Справа № 1-261/12
Провадження №: 1/752/25/19
П О С Т А Н О В А
про направлення справи на додаткове розслідування
08.10.2019 року м. Київ
Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальної справи відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.2 ст. 233, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 384 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 233 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст.28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України,
ВСТАНОВИВ:
На адресу суду підсудний ОСОБА_16 надіслав клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_16 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити. Крім того, заявив клопотання про скасування запобіжного заходу у виді застави та повернення суми внесеної застави заставодавцю.
Підсудні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтримали клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. Також підсудний ОСОБА_21 просив скасувати йому запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.
Крім того, підсудні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 заявили клопотання про скасування накладеного арешту на їх майно, а також про скасування запобіжного заходу у виді застави та повернення суми внесеної застави заставодавцям.
Захисники підтримали заявлені клопотання підсудних.
Прокурор не заперечила щодо повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки органами досудового слідства було допущено ряд помилок. Щодо скасування підсудним запобіжних заходів та арешту майна заперечила, оскільки дані питання повинні вирішуватись після повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний висновок, приходить до наступного висновку.
Так, згідно ст. 281 КПК України, у разі неповноти або неправильності досудового слідства, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Однобічним і неповним визнається дізнання, досудове слідство, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильно вирішення справи, зокрема: коли не були опитані певні особи, не витребувані і досліджені документи для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення, які перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.
Так, відповідно до ст. 64 КПК України доказуванню в кримінальній справі підлягають зокрема подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину, характер і розмір шкоди, завданої злочином, а пред`явлене обвинувачення, згідно зі ст. 132 КПК України, має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.
Дані положення випливають також із п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Разом з тим, ці вимоги процесуального закону органами досудового слідства не дотримані, всупереч вимог ст. 64 КПК України належним чином не встановлено обставини, що підлягають доказуванню у даній кримінальній справі, обвинувачення не відповідає вимогам ст.132 КПК України ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, є неконкретним та суперечливим.
Із матеріалів обвинувального висновку по даній кримінальній справі вбачається, що підсудним ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у шахрайському заволодінні у складі організованої групи земельними ділянками 88 потерпілих у межах Деснянського району міста Києва.
Невстановлені особи підшукали понад 130 осіб, в основному з числа студентів, які за грошову винагороду у розмірі 150-200 гривень надали невстановленим особам заяви на отримання земельних ділянок та нотаріально засвідчені довіреності на ім`я ОСОБА_16 та ОСОБА_19 на право розпорядження земельними ділянками. В подальшому, ці заяви були розглянуті на сесії Київської міської ради з порушенням встановленої процедури для голосування. Надалі, ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , діючи на підставі отриманих довіреностей, оформили в Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації державні акти на право власності на ці земельні ділянки та згодом їх переоформили на ОСОБА_23 шляхом укладання договорів купівлі-продажу.
Разом з цим, зі змісту обвинувального висновку вбачається, що невстановленими особами з використанням корупційних зав`язків було організовано схему по протиправному відчуженню земель, що належали територіальній громаді міста Києва, шляхом оформлення їх на підставних осіб.
Фактично така схема виведення земель з власності територіальної громади була розроблена та втілена невстановленими особами, яких у ході досудового розслідування.
При цьому, визначити безпосередню роль ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_23 у виведенні земель із власності територіальної громади міста Києва у обвинувальному витсновку не визначена.
Підсудні ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 винними себе не визнали, заперечуючи, що вчиняли шахрайські дії та інші інкриміновані їм злочини, діяли виключно у межах законодавства.
В обвинувальному висновку відсутнє достатнє обґрунтування в чому полягають шахрайські дії підсудних по відношенню до потерпілих, що свідчить про неконкретність обвинувачення.
Під час досудового розслідування слід також вчинити процесуальні дії направлені на встановлення осіб які підшукували, як правило студентів, та в подальшому організовували виділення їм земельних ділянок. Встановити джерела та осіб, які здійснювали фінансування та оплату за написання заяв про виділення земельних ділянок та оплату нотаріусів, встановити їх роль та стосунки з підсудними.
В залежності від результатів додатково розслідування, враховуючи що земельні ділянки виділялися місцевими органами влади, визначити безпосередню роль ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у виведені земель із власності територіальної громади м. Києва та визначитися з колом потерпілих, фізичними особами чи територіальною громадою.
Крім того, як зазначено у обвинувальному висновку, ОСОБА_16 у складі злочинної групи в яку увійшли ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 шляхом незаконної приватизації, в період 2007-2010 років незаконно заволоділи низкою об`єктів комунальної власності м. Києва.
Як видно із змісту обвинувального висновку, підсудні за попередньою змовою групою осіб здійснили незаконну приватизацію комунального майна у великих розмірах шляхом заниження його вартості через визначення її у спосіб не передбачений законом. Обвинувачення містить посилання на норми законодавства, які регламентують діяльність господарських товариств, вказують на процес приватизації, містить посилання на локальні акти товариства, та суб`єктів, які визначають повноваження службових осіб під час приватизації, проте у обвинуваченні немає посилання на норми права та внутрішні документи із зазначенням статті та частини статті, які порушені підсудними під час зазначеного процесу. Також, в обвинувальному висновку не знайшло свого відображення, яким чином підсудні впливали на приватизацію майна, а також яким чином впливали на визначення ціни майна, зокрема, шляхом заниження його вартості, оскільки, відповідно до змісту обвинувального акту, жоден із підсудних на момент інкримінованих їм злочинів не працював в органах, що здійснюють приватизацію майна шляхом заниження його вартості та відношення до даних органів не мав.
А тому, в ході додаткового розслідування слід ретельно з`ясувати та за наявності для того підстав відобразити, персональну роль кожного з підсудних, які, як зазначено діяли за попередньою змовою групою осіб, у заниженні вартості об`єктів приватизації.
В залежності від результатів додаткового розслідування, провести інші необхідні слідчі та оперативні дії.
Також, в обвинувальному висновку зазначено, що підсудні діяли за попередньою змовою групою осіб, в яку входив ОСОБА_24 . Однак, його прізвище відсутнє і у списку осіб, які підлягають виклику в судове засідання, а також відомості, що відносно ОСОБА_24 справа виділена в окреме провадження, відсутні.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 2008 року по справі Абрамян проти Росії зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).
Крім того, відповідно до ст. 223 КПК України, в описовій частині обвинувального висновку зазначаються, показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення. Однак, всупереч вимогам закону в обвинувальному висновку наведені покази підсудних даними в якості свідків, а не обвинувачених.
Вищезазначена неповнота досудового розслідування, не може бути усунута в ході судового розгляду справи, а без з`ясування вищезазначених обставин, суд позбавлений можливості дати належну правову оцінку діям підсудних.
Вирішуючи клопотання підсудних ОСОБА_18 , ОСОБА_17 про скасування арешту на майно, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду кримінальної справи заявлені цивільні позови, які не розглянуті, позивачі від заявлених вимог не відмовились, тому дані клопотання підсудних є безпідставними і у їх задоволенні необхідно відмовити.
Вирішуючи клопотання підсудних ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про скасування запобіжного заходу у виді застави та клопотання підсудного ОСОБА_21 про скасування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Пришляк і Некрасова проти України» від 06.06.2019, «Іванов проти України» від 07.12.2006, «Нікіфоренко проти України» від 18.02.2010.
Також, суд при розгляді даних клопотань враховує тривалість дії обраних запобіжних заходів, які становлять понад вісім років, добросовісну процесуальну поведінку підсудних, а також необхідність дотримання балансу між правом підсудного (з одного боку) і суспільним інтересом (з іншого боку). Так, запобіжні заходи у виді грошової застави на даний час суттєво обмежують майнові права підсудних і одна лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути виправданням такого обмеження прав підсудних. Навіть, запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, з урахуванням наведених обставин, у зв`язку з тривалим розглядом справи може становити надмірне втручання у особисте життя підсудного. Оскільки є необхідність повернути кримінальну справу на додаткове розслідування, що в свою чергу суттєво знижує соціальну небезпеку підсудних і те, що подальші процесуальні рішення вимагатимуть ще більше часу, суд приходить до висновку про необхідність скасування підсудним ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 запобіжних заходів у виді застави та підсудному ОСОБА_21 запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.
Керуючись ст. 281 КПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування», -
ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 384 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 233 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України, повернути в прокуратуру м. Києва на додаткове розслідування.
Запобіжні заходи ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у виді застави, ОСОБА_21 у виді підписки про невиїзд - скасувати після набрання постановою суду законної сили.
Заставу, внесену за ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 255 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_25 (платіжне доручення № 1 від 27.03.2012 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 119 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_26 (меморіальний ордер № 239/5 від 23.02.2012 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 1 000 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_27 (квитанція № QS18508254 від 05.06.2013 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі 150 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_28 (квитанція від 16.10.2013 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі 150 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_29 (квитанція № 15129046 від 16.10.2013 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі 150 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_30 (квитанція № 15128979 від 16.10.2013 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі 50 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_31 (квитанція № 15129052 від 16.10.2013 року).
Заставу, внесену за ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в сумі 100 000 гривень, після набрання постановою суду законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_32 (платіжне доручення № 10 від 22.04.2014 року).
У задоволенні клопотань ОСОБА_18 , ОСОБА_17 про скасування арешту на майно відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя