Справа № 739/1073/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/857/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 7 жовтня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 поданого в інтересах засудженого ОСОБА_8 в порядку ст.539 КПК України, про звільнення останнього достроково або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст.. 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі-Конвенції), а тому слід відмовити в задоволенні клопотання захисника.

Не погодившись з рішенням суду адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити подане клопотання в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішенням ЄСПЛ в справі «Пєтухов проти України» встановлено, що застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на Україні без можливості умовно-дострокового звільнення є порушенням ст.. 3 Конвенції, тобто є катуванням та нелюдським поводженням в розумінні вказаної статті. Апелянт також зазначає, що передбачена ст.. 87 КК України можливість застосування до його підзахисного помилування після відбуття 20 років покарання теж не відповідає та напряму суперечить ст.. 3 Конвенції. Захисник в поданій апеляційній скарзі вважає, що враховуючи вимоги ст.. 28 Конституції України, ОСОБА_8 має безумовне право на зменшення призначеного йому покарання у вигляді довічного позбавлення полі на реалістичну та визначену перспективу звільнення.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком судової колегії з кримінальних справ Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2011 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.2,6,13 ч.2 ст.115 КК України, та на підставі ст.70 КК України засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Стаття 51 КК України визначає вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Таким чином, аналізуючи зміст статті 82 КК України місцевий суд вірно зазначив, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Разом з тим, місцевий суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.

При прийнятті ухвали, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 .

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що довічне позбавлення волі є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким особам, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Судом першої інстанції роз`яснено засудженому, що помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , а тому подана апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України,

колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 7 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 поданого в інтересах засудженого ОСОБА_8 в порядку ст.539 КПК України, про звільнення останнього достроково або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4