Провадження № 1-кп/537/204/2019
Справа № 537/3252/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження №0001525 від 03.05.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, працюючого вогнеупорщиком на ТОВ «Феробуд», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.1996 року за ч. 2 ст. 146 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.04.2002 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі;
вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 04.09.2008 року за ст. 391 КК України до 2 років 11 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука у судді ОСОБА_1 перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.06.2019 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів. 06.08.2019 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів. Ухвалою суду від 01.10.2019 року ОСОБА_4 було продовжено обраний запобіжних захід, ще на 60 днів, строк дії якого закінчується 29 листопада 2019 року о 24.00 год.
В зв`язку з закінченням строку дії запобіжного заходу, судом поставлено на обговорення питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні вказав на доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України, зважаючи, що свідки вже допитані, ризик тиснути на свідків відпав, прохав обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та підтримав думку свого захисника.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд приходить до наступного.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Щодо доводів захисника обвинуваченого про відсутність вказаних ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить із того, що медичних висновків, що містять докази, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи виконання покарань суду надано не було. ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, при цьому був раніше засуджений за аналогічний злочин (ч.2 ст. 121 КК України) до 8 років позбавлення волі, що вказує на ризик продовження ними злочинної діяльності та переховування від суду. ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не одружений, дітей не має, по місцю реєстрації не проживає, відсутні дані про згоду власника житла, де проживає обвинувачений на його перебування за вказаною адресою під домашнім арештом.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, суд вважає за необхідне продовжити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 314, 314-1, 315, 331, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 20 листопада 2019 року до 18 січня 2020 року до 24 години.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено 22.11.2019 року.