Провадження № 1-о/201/12/2019
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Дніпро

Cуддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши заяву адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами.

Ознайомившись з поданою заявою, суд доходить до наступних правових висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 33 КПК України прямо визначено, що кримінальне провадження за нововиявленими обставинами здійснюється судом, який ухвалив рішення, що переглядається.

При цьому, вищезазначені вимоги щодо інстанційної підсудності здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами повністю кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 463 КПК України, якою передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішення Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 року вказано, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не тільки на правову основу самого існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, установлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, в рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини підкреслює, що фраза «встановленого законом» поширюється не тільки на правову основу самого існування суду, а й дотримання таким судом певних норм.

Таким чином, враховуючи, що у поданій представниками засудженого ОСОБА_4 заяві, останні просять переглянути за нововиявленими обставинами вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2000 року, з огляду на вищезазначені положення процесуального закону, вона не може бути розглянута судом першої інстанції, оскільки перегляд такої заяви відноситься до повноважень саме суду, який ухвалив відповідний вирок («судом встановленим законом), тобто, суду апеляційної інстанції.

Крім того, суд також зазначає, що, згідно з вимогами ч. 2 ст. 34 КПК України, питання щодо підсудності розгляду кримінального провадження в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції може бути вирішено колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за клопотаннями сторін, оскільки суд першої інстанції не має можливості визначити іншу встановлену процесуальним законом підсудність розгляду кримінального провадження, в тому числі, щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, в той же час, представники заявника мають право звернутися до суду апеляційної інстанції для вирішення вказаного питання.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду, суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами. До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першої статті 7 цього Кодексу.

У зв`язку із чим, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне повернути подану адвокатами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , заяву про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 26, 33, 463, 464 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами повернути особам, які її подали адвокатам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1