Провадження № 11-кп/4820/741/19
Справа № 679/45/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відеоконференції з приміщення Нетішинського міського суду кримінальне провадження №0000363 від 24 жовтня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року,

у с т а н о в и л а :
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року повернуто прокурору Нетішинського відділу Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000363, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

При цьому місцевий суд виходив з того що, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а при формулюванні обвинувачення слід враховувати вимоги ст.91 КПК України щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема щодо події кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Проте, на переконання суду першої інстанції, таких вимог КПК в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 органом досудового слідства в повній мірі не виконано. Фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретними і суперечливими, а відтак незрозумілими.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в обвинувальному акті, а саме в частині зазначення обставин, які прокурор вважає встановленими, зазначено, що ОСОБА_8 вчинив злочин 24 грудня 2018 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, натомість відомості в ЄРДР по даному факту внесені 24 грудня 2018 року о 09 годині 40 хвилин 50 секунд, тобто ще до події злочину, яка вказана в обвинувальному акті. Крім цього, обвинувальний акт в цій частині також суперечить іншим матеріалам, які додані до клопотання про повернення обвинувального акту, зокрема висновку експерта №582 від 28 грудня 2018 року, де зазначено обставини справи про події, які відбулись 23 грудня 2018 року, та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 29 грудня 2018 року, згідно даних якої підозра у вчиненні кримінального правопорушення від 29 грудня 2018 року, згідно даних якої підозра ОСОБА_8 висунута за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України 24 грудня 2018 року.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу Нетішинського міського суду від 30 жовтня 2019 року, щодо ОСОБА_8 , про повернення прокурору обвинувального акту скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Уважав, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, а суд, повертаючи обвинувальний акт, безпідставно допустив оцінку доказів, вийшов за межі повноважень, наданих для даної стадії судового процесу, що зумовило винесення незаконного рішення.

Разом з тим, твердження суду щодо неконкретизації обвинувачення є оціночним поняттям, оскільки суд відповідно до ст.314 КПК України не наділений правом його оцінки на стадії підготовчого засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та узагальнених доводів апеляційної скарги; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, ч.2 ст.291 КПК України містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, повернувши обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України як такий, що не відповідає вимогам КПК України, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів погоджується з тим, що всі зазначені у вказаній нормі кримінального процесуального закону відомості обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 містить, зокрема, й вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, п.12 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

З вимог ч.4 ст.110, ч.2 ст.283 КПК України випливає, що висунення обвинувачення є виключним повноваженням прокурора, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з дій, визначених даною нормою, зокрема, звернутися до суду з обвинувальним актом, в якому викласти фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими.

Під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції не досліджує фактичні обставини та не дає оцінку доказам, здобутим під час досудового розслідування, а лише вирішує питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду та розглядає окремі клопотання заявлені учасниками судового провадження.

Суд має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним доказам та усім обставинам у кримінальному провадженні, оскільки оцінку цьому суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

Разом з тим, твердження місцевого суду щодо неконкретизації обвинувачення є оціночним поняттям, бо суд відповідно до ст.314 КПК України не наділений правом його оцінки на стадії підготовчого судового засідання.

Згідно усталеної судової практики важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

З огляду на вказане, конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже і обвинувачення, не викликає сумнівів.

Вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано.

Обставини, які, відповідно до ч.1 ст.91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що складаючи і затверджуючи обвинувальний акт, прокурор дотримався вимог, визначених п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду уважає, що судом першої інстанції не дотримано норм кримінального процесуального закону, бо завданням підготовчого судового засідання на цій стадії є лише перевірка відповідності форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено у ст.ст.314-317 КПК України, не торкаючись самої суті обвинувачення.

Місцевий суд безпідставно допустив оцінку доказів, вийшовши за межі повноважень наданих для даної стадії судового процесу, що зумовило винесення незаконного рішення.

Більше того, ст.20 КПК України визначено, що забезпечення права обвинуваченого на захист полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Так, висновок суду щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист не може відповідати дійсності, оскільки вищевикладені права йому роз`яснені та їх реалізація не обмежена, обвинувальний акт вручений обвинуваченому згідно вимог ст.293 КПК України, а з`ясування питань щодо конкретизації обвинувачення та правильності кваліфікації дій особи може бути досліджене під час розгляду справи по суті, за результатами якого суд повинен прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Крім того, зважаючи на викладене й на те, що інтереси обвинуваченого в судових інстанціях представляв захисник, у колегії суддів немає жодних підстав визнати порушеним його право на захист.

Так, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, установлено, що він відповідає вимогам ст.291 КПК України та при цьому дотримано порядок його складення; наведено вичерпний перелік ряду відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом розслідування до нього. Зокрема, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

У даному кримінальному провадженні в обвинувальному акті наявне формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій особи, що, на думку колегії суддів, дає можливість здійснити належний розгляд провадження.

З огляду на викладене колегія суддів, установивши істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000363 від 24 грудня 2018 року відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду відповідно до п.6 ч.1 ст.407, ч.1 ст.412 КПК України.

Керуючись ст.ст.291, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000363 від 24 грудня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України повернуто прокурору, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4