ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1733/19 Справа № 183/900/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002985 за апеляційними скаргами прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кневичи, Приморського краю Російської Федерації, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
- 21.03.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 140 годин громадських робіт;
- 03.07.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробуванням строком на 1 рік,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Магдебург, Федеративної республіки Німеччина, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий, останній раз:
- 26.02.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 198 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком суду, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2017 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 198 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ст. 198 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року, ОСОБА_8 визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи особою, що раніше судима за скоєння злочинів, передбачених ст. 190 КК України, судимість за які за правилами обчислення строку погашення судимості не погашена і не знята в передбаченому законом порядку, повторно скоїла крадіжку чужого майна.
Так, 14 вересня 2017 року, вночі, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_7 відпочивала разом із малознайомим ОСОБА_11 в номері № НОМЕР_1 , готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розташованого по АДРЕСА_5 , де ОСОБА_11 заснув. Після чого, ОСОБА_7 , через балкон на першому поверсі, вийшла з номеру № НОМЕР_1 , готелю «Релакс» та пішла до приміщення «Української національної лотереї» розташованого по вул. Сучкова, 7 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де зустріла особу, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження.
14 вересня 2017 року, приблизно о 04.40 годині ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні «Української національної лотереї» розташованому за вищевказаною адресою, в усній формі домовилася з особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, про таємне викрадення мобільного телефону марки «Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 та який знаходився в номері № НОМЕР_1 , вищевказаного готелю, тим самим вступивши в злочинну змову з особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, реалізуючи який, в цей же день, тобто 14 вересня 2017 року приблизно о 05.00 годині, ОСОБА_7 , згідно відведеної їй ролі привела особу, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження до входу з балкону в номер 107, розташований на першому поверсі готелю «Релакс» за адресою: вул. Сучкова, 2-а в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області та залишилась чекати його біля балкону вказаного готелю в обумовленому місці. В свою чергу, особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, згідно відведеної йому ролі, через незачинені двері на балконі, проник до вказаного номеру готелю, де, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, маючи спільний умисел на таємне викрадення майна, таємно викрав з тумби мобільний телефон марки «Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , вартістю 2959 гривень 20 копійок, який був у чохлі чорного кольору, всередині якого знаходилася картка банку ПАТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_3 , з магнітним носієм, які належать ОСОБА_11 .
Після скоєння злочину ОСОБА_7 та особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, місце скоєння злочину залишили та в подальшому викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2959 гривень 20 копійок.
Далі, 14 вересня 2017 року приблизно о 05.45 годині, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу кафе «Італієць», розташованого по вул. Паланочна, 32 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 спільно з особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, злочинним шляхом одержали мобільний телефон марки ««Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , та усвідомлюючи, що даний мобільний телефон марки «Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , є результатом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що визнається злочином та має матеріальну цінність, погодився на пропозицію особи, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, та ОСОБА_7 продати вищезазначений мобільний телефон марки «Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , тобто в цей момент у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяний збут вищевказаного мобільного телефону, одержаного злочинним шляхом, реалізуючи який, заздалегідь не обіцяючи збути майно, завідомо одержане злочинним шляхом, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_8 прийшов до ломбарду «Гроші тут», розташованого по вул. Гетьманська, 35/21 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, та не повідомляючи працівника вказаного ломбарду про злочинність набуття мобільного телефону марки «Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , 14.09.2017 року о 10.35 годині, збув майно, одержане злочинним шляхом, а саме - мобільний телефон марки «Samsung SM-J500HZKDSEK», imei НОМЕР_2 , вартістю 2959 гривень 20 копійок за грошові кошти.
Крім того, 14 вересня 2017 року об 11.00 годині ОСОБА_8 разом з особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, знаходився поблизу ломбарду ПТ «Ломбард «Гроші Тут» розташованого по вул. Гетьманська, 35/21 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де в усній формі домовилися про таємне викрадення грошових коштів з розрахункового рахунку картки банку ПАТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_11 , та яку 14.09.2018 року приблизно о 05.00 годині особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, спільно з ОСОБА_7 викрали з номеру 107 готелю «Релакс» розташованого по вул. Сучкова, 2-а в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області.
Виконуючи умови попередньої змови з особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, 14 вересня 2017 року, приблизно о 14.09 годині ОСОБА_8 прийшов до банкомату, який розташований по вул. Гетьманська, 39-В в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області з якого ОСОБА_8 в період часу з 14.09 години до 14.30 години з розрахункового рахунку картки банку ПАТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_3 , викрав грошові кошти в сумі 17000 гривень, які належать ОСОБА_11 .
Після чого, ОСОБА_8 та особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, викравши зазначені грошові кошти, розпорядились ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 17000 гривень.

В апеляційних скаргах на вирок:
- прокурор Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком суду частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2017 року і остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ст. 198 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 року, ОСОБА_8 призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
В резолютивній частині вироку зазначити, що судові витрати на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи № 960/18 від 20.03.2018 року у розмірі 300 гривень необхідно стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у дольовому порядку по 150 гривень з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції застосував положення вимог ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року, однак на момент винесення вироку було встановлено, що ОСОБА_8 26.02.2019 року засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року визначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки 6 місяців. Таким чином, суд першої інстанції двічі зарахував вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року.
Зазначає, що суд першої інстанції не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в різних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 300 грн. на користь держави слід стягнути з обвинувачених солідарно.

- обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що має на утриманні малолітнього сина, якого доглядає самотужки, що судом першої інстанції не досліджувалось з вини сторони обвинувачення, оскільки копія свідоцтва про народження дитини була надана слідчому під час досудового розслідування та повинна була бути долучена до матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за відсутності потерпілого, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачених, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ст. 198 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо необхідності призначення їй більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував, що обвинувачена вину визнала повністю, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра, нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, має сина, який на цей час мешкає з батьком, є особою, що раніше неодноразово судима, знову скоїла злочин, який відноситься до категорії тяжких, в період строку випробування за попереднім вироком, а також врахував позицію потерпілого, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій, - щире каяття і відсутність обставин, що його обтяжують та призначив покарання в мінімальних межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 71 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які вона посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано наявність на її утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції належним чином враховано дані про особу обвинуваченої, що і стало підставою для призначення покарання в мінімальному розмірі.
Враховуючи викладене, підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої.
Обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року, визначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України.
Проте, як вбачається з вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 року, ОСОБА_8 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року, визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки 6 місяців.
Враховуючи викладене, встановлено, що судом першої інстанції було двічі зараховано ОСОБА_8 покарання, призначене вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення в частині стягнення процесуальних витрат, суд першої інстанції належним чином не врахував, що солідарне стягнення витрат на проведення експертизи процесуальним законом не передбачене.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 373 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 300 гривень, солідарно.
Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати за проведення експертизи підлягають стягненню в солідарному порядку з обвинувачених, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення з вироку посилання на стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судових витрат за проведення експертизи в солідарному порядку.
Разом з цим, доводи прокурора про необхідність скасування вказаного вироку та ухвалення нового вироку є безпідставними, оскільки відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи, що зміст резолютивної частини обвинувального вироку, повинен бути викладений чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вартість проведеної у справі судово-товарознавчої експертизи № 960/18 від 20.03.2018 року в рівних частках по 150 гривень з кожного відповідно, а тому в цій частині вирок суду підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 198 КК України, в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ст. 198 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 960/18 від 20.03.2018 року, на користь держави, по 150 (сто п`ятдесят) гривень з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: