КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3147/2019 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 314 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Фастівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000024 щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Фастові Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки взагалі не містить сформульованого ОСОБА_8 прокурором обвинувачення, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 337 КПК України.

Крім того, як указав суд, в обвинувальному акті зазначається про спільні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , але не вказано процесуальний статус остатнього та відсутні відомості про процесуальні рішення прийняті щодо нього у зв`язку з його діями, відображеними в обвинувальному акті.

Суд також зазначив про те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування немає відомостей щодо повідомлення захиснику обвинуваченої про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, що є невиконанням вимог ч. 3 ст. 283 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Фастівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 просить ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
За доводами апелянта висновки суду щодо наявності підстав для повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону. Як зазначає прокурор, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України та містити відомості, зазначені у ч. 2 ст. 291 КПК України, отже відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про виконання вимог ст. 290 КПК України щодо захисника та не зазначення в обвинувальному акті процесуального статусу ОСОБА_10 не є підставами для повернення прокурору обвинувального акта.

Крім того, звернувши увагу на те, що чинний КПК України не містить визначення поняття "формулювання обвинувачення", апелянт стверджує, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладені фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація діяння та сформульоване, з урахуванням положень ст. 91 КПК України, обвинувачення щодо інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а тому цей процесуальний документ відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Питання ж змісту обвинувачення та його повноти є предметом судового розгляду, а тому за позицією апелянта суд вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення, тим самим вийшов за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання та безпідставно і необґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечення захисника та обвинуваченої щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені пп. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Разом із цим, розуміння поняття "формулювання обвинувачення" як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 374 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним", із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як окремої складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, зокрема з метою, щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обрати власну правову позицію захисту.

Відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, а також позбавляє суд першої інстанції, відповідно до приписів ч. 1 ст. 348 КПК України, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.

Крім того, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України, стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Повертаючи обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 прокурору, суд першої інстанції уважав, що цей процесуальний документ не відповідає вимогам, зокрема ч. 2 ст. 291 КПК України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки зі змісту зазначеного обвинувального акта вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, наведена їх правова кваліфікація з викладом диспозиції кримінально-правової норми, з урахуванням положень відповідної частини статті Закону України про кримінальну відповідальність, порушення якої інкримінується ОСОБА_8 .

Проте, як правильно встановив суд першої інстанції, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки виклад диспозиції кримінально-правової норми, в порушенні якої обвинувачується ОСОБА_8 з посиланням перед цим на складання нею низки завідомо неправдивих процесуальних документів у кримінальному провадженні та внесення до певних документів завідомо неправдивих відомостей, що за твердженням прокурора в суді апеляційної інстанції і є обвинуваченням, в даному випадку неможливо визнати окремою складовою частиною обвинувального акта - формулюванням обвинувачення, бо в цій частині стосовно ОСОБА_8 не відображені всі елементи складу діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, у вчиненні якого особа обвинувачується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними, а фактична відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення вказує на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, як убачається з обвинувального акта, виключно ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Між тим, у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є посилання на іншу особу - ОСОБА_10 з правовою оцінкою його дій як кримінально-караного діяння, проте зі змісту обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування неможливо визначити правовий статус ОСОБА_10 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 і така обставина, на переконання колегії суддів, може призвести до порушення загальних засад кримінального процесуального законодавства. При цьому слід зазначити, якщо дані про наявність ознак злочину встановлені щодо особи, яка притягнута до кримінальної відповідальності, але не є обвинуваченим у конкретній справі, суд не вправі у вироку чи інших судових рішеннях допускати висловлювання та судження, які можуть бути оцінені, як визнання особи винною у вчиненні злочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції про те, що вказане порушення з урахуванням того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, також є підставою для повернення прокурору обвинувального акта.

Твердження прокурора про те, що суд у підготовчому судовому засіданні вдався до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, тим самим вийшов за межі своїх повноважень, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ухвали суд перевірив обвинувальний акт на предмет наявності в ньому необхідних даних, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, в той же час встановлена судом першої інстанції відсутність усіх відомостей, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а також інші порушення кримінального процесуального закону, на які звернув увагу суд, підлягають усуненню саме прокурором.

Разом із цим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що вказані судом недоліки, які стосуються змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта. Проте, приймаючи до уваги, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, то вказівки суду в цій частині є прийнятними, оскільки прокурор зможе усунути певні недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування під час усунення недоліків обвинувального акта.

Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час прийняття судом 19 вересня 2019 року рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 прокурору колегією суддів не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Фастівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4