н/п 1-кп/490/847/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000366, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Березовка Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, 23.07.2015 призваного за мобілізацією на військову службу, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який на час інкримінованого правопорушення перебував на посаді навідника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового відділення у військовому званні матрос,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
23.07.2015року громадянин ОСОБА_3 був призваний для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 03.08.2015 № 153 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового відділення зазначеної військової частини.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з положенням ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початок проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з 23.07.2015, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини та призначення на посаду, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 , достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ч.6, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.
29.02.2016 близько 08 годині 00 хвилин, матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та без поважних на те причин перебував за місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
29.12.2017 о 08 годині 00 хвилин, матрос ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 приступив до виконання службових обов`язків та припинив вчиняти злочин.
29.12.2017 матроса ОСОБА_3 відповідно до наказу командира військової частини №309 від 29.12.2017 звільнено в запас.
Таким чином, матрос ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини за вище викладених обставин, і дав показання про те, що знаючи про порядок проходження військової служби, самовільно залишив військову частину за сімейними обставинами. У зазначений в обвинуваченні період він перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . У вчиненому щиро кається.
Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходитьтся, має на утриманні неповнолітніх дітей, брав участь в АТО, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно, зважаючи на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітніх дітей, є учасником бойових дій, щиро покаявся у вчиненому, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1