Провадження № 11-кп/4820/652/19
Справа № 670/860/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 від 18 серпня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2019 року,

у с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець хутора Таврічеський Кущевського району Краснодарського краю, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий 18 травня 2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколайвської області за ч.4 ст.407 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків згідно зі ст.76 КК України,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до призначеного покарання за цим вироком частково невідбутої частини покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року про засудження ОСОБА_8 за ч.4 ст.407 КК України до трьох років позбавлення волі, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

За вироком суду, ОСОБА_8 15 липня 2017 року близько 17-ї години, перебуваючи на зупинці «Лісна» неподалік села Майдан Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області, під час спілкування із ОСОБА_9 побачив, що останній внаслідок погіршення стану здоров`я сидить на землі, скористався безпорадним станом потерпілого та умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав із правої кишені його піджака мобільний телефон марки «Nokia-105» вартістю 262,33 грн, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжці) ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Віньковецького районного суду від 20 серпня 2019 року, а кримінальне провадження закрити.

Уважав, що вирок суду щодо нього є незаконним, ухвалений з порушенням вимог та норм процесуального права України.
Зазначав, що злочин не вчиняв та наміру у викраденні телефону не мав, обставини провадження викладені незрозуміло та не відповідають дійсності.
При цьому при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було грубо порушено його право на захист.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах поданої апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , яка виразилась у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за викладених у вироку обставин доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та розкаявся.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав. Показав, що повертався велосипедом з роботи у селі Майдан Олександрівський, на зупинці побачив ОСОБА_9 , який спав п`яним на землі, а збоку неподалік від нього лежала сумка й телефон. Він підняв із землі телефон та вирішив пожартувати, хотів повернути потерпілому телефон пізніше за могорич, наміру у викраденні телефону не мав.

Незважаючи на такі його заперечення винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, підтверджена такими доказами:

-зареєстрованою заявою потерпілого ОСОБА_9 за №1552 від 18 серпня 2017 року про те, що у нього таємно, шляхом вільного доступу з кишені відома особа, а саме ОСОБА_8 , викрав мобільний телефон;

-висновком судової товарознавчої експертизи №733т від 22 серпня 2017 року, згідно з якою ринкова вартість наданого на експертизу мобільного телефону «Nokia-105» станом на 21 серпня 2017 року становила 262,33 грн.

Потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції спростував пояснення обвинуваченого. Зокрема, показав, що близько 17-ї години на зупинці «Лісна» у селі Майдан Олександрівський йому запаморочилось у голові та стало погано. Він зателефонував до дружини, після чого поклав телефон у праву кишеню піджака і присів на землю. У цей час до нього на велосипеді під`їхав ОСОБА_8 і декілька хвилин вони між собою поспілкувались. Потім обвинувачений поїхав, а він посидів ще деякий час на землі, потім пішов додому та виявив відсутність телефону у кишені піджака. Він одразу ж подумав, що його вкрав ОСОБА_8 , але у який саме момент і яким чином, сказати не може. Водночас стверджував, що вилетіти із кишені піджака телефон не міг. Заперечував показання обвинуваченого про те, що телефон лежав на землі. Із обвинуваченим ОСОБА_8 він примирився і майнових претензій до нього не має.

На думку колегії суддів, місцевий суд дав належну оцінку усім зібраним у кримінальному провадженні доказам, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, є безпідставними.

Зібрані та досліджені докази у кримінальному провадженні, показання потерпілого ОСОБА_9 спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв злочину та його винуватість не є доведеною.

Не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення його права на захист. Згідно з матеріалами кримінального провадження, 14 вересня 2019 року постановою слідчого йому було призначено захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Хмельницькій області адвоката ОСОБА_10 .

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями), з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, колегія суддів погоджується з посиланням місцевого суду на те, що метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненому щиро розкаявся, що виразилось у повному визнанні ним своєї вини у вчиненому та критичному відношенні до скоєного, активно сприяв розкриттю злочину шляхом добровільної допомоги органу досудового розслідування у з`ясуванні обставин його вчинення, розповівши про час, місце його скоєння, однак при перегляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції заперечив свою причетність до вчиненого.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України є рецидив злочину.

Так, згідно з довідкою-характеристикою №139 від 04 вересня 2017 року за підписом в.о. старости Новоушицької селищної ради ОСОБА_11 , за місцем проживання на території Новоушицької селищної ради у селі Глібів, де обвинувачений проживав з 2004 до 2011 року, він зловживав спиртними напоями, у сім`ї вчиняв бійки та сварки, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Згідно з довідкою Майдано-Олександрівської сільської ради №388 від 21 серпня 2017 року, компрометуючих даних на ОСОБА_8 , який проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 , немає.

Згідно з повторною довідкою Майдано-Олександрівської сільської ради №231 від 12 листопада 2019 року ОСОБА_8 проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

На «Д» обліку у лікаря-нарколога обвинувачений не перебуває.

Ураховано, що ОСОБА_8 , будучи засудженим за вироком Первомайського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року до покарання у виді трьох років позбавлення волі, невдовзі в період іспитового строку тривалістю два роки, тобто до 18 травня 2019 року, вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання ставати на шлях виправлення.

Також місцевий суд урахував, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк та в межах санкції статті інкримінованого злочину.

Крім того, з урахуванням покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Первомайського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком обґрунтовано приєднано частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З огляду на положення ст.78 КК України повторне звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не є можливим.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає, а тому вирок слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4