Справа № 354/422/19
Провадження № 11-сс/4808/318/19
Категорія ст.309 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_3 , розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року задоволено клопотання начальника СВ Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 та надано дозвіл працівникам Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в області на примусове відібрання біологічних зразків взірців слини, зрізів нігтів, відбитки слідів пальців рук, зразків крові, змивів з обох рук у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , для проведення молекулярно-генетичної та дактилоскопічної експертиз, за необхідності із залученням відповідних спеціалістів. Зобов`язано ОСОБА_5 надати біологічні зразки взірці слини, зрізи нігтів, відбитки слідів пальців рук, зразки крові, змиви з обох рук працівникам Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання начальника СВ Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 відмовити.

Відповідно до вимог ст. 422 КПК України, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.

Разом з тим, під час підготовки вищевказаної апеляційної скарги до апеляційного розгляду, після отримання відповідних матеріалів провадження, було встановлено, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

11-1) продовження відсторонення від посади;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

За змістом вищевказаних норм вбачається, що ухвала слідчого судді про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків, апеляційному оскарженню не підлягає.

За змістом ч. 4 ст. 399 КПК України у відкритті провадження повинно бути відмовлено, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Зі змісту апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 вбачається, що вона звертає увагу апеляційного суду на те, що Конституційний Суд України неодноразово у своїх рішення (№ 9-зп від 25.12.1997 р., № 6- рп/2001 від 23.05.2001 р., № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.) висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з яких кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку, суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене, а також те що кожному належить право на судовий захист, яке відноситься до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина.

Вказує, що висновок про правозастосування норм ст. 7, ст. 9 ч. 6, ст. 24 КПК України щодо права на оскарження судового рішення до суду вищого рівня міститься в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року в справі № 5-347 кс 15.

Зокрема, у постанові зазначено, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч.2 ст.24 КПК України.

Звертає увагу, що в рішенні Конституційного суду У країни від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 чітко зазначається, що реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено в актах міжнародного права - Загальній декларації прав людини 1948 року ( стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 14), Конвенції (стаття 6), Декларації основних принципів правосудця для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 1985 року (пункт 4).

Конституційний Суд України, розглядаючи питання апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, зокрема у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій, перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абз. 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини)

Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 фактично визнає, що діючим кримінальним процесуальним кодексом не передбачена можливість оскарження судового рішення, ухваленого у відповідності до вимог ст.245 КПК України про відібрання біологічних зразків у особи, однак вважає, що керуючись принципом верховенства права, вона має право оскаржити вищевказане рішення в суді апеляційної інстанції.

При вирішенні питання щодо можливості оскарження рішення суду про відібрання біологічних зразків, суд безумовно керується принципом верховенства права, складовими якого є правова визначеність та стабільність судової практики.

Зокрема, суд враховує, що правова визначеність являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового становища особи шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується в тому числі і єдністю судової практики.

Відповідно до вимог ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом забезпечується Верховним Судом, як найвищим судом у системі судоустрою України.

При розгляду вищевказаного питання, суд безумовно враховує судову практику Верховного Суду та звертає увагу на те, що Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 237/1459/17, зазначено, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилає положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК, які його гарантують. Оскільки слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК, суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження належало виходити з приписів ст. 9 КПК, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та в ч. 6 установлює, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК), а її зміст розкрито у ст. 24 КПК, згідно з ч. 1 якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, суду, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК.

Разом з тим, такі висновки Верховного Суду стосуються постановлених слідчим суддею ухвал, що не передбачені кримінальними процесуальними нормами, тоді як ухвала слідчого судді про надання дозволу здійснити відбирання біологічних зразків чітко передбачена ст. 245 КПК України.

Зокрема, ст. 245 КПК України передбачена можливість відбирання біологічних зразків в особи у разі відмови добровільно надати такі, саме за рішенням слідчого судді, яке постановлено за результатами розгляду відповідного клопотання сторони кримінального провадження.

Процедура розгляду такого клопотання здійснюється слідчим суддею відповідно до приписів ст.ст. 160-166 КПК України, що відображено в ч. 3 ст. 245 КПК України.

За змістом вищевказаних процесуальних норм вбачається, що особа, стосовно якої вирішується питання про відібрання біологічних зразків, не позбавлена права на доступ до суду, оскільки має можливість приймати участь у судовому засіданні під час розгляду цього питання та організувати ефективний захист своїх інтересів.

Суд приймає до уваги, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі Саундерс проти Сполученого Королівства органи досудового розслідування з метою забезпечення суспільного інтересу, можуть застосовувати примусові дії, які включають право обвинувачення отримувати документи на підставі наказу про обшук, змушувати дихати в алкогольно-респіраторну трубку, брати аналіз крові або сечі.

Нормами КПК України не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку рішення слідчого судді, прийнятого за результатом розгляду клопотання про надання дозволу здійснити відбирання біологічних зразків.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження рішень слідчих суддів, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Виходячи із системного тлумачення низки положень КПК України, що стосуються постановлення слідчим суддею ухвал, ухвали за результатами розгляду клопотання про надання дозволу здійснити відбирання біологічних зразків, до вказаного переліку не входять, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК України.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

За таких обставин приходжу до висновку, що ухвала слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у ОСОБА_5 , не може бути переглянута судом апеляційної інстанції, оскільки не підлягає оскарженню відповідно до ст.ст. 307, 309 КПК України.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року та повернути апеляційну скаргу особі, що її подала.

Керуючись ст.ст.309, 392, 399 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року.

Повернути адвокату ОСОБА_4 її апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду ОСОБА_3