Справа №345/2326/19
Провадження № 1-кп/345/287/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2019 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням в інше приміщення.

З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

ОСОБА_4 ,маючи не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення злочинів проти власності шляхом проникнення в житло та інші приміщення, на шлях виправлення та перевиховання не став, а повторно вчинив новий умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 24.04.2019 ОСОБА_4 проходив по вулиці Окружній у м. Калуші, а саме повз територію ТзОВ «Євро-Авто-Бан», що розташована в м. Калуші по вул. Окружна, 8а. В цей час ОСОБА_4 з метою вчинення крадіжки, вирішив зайти на зазначену територію.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно та з метою особистого збагачення, 24.04.2019 близько 15:00 год. ОСОБА_4 проникнувши на територію даного підприємства через незачинені металеві ворота та зайшов в приміщення адміністративної будівлі ТзОВ «Євро-Авто-Бан».

Перебуваючи в даному приміщенні останній побачив незачинені на замок двері кабінету директора ОСОБА_6 , ключ від яких знаходився в серцевині замка, проник у вказаний кабінет, звідки умисно, повторно,таємно викрав грошові кошти в сумі 15550 грн., які знаходились у шухляді дерев`яної тумбочки та 2100 грн., які знаходились в правій кишені матерчастої куртки коричневого кольору на спинці крісла.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденими грошовими коштами покинув приміщення адміністративної будівлі ТзОВ «Євро-Авто-Бан» та територію даного підприємства довівши свій злочинний умисел до кінця, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 17650 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене.

Його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що оскільки обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, то просить визнати його підзахисному мінімальну міру покарання.

Потерпілий у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінально процесуального кодексу України суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений, його захисник та прокурор не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що його вина у вчиненні злочинів знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням у приміщення.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, немає, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше неодноразово судимий, має на утриманні малолітню дитину), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; з урахуванням тих обставин, що обвинувачений покаявся, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах у виді позбавлення волі.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Так, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, а виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його фактичного затримання.

Арешт на вказане майно, за вимогами ст.174 КПК України, слід скасувати, оскільки суд ухвалює у кримінальному провадженні судове рішення, яким закінчується судовий розгляд.
Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня його фактичного затримання, а саме: з 24.04.2019, та відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою з 24.04.2019 року, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Захід забезпечення кримінального провадження, до вступу вироку в законну силу, залишити попередній - тримання під вартою.
Скасувати арешт з: мобільного телефону марки «Apple Iphone», білого кольору із маркуванням «model A1586», у чохлі чорного кольору; грошових коштів в сумі 17 650 грн., які вилучено з шухляди кабінету директора потерпілого ОСОБА_6 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.05.2019.

Речові докази мобільний телефон марки «Apple Iphone», білого кольору із маркуванням «model A1586», у чохлі чорного кольору; грошові кошти в сумі 17 650 грн., які вилучено з шухляди кабінету директора потерпілого ОСОБА_6 ; матерчату куртку повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Речовий доказ запис камер відео спостереження, який відкопійовано на CD-R-диск, та який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000475- залишити при даних матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: