1Справа № 335/9631/19 1-кс/335/6037/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001405 від 20.06.2019 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0001405 від 20.06.2019 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що 20.06.2019, приблизно о 04:10 годин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи групою осіб, перебуваючи біля кафе «Понеслось», вчинили хуліганські дії, що супроводжувались особливою зухвалістю, відносно потерпілого ОСОБА_6 .
Крім цього, 20.06.2019, ОСОБА_4 , маючи умисел на тяжкі тілесні ушкодження, із застосування вогнепальної зброї, невстановленої в ході досудового розслідування марки, здійснив постріли у потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому наскрізне поранення правої ноги, та проникаюче поранення легені, що в свою чергу кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння.
В ході досудового розслідування 23.08.2019 проведено обшук в приміщенні квартири № квартири АДРЕСА_1 .. В ході проведення вказаної слідчої дії було виявлено ОСОБА_5 . Під час обшуку вилученого картку Приват Банк «Золота картка для виплат» № НОМЕР_1 , дійсна до 01/22,cvv 196, картка МоноБанк № НОМЕР_2 , дійсна до 11/24, сvv 791 рушниця чорного кольору № НОМЕР_3 Hatsa Arms Company; дозвіл на зброю на ім`я ОСОБА_5 .
Враховуючи вищевикладене, орган досудового розслідування приходить до висновку, що вилучені в ході обшуку предмети, пристосовані та використані для вчинення кримінального правопорушення. Окрім цього по вказаним предметам необхідно провести ряд слідчих дій, зокрема оглянути їх. Окрім цього, вказані картки та мобільні телефони використовувались як засіб для приховування від органів досудового розслідування, а тому слідчий просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, зазначене в клопотанні.
В судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю на задоволенні клопотання наполягає.
Клопотання слідчий у судовому засіданні не підтримав, додаткових документів слідчому судді не надав.
В судове засіданні власник майна не з`явився.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Так, частиною 7 ст. 236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий має право вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів клопотання та доданих до нього документів, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 23.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 було проведено обшук в присутності ОСОБА_5 у ході проведення якого виявлено та вилучено картку Приват Банк «Золота картка для виплат» № НОМЕР_1 , дійсна до 01/22,cvv 196, картка МоноБанк № НОМЕР_2 , дійсна до 11/24, сvv 791 рушниця чорного кольору № НОМЕР_3 Hatsa Arms Company; дозвіл на зброю на ім`я ОСОБА_5 .
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Поряд із цим, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання про накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Слідчий у судове засідання не з`явився, клопотання не підтримав, додаткових документів і доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні, слідчому судді не надав, долучивши до клопотання лише копію витягу з ЄРДР та копію протоколу обшуку від 23.08.2019р.
Посилання слідчого на ті обставини, що вказані картки та мобільні телефони (телефони не вилучалися під час обшуку) використовувались як засіб для приховування від органів досудового розслідування, як підстава для накладення арешту, суперечать положенням ст.170 КПК України та завданням арешту, визначеним у цій статті.
Кримінально-процесуальним законом закріплено, що при вирішенні питання про застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя, згідно ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Аналізуючи викладені обставини, суд доходить висновку про те, що слідчим у своєму клопотанні не наведено достатніх підстав, що обґрунтовують необхідність арешту картки Приват Банк «Золота картка для виплат» № НОМЕР_1 , дійсна до 01/22,cvv 196, картка МоноБанк № НОМЕР_2 , дійсна до 11/24, сvv 791 рушниці чорного кольору № НОМЕР_3 Hatsa Arms Company; дозвілу на зброю на ім`я ОСОБА_5 , також не вказано, які саме сліди злочину зберігли зазначені речі і що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На думку слідчого судді, відсутні достатні підстави вважати, що вилучені картку Приват Банк «Золота картка для виплат» № НОМЕР_1 , дійсна до 01/22,cvv 196, картка МоноБанк № НОМЕР_2 , дійсна до 11/24, сvv 791 рушниця чорного кольору № НОМЕР_3 Hatsa Arms Company; дозвіл на зброю на ім`я ОСОБА_5 , відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Тим паче, із змісту повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, що встановлено із матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу, встановлено, що знаряддям вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст.296 КК України є пістолет, невстановленої в ході досудового розслідування марки, а не рушниця, про накладення арешту на яку зазначено у клопотанні. Також з урахуванням часу, який сплив з 20.06.2019 року (часу події злочину) слідчим не доведено доцільність арешту зазначеного у клопотанні майна в даному випадку, що не відповідатиме меті та завданням кримінального провадження, що здійснюється за ч. 4 ст. 296 КК України.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи викладене, слідчий суддя, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Отже, вказане клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001405 від 20.06.2019 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, про арешт майна, залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1