Провадження № 11-кп/4820/368/19
Справа № 686/9718/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія :ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розглядукримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000239 від 12.01.2018 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2019 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмельницького, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 2678,87 грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 5000 грн. моральної шкоди.
Процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 3718 грн. 00 коп. віднесено на рахунок держави.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Як вбачається з вироку, ОСОБА_11 11.01.2018 близько 23 години 40 хвилин, перебуваючи у приміщенні залу «Спорт лото», що по вул. Купріна, 61/1 у м. Хмельницькому, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_8 , вході якого на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, привів у бойову готовність та застосував травматичний пістолет «Форт 17Р» кал. 9 мм ( НОМЕР_1 ), здійснивши ним близько шести пострілів в сторону ОСОБА_8 влучивши йому в задню поверхню плеча та ліву сідницю.
Вказаними протиправними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді трьох сліпих кульових поранень: задньої поверхні нижньої третини лівого плеча, задньої поверхні нижньої третини правого плеча, лівої сідничної ділянки, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи вирок в частині встановлення фактичних обставин справи, доведеності вини та засудження обвинуваченого просить вирок скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому, вирішення цивільного позову і стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України у виді арешту строком на 6 місяців та задоволити позовні вимоги у повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_10 на його користь моральної шкоди в розмірі 100000 грн., а також стягнути з обвинуваченого понесені потерпілим витрати на оплату правової допомоги. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання судом першої інстанції є надто м`яким та недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, що в повній мірі не забезпечує мету призначення покарання для винної особи. Вказує, що судом було залишено поза увагою покази обвинуваченого, про те що він не може в повній мірі відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду, через відсутність доходів, оскільки є студентом, інвалідом з дитинства та не працює. Посилається на хибний висновок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Зауважує, що судом не враховано, що в результаті протиправних дій ОСОБА_10 йому було заподіяно душевні, фізичні та емоційні страждання в тому числі переживання під час звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та відстоювання своїх інтересів в суді. Вказує, що з отриманими травмами він проходив лікування, що створило незручності у повсякденному житті. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у відшкодуванні за рахунок обвинуваченого судових витрат пов`язаних з отриманням правової допомоги, в повному обсязі.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора та пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_9 про законність і обґрунтованість вироку суду та необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково.
В судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 визнав повністю та дав визнавальні показання.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні вище зазначеного злочину при наведених у вироку обставинах підтверджуються сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених в судовому засіданні, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, доведеності вини, правильності кваліфікації дій, які ніким не оспорюються.
Виходячи з положень ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано визнання вини обвинуваченим, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, те що ОСОБА_10 є інвалідом 2 групи.
Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому підстав для його посилення, як того просить у своїй апеляційній скарзі потерпілий, колегія суддів не вбачає.
Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо необґрунтованої відмови судом першої інстанції у відшкодуванні витрат на правову допомогу.
Обґрунтовуючи відмову у задоволені позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначив у вироку про те, що на підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги не було надано жодних належних та допустимих доказів. Крім того, надана потерпілим додаткова угода до угоди про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 15.01.2018 року та квитанції додані до неї, судом до уваги не беруться, оскільки в матеріалах справи відсутня основна угода про надання правової допомоги.
Однак, згідно ч.1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
У матеріалах кримінального провадження наявна копія угоди про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 15 січня 2018 року укладена між потерпілим ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_7 , копія додаткової угоди до угоди про надання правової допомоги у кримінальному провадженні (представництво інтересів потерпілого) від 15 січня 2018 року та квитанції про оплату послуг за надання правової допомоги.
У відповідності з ч.1 ст.124, п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати підлягають обов`язковому стягненню із особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Колегія суддів, з врахуванням складності кримінального провадження, обсягу часу і участі захисника у судовому провадженні в судах першої та апеляційної інстанції вважає, що витрати на правову допомогу адвоката підлягають частковому задоволенню.
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами потерпілого про необхідність стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 фактичних витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн..
Колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта в частині визначення судом першої інстанції заниженого розміру відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про цивільний позов, суд першої інстанції частково задоволив вимоги потерпілого, стягнувши з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 5000 гривень моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначаючи підстави відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував перенесені ним фізичні та моральні страждання внаслідок отримання злочинних дій обвинуваченого, якими було спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я для останнього.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій обласній лікарні з 12.01.2018 по 23.01.2018 року, з 24.01.2018 по 05.02.2018 року амбулаторно звертався за медичною допомогою з приводу наслідків отриманих травм.(а.к.п.17-35)

Психологічний та фізичний стан потерпілого погіршився, змінився звичайний спосіб життя, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого щодо збільшення суми моральної шкоди, стягнутої на його користь, є такими, що заслуговують на увагу.

З урахуванням наслідків вчиненого злочину, а саме фізичних і моральних страждань потерпілого, які він отримав та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди на його користь необхідно збільшити до 30000 гривень.

Колегія суддів керуючись п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, з урахуванням того, що збільшення суми моральної шкоди не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду в частині цивільного позову потерпілого та стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 частково задоволити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2019 року стосовно ОСОБА_10 в частині цивільного позову та витрат на правову допомогу змінити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 8000 (вісім тисяч) грн. витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_7 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: