Справа № 462/2372/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/519/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживаючою у АДРЕСА_2 , обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та обрано їй покарання 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, засудженій ОСОБА_11 частково приєднано невідбуте нею покарання за вироком Сихівського районного суду міста Львова від 28 грудня 2009 року, та остаточно, за сукупністю вироків, обрано їй покарання 2 /два/ роки позбавлення волі. У відповідності до п.в ст.1 Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесят/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 /вісімсот п`ятдесят/ гривень 00 копійок, постановлено виконувати самостійно.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 22 липня 2014 року о 17.00 год., перебуваючи в приміщенні торгового центру «Сільпо» на вул.Виговського, 100 у м.Львові, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, таємно викрала свинячий гуляш, вагою 0,548 кг., вартістю 36,16 грн., сир «Самбор Естонський 45%», вагою 0,276 кг., вартістю 19,54 грн., ковбасу «Кримська 1С С/К Кременчук», вагою 0,586 кг., вартістю 78,52 грн., пляшку горілки «Княгинін Золота», ємкістю 0,5 л., вартістю 38,79 грн., а всього на загальну суму 173,02 грн., однак свій умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки була зупинена працівниками охорони магазину за межами кас.
Не погоджуючись з цим вироком заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій проситьвирок Залізничного районного суду м. Львова від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення від відбування покарання внаслідок амністії. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання - 1 (один) рік 6 (місяців) позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2009 року, із врахуванням постанови Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2011 року, та призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., визначене вироком Сихівського районного суду м.Львова від 21 травня 2015 року, виконувати самостійно.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, апелянт зазначає, що оскаржене судове рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення від відбування покарання у зв`язку із амністією.
Зазначає, що ОСОБА_12 судима вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2009 року за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2011 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене вказаним вироком Сихівського районного суду м. Львова та постановлено направити ОСОБА_12 для відбування покарання у виді позбавлення волі. Не відбувши покарання за вказаним вироком, до закінчення строків давності виконання вироку, передбачених п.3 ч.1 ст. 80 КК України, ОСОБА_12 22 липня 2014 року вчинила новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України. При цьому, з 16 липня 2015 року перебувала в розшуку згідно з ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у кримінальному провадженні №0002054.
Стверджує, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 21 березня 2015 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України ОСОБА_12 засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зважаючи на вищевказане і на вимоги п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку безпідставно застосував до ОСОБА_12 п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, обвинувачена таку заперечила.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та обвинуваченої, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в апеляційній скарзі заступника прокурора Львівської області не оспорюється.
Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для її виправлення та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта у частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від відбування покарання у зв`язку із амністією.
Згідно з ст.85 КК України, на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Крім того, за ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
А на підставі п. «а» ст. 9 вищевказаного закону,амністія не застосовується в тому числі і до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Із оскаржуваного вироку вбачається, що при обранні остаточного покарання обвинуваченій ОСОБА_9 за сукупністю вироків, суд врахував вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2009 року, яким ОСОБА_9 була засуджена за ч.1 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, а також вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2015 року, яким ОСОБА_12 засудженоза ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2011 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2009 року та постановлено направити ОСОБА_12 для відбування покарання у виді позбавлення волі. Не відбувши покарання за вказаним вироком, до закінчення строків давності виконання вироку, передбачених п.3 ч.1 ст. 80 КК України, ОСОБА_12 22 липня 2014 року вчинила новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України. З 16 липня 2015 року згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова перебувала у розшуку (а.с.36).
Зважаючи на вищевказане, колегією суддів встановлено, що має місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, п.3 ч.1 ст.413 КПК України, що мало наслідком неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання.
До обвинуваченої ОСОБА_9 не може бути застосовано амністію на підставі закону України «Про амністію у 2016 році», а суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню.
Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора є підставною та обґрунтованою.
Отже, вирок Залізничного районного суду м.Львова від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині неправильного звільнення обвинуваченої від покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, з постановленням у цій частині нового вироку.
Керуючись ст.ст.405, 407, 413, 418, 420 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 у частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 закону України «Про амністію у 2016 році» скасувати
Визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання 1 (один) рік 6 (місяців) позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2009 року, із врахуванням постанови Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2011 року, та покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі та штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту її затримання при приведенні вироку до виконання.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії вироку.

Головуючий :
Судді :