст. 55 КПК України статус потерпілого особа набуває за наявності заподіяння майнової, моральної шкоди. На момент визнання особи потерпілою необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт. При цьому для визнання особи потерпілою достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди (моральна чи матеріальна).
Заявник просить захистити її порушене право потерпілого у кримінальному провадженні №0000613 будь-яким іншим способом, на розсуд суду, із дотриманням критерію ефективності судового захисту.
Згідно ст. 55 ч. 1 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Ч. 5 ст. 55 КПК України регламентує, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_4 в частині визнання протиправними дій слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , які полягають у розгляді заяви про визнання потерпілою не в порядку КПК України, а в порядку Закону України «Про звернення громадян», у відмові у визнанні статусу потерпілої шляхом не передбаченого КПК України складання «листа» від 07.10.2019 за №25089/07-1019, а також бездіяльності, яка полягає у невизнанні потерпілою та невидачі пам`ятки потерпілої особи у кримінальному провадженні №0000613.
Керуючись ст.ст. 55, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправними дії та бездіяльність старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , які полягають у не вирішенні питання про визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0000613.
Зобов`язати старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 вчинити передбачені нормами ст. 55 КПК України дії по визнанню ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000613 та видати ОСОБА_4 пам`ятку потерпілої особи.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1