Справа № 314/3447/18
Провадження № 1-кс/314/1998/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.12.2019 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі

потерпілого (заявника) ОСОБА_2 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження від 16.10.2019 року, внесеного до ЄРДР № 21000681 від 13.06.2017,

встановив:

до слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької надійшла скарга ОСОБА_2 на рішення слідчого щодо закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 21000681.
У судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_3 та заявник підтримали скаргу на підставах, викладених у ній. Представник потерпілої пояснила суду, що вважає незаконною постанову від 16.10.2019р. про закриття кримінального провадження, так як в матеріалах справи зібрані всі докази, проведені всі слідчі дії і в даному випадку прокурору необхідно затвердити обвинувальний акт відносно підозрюваної та направити справу до суду.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечували. Прокурор вважає скаргу необґрунтованою, просить суд відмовити у її задоволенні.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення представника потерпілої, заявника, прокурора, слідчого слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено.

16.10.2019р. постановою слідчого закрито кримінальне провадження № 21000681 з тих підстав, що в ході досудового розслідування ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в діях ОСОБА_7 не встановлено.

Під час досудового розслідування проведені всі необхідні слідчі дії, допитані свідки, проведена експертиза, всі клопотання розглянуті, проти цього також не заперечувала заявниця та її представник.
Відповідно до постанови слідчого та пояснень прокурора передбачені законом засоби встановлення обставин, що входять до предмету доказування вичерпані.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови містить відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.

Питання закриття кримінального провадження або внесення і його підтримання в суді є виключною компетенцією представника державного обвинувачення. Тому не погодження скаржника із висновками державного обвинувачення не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки усі дії, які необхідно було вчинити для перевірки та спростування припущень скаржника досудовим слідством здійснено.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до п. 29, рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

Тому національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантується право на кримінально-правове переслідування.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел і Георгета Стоїческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції" (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так само в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція щодо оцінки доказів для встановлення складу злочину.

При цьому досудовим слідством однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин досудовим слідством вичерпані.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Так, відповідно до ст. 22 КПК України, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Отже, виключно прокурором могло бути ухвалено рішення про внесення спірних епізодів до обвинувального акту та передання його до суду.

За вказаних обставин досудовим слідством вжито усі необхідні дії для спростування обставин із заяви про вчинення злочину.

Зазначена скарга позбавлена будь-яких правових підстав та не підлягає задоволенню.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст. ст. 7, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження від 16.10.2019 року, внесеного до ЄРДР № 21000681 від 13.06.2017- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

03.12.2019