Провадження по справі № 1-кс/5098/19
У Х В А Л А
16 серпня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявниці ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні,-

У С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.03.2019 року задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000800, внесеному в ЄРДР 07.03.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України, та накладено арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_4 автомобіль «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з забороною відчуження, розпорядження та користування.

Власниця майна ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні проведені необхідні слідчі і відпала необхідність у подальшому арешті автомобіля.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України ОСОБА_4 є особою, що має право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна, оскільки є власницею арештованого майна і доводить, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала клопотання і просила його задовольнити, або ж хоча б дозволити їй користуватися автомобілем, оскільки вона не причетна до вчинення будь-якого злочину, є добросовісним набувачем автомобіля, який необхідний їй для того, щоб відвозити до школи неповнолітніх дітей.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що має побоювання, що у випадку експлуатації автомобіля і потрапляння його у ДТП буде пошкоджено або знищено такий речовий доказ як двигун автомобіля зі зміненим ідентифікаційним номером.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ст. 170 ч. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що заборона на використання майна може бути застосована лише у випадках, коли її незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження 0000800, зареєстровано в ЄРДР 07.03.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України за фактом виявлення зміни ідентифікаційного номеру двигуна автомобіля, що належить ОСОБА_4 .

В ході досудового розслідування було проведено огляд автомобіля та призначені судові експертизи, які на час розгляду клопотання не закінчені.

Права ОСОБА_4 як власниці майна у зв`язку з кримінальним провадженням і накладенням арешту на автомобіль зазнають певних обмежень. При цьому прокурором не було доведено, що у випадку користування автомобілем заявницею він можуть настати наслідкі, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст.1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обгрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Більше того, ЄСПЛ зауважує, що при визначенні суспільних інтересів національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх розв`язання.

Отже, передбачена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів для усунення несправедливості.

Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_4 завданням кримінального провадження № 0000800, а також наслідкам арешту майна для його власниці, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню частково в частині дозволу на користування майном.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И Л А :
Заяву ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_4 користуватися автомобілем «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також на свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, зі збереженням заборони відчуження та розпорядження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1