У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у cудовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001400 від 05.02.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 (зі слів), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001400 від 05.02.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року ОСОБА_3 голошено в розшук, а судове провадження було зупинено до її розшуку.
У подальшому, до суду було надано рапорт Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві про те, що було встановлено місцезнаходження ОСОБА_3 , яка перебуває у розшуку та забезпечено її явку до суду.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року у вказаному провадженні відновлено судове провадження і призначено судове засідання для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 та для розгляду кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про те, що до ОСОБА_3 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вона, будучи обізнаною з мірою покарання за вчинений нею злочин, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою створення собі алібі. Зокрема, перебуваючи на свободі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки вона офіційно не працює, внаслідок чого, не має стабільного джерела доходу, що й стало причиною вчинення нею даного злочину. Крім того, ОСОБА_3 вчинила тяжкий злочин, за який передбачене покарання на строк від 4 до 6 років позбавлення волі. Обвинувачена ОСОБА_3 порушила запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та її було оголошено у розшук і тому, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не може бути застосований до останньої.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки остання лікувалась від наркозалежності та на час розгляду справи погано себе почувала, однак, на даний час, вже не вживає наркотики, має малолітню дитину і тому, просила відмовити у клопотанні прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до неї менш суворий запобіжний захід.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала думку захисника та просила надати їй останній шанс для виправлення, а також зазначила, що буде з`являтись до суду.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України наявні, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі визнання її винною у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також на конкретні обставини кримінального провадження та її особу.
Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останній, залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду з 22 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин наступної доби, строком на 60 днів до травня 2018 року, а також, покладено на останню наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; без дозволу суду не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
У подальшому, після обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, остання у судові засідання не з`являлася, у зв`язку з чим, 11.06.2018 року, 03.07.2018 року та 18.07.2018 року судом було постановлено ухвали про застосовування відносно останньої приводу, однак, приводи не виконані.
Крім того, у судове засідання, призначене на 05.09.2018 року, ОСОБА_3 до суду вчергове не з`явилася.
Згідно з наданими до суду рапортами, встановити місцезнаходження обвинуваченої ОСОБА_3 не виявлялося за можливе, оскільки за місцем мешкання остання зі своєю малолітньою дочкою не проживала.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , після обрання їй запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, до суду не з`являлася, порушила умови домашнього арешту, прокурором було заявлено клопотання про оголошення останньої в розшук та надання дозволу на її затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року ОСОБА_3 голошено в розшук, а судове провадження було зупинено до її розшуку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, ніде не працює, що може свідчити про те, що вона схильна до скоєння нового кримінального правопорушення, перебувала у розшуку та порушила умови домашнього арешту, тому, може ухилятися від суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Києва, українці, громадянці України, не працюючій, заміжній, маючій на утриманні дитину, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 (зі слів), зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимій в силу ст. 89 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 вересня 2019 року включно.

Взяти обвинувачену ОСОБА_3 під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою ОСОБА_3 рахувати з 29 липня 2019 року з моменту проголошення ухвали, тобто з моменту фактичного затримання.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя