Справа № 294/895/19
Провадження № 1-кп/273/154/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000115 від 22.04.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Баранівського районного суду Житомирської області на розгляді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу утримання під вартою обвинувачених посилаючись на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: щодо спроб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, експертів та інших осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які були на час обрання запобіжного заходу на даний час не відпали.

Заслухавши думку обвинувачених та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки прокурор не довів жодним доказом зазначені у своєму поясненні ризики, думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченим, суд дійшов висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України , метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд при вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховує що останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення їх винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на значний строк.

Даний злочин вчинений обвинуваченими, щодо солдата, який разом з ними проходив військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Потерпілий ОСОБА_8 , на даний час впевнений, що обвинувачені несуть йому та потерпілому ОСОБА_9 реальну загрозу, коли будуть перебувати на особистому зобов`язанні у військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, у кримінальному провадженні судом в повному обсязі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевіряно їх доказами, в тому числі не допитані всі свідки, а відтак обвинувачені, знаходячись у військовій частині НОМЕР_1 , зможуть незаконно впливати на свідків та інших причепних до вчинення кримінального правопорушення осіб, оскільки військова частина є режимним об`єктом, контроль працівників поліції за виконанням обвинуваченими обов`язків у разі застосування до них запобіжного заходу - особистого зобов`язання з перебуванням на території військової частини, буде неможливим.

Даний злочин вчинений обвинуваченими щодо солдата, який разом з ними проходив військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тому в зазначеному кримінальному провадженні наявні інтереси суспільства, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи кожного обвинуваченого.

Доводи захисника, щодо відсутності вагомих доказів вчинення обвинуваченими злочину передбаченого ч.3 ст.406 КК України, суд вважає наразі передчасними з огляду на стадію судового розгляду провадження.

Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, та що такий захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень по справі.

Керуючись статтями 331,359 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 40 днів з утриманням на гауптвахті до 17 грудня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1