Справа № 1-КП/303/350/19
303/1861/19
Ряд стат звіту 380
В И Р О К
31 жовтня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження №0000331 внесене до ЄРДР 28 серпня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шершенці Кодимського району Одеської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, не одруженого, колишнього військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини ПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на посаді заступника командира бойової машини навідник оператор 1 гірсько-піхотної роти гірсько-піхотного батальйону, старшого солдата, у відповідності до ст.. 89 КК України не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
- захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваний за мобілізацією в/частини ПП НОМЕР_1 (на даний час НОМЕР_2 , з місцем розташування АДРЕСА_2 ), у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без дозволу відповідних службових осіб військової частини, о 08.00 год. 15.03.2015 року до розташування військової частини ПП НОМЕР_1 без поважних причин не прибув та був відсутній на військовій службі по 14.05.2015 року, без поважних причин, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність із несенням військової служби.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю та показав, що дійсно будучи військовослужбовцем призваний за мобілізацією в/частини ПП НОМЕР_1 (на даний час НОМЕР_2 , з місцем розташування АДРЕСА_2 ), у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без дозволу відповідних службових осіб військової частини, о 08.00 год. 15.03.2015 року до розташування військової частини ПП НОМЕР_1 без поважних причин не прибув та був відсутній на військовій службі по 14.05.2015 року, без поважних причин, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність із несенням військової служби. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 просить застосувати до нього Закон України Про амністію у 2016» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року та звільнити його від відбування покарання.
Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, проти чого не заперечували учасники судового розгляду, з`ясувавши при цьому обставини щодо правильного розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого.
ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно досудової доповіді органу пробації, має «середній» ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства. На даний час, призначений на військову службу до ЗС України за контрактом, відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 06.08.2019 року № 162, яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та перебуває на військовій службі по теперішній час.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а вина його доведена і ним повністю визнана.
Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, керуючись законом, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), всі обставини справи в їх сукупності, дані про особу винного.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, а обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням іспитового строку (ст. 75 КК України) та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішуючи питання про можливість застосування до ОСОБА_3 акту амністії, суд виходить з того, що злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Відповідно до ст.ст. 44, 86 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється судом від покарання на підставі закону України про амністію. ОСОБА_3 - є суб`єктом амністії згідно із Законом України Про амністію у 2016» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року, оскільки підпадає під дію ст. 2 цього Закону, як особа, що має статус учасника бойових дій.
Стаття 2 Закону України Про амністію у 2016» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року, регламентує - звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368- 374, 376 КПК України, , ст. ст. 2, 9 Закону України Про амністію у 2016» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Звільнити засудженого ОСОБА_3 повністю від відбування призначеного покарання, застосувавши до нього ст. ст. 2, 9 Закону України Про амністію у 2016» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1