ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 759/11506/18
провадження № 51-3238 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі- Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 0003520 стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Шеньчжень, провінції Гуандун, району Фу Тень, Китайська Народна Республіка, громадянина КНР, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого головним бухгалтером в ТОВ «Хуавей Україна», такого, що судимості не мав,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК)
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк два роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК Лю Чжунсянь зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 26 квітня 2018 приблизно о 08 год. 23 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр-ту Л.Курбаса зі сторони бул. В.Гавела в напрямку вул. Г.Юри, ближче до лівого краю проїзної частини дороги, наближаючись до повороту на вул. Г. Космосу в м. Києві, де на шляху руху автомобіля були розташовані дорожні знаки: 3.21 Правил дорожнього руху України (дал ПДР) «В`їзд заборонено» з табличками 7.1.1 ПДР «100 м.» та 1.37 ПДР «Дорожні роботи» (зліва та справа по ходу руху), повторно перед перехрестям 3.21 ПДР «В`їзд заборонено» з табличками 1.37 ПДР «Дорожні роботи», 1.4.1. ПДР «Напрямок повороту (праворуч)» та 4.2 ПДР «Рух праворуч», під`їжджаючи до ділянки дороги, де проводилися ремонтні роботи й було дозволено лише поворот праворуч на вул. Г. Космосу в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення для здійснення повороту праворуч та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, чим порушив п. 1.5, 2.3 (б), 10.1., 10.4., 12.1., внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався по тротуару зі сторони вул. Г. Космосу в напрямку вул. Г.Юри, в результаті чого заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тяжких за критерієм небезпеки для життя.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволено частково, вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_5 змінено. Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В решті вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації дій останнього, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Зокрема, прокурор зазначає, що дійшовши висновку про непризначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, апеляційний суд усупереч положень ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) неналежно мотивував таке своє рішення.
Позиції учасників судового провадження
До Суду надійшли письмові заперечення захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в яких вони просять залишити без зміни ухвалу апеляційного суду.
У судовому засіданні прокурор, який представляв державне обвинувачення під час касаційного розгляду, підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_5 , які просили залишити без зміни ухвалу апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. За змістом ст. 404 цього Кодексу апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам кримінального провадження й дослідженим у судовому засіданні доказам.
Відповідно до положень ст. 419 КПК при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст.438 КПК, є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Висновки суду про встановлені фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_5 , юридична кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК та справедливість призначення основного покарання у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Доводи прокурора щодо незаконності ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_5 через істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону й невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якостіне є переконливими.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Проте цих вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.
Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК передбачено альтернативні види основних покарань та надано можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства в справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання стосовно виду і розміру покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його позитивні характеристики, те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно працює, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, відшкодував потерпілому завдані збитки. Судом також ураховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання. З огляду на наведене, суд визнав за можливе призначити ОСОБА_5 основне покарання у межах санкції частини статті за якою його засуджено, та дійшов висновку про можливість звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.
Однак, прийнявши рішення стосовно призначення додаткового покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд у вироку не навів відповідних мотивів, про що слушно зазначив апеляційний суд у своїй ухвалі.
За результатом розгляду апеляційної скарги захисника, зваживши на її доводи, у тому числі й про відсутність мотивів у вироку стосовно призначення ОСОБА_5 додаткового покарання, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 419 КПК та з огляду на положення ст. 404 КПК щодо меж розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд змінив вирок, та ухвалив вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок суду залишив без зміни.
Апеляційний суд, у своїй ухвалі навів належні мотиви й обґрунтування стосовно незастосування до засудженого додаткового покарання та на законних засадах прийшов до висновку про зміну вироку. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК.
З таким рішенням апеляційного суду погоджується й колегія суддів та вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.
Підстав для скасування ухвали апеляційного суду, як про те просить прокурор, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягли б за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_11 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3