ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/727/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/215/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку виконання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/215/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Червоноград Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Борщівського районного сду Тернопільської області від 2 лютого 2016 року за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі та 3 років позбавлення права керувати транпортними засобами на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року щодо відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

В апеляції засуджений просить скасувати ухвалу суду та задовольнити подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транпортними засобами, призначеного вироком Борщівського районного суду від 2 лютого 2016 року за ч.2 ст.286 КК України посилаючись на те, що поведінкою та сумліннім ставленням до праці довів своє виправлення. Вважає необгрунтованими висновки суду першої інстанції, які стали підставою для відмови у задоволенні поданого ним клопотання оскільки він не мав права брати до уваги висновки, які зробив суд при звільненні його від відбування покарання у звязку з застосуванням ЗУ Про амністію у 2016 році при розгляді поданого ним клопотання про звільнення ві відбування основного та додаткового покарань. Також звертає увагу колегії суддів на те, що не має можливості працевлаштуватись у населеному пунткі за місцем проживання, оскільки за життя здобув лише навики керування транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою та просить залишити її без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання може бути застосовано після відбуття засудженим основного покарання та не менше половини строку покарання за необережний тяжкий злочин, а також за наявності інших зазначених у законі умов.

Згідно з вимогами частини 2 вказаної норми закону умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше половини строку покарання за необережний тяжкий злочин.

Згідно з вимогами ч.3 ст.55 КК України при призначенні в якості додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на весь час відбування основного покарання, і крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким № 2 від 26.04.2002 року передбачено, що коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержаня всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 2 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано вининм та засуджено за ч.2 ст.286 КК україни з призначенням покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі та 3 років позбавлення права керувати трансопрними засобами.

28 вересня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області частково задоволено подане ОСОБА_7 клопотання про застосування ЗУ Про амністію у 2016 році, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 2 лютого 2016 року основного покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.286 КК України на підставі п в ст.1 ЗУ Про амністію у 2016 році. У задоволенні клопотання про звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транпортними засобами відмовлено у звязку з наявністю непогашеного дисциплінарного стягнення та не залученням суспільно корисної праці.

Як встановлено судом, додаткове покарання за вироком суду ОСОБА_7 відбуває з 19 жовтня 2017 року, перебуваючи на обліку в Борщівському районному секторі з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністрества юстиції України.

Станом на день звернення до суду з вказаним клопотанням він відбув більш половини строку додаткового покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 участі у суспільно корисній праці не приймає, негативно характеризувався за місцем відбування покарання, за місцем проживання він будь-якої участі у громадському житті села не приймав, не мав заохочень, нагород, не працевлашутвався, шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням не відшкодував.

На думку колегії суддів засуджений не надав конкретних переконливих доказів того, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним, а його сумлінна повденка за час, що безпосередньо передував розгляду питання по умовно-дострокове звільнення від відбування додатковго покарання не може бути підствою для задоволення поданого ним клопотання, тому ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, а апеляцію засудженого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, - П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого відхилити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року щодо відмови у задоволенні клопотанян про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання засудженого ОСОБА_7 заишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи