Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурорапрокуратури Волинської області ОСОБА_8 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 18 липня 2019 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000059 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села В`язівне, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, з вищою освітою, непрацюючого, ?

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 18 липня 2019 року клопотання обвинуваченого задоволено.
Обвинувальний акт від 29 травня 2013 року у кримінальному провадженні № 0000059 відносно ОСОБА_6 повернуто прокурору.
З обвинувальним актом повернуто прокурору подані під час попередніх судових розглядів матеріали досудового розслідування.
У поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вказуючи, що вона підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що вимоги ст. 291 КПК України при складанні та затвердженні обвинувального акта дотримані. Зокрема в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінувалися ОСОБА_6 , зазначена правова кваліфікація дій обвинуваченого ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Останні є достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого обвинувачення, відповідають кваліфікації його дій на момент складання та затвердження обвинувального акта, що є необхідним для підготовки захисту.
Зазначає, що суд першої інстанції, вказуючи на відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 364 КК України, в порушення вимог ст. 314 КПК України, вдався до оцінки доказів на стадії підготовчого судового засідання та вказує на обставини, які встановлені рішеннями апеляційної і касаційної інстанцій.
На стадії підготовчого судового засідання суд не вправі робити висновки щодо повноти досудового розслідування, достатності доказів у сторони обвинувачення, правильності кваліфікації органами досудового розслідування діянь обвинуваченого та її відповідності фактичним обставинам справи.
Статтею 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Порядок нового розгляду обвинувального акта після скасування вироку суду врегульовано ст. 416 КПК України, вимоги якої є обов`язкові для суду. Проте, зазначена норма ніяким чином не зобов`язує прокурора змінити обвинувачення на стадії підготовчого судового засідання.
Зміна обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення можлива лише під час судового розгляду. Суд першої інстанції позбавив прокурора можливості скористатися своїм правом щодо зміни обвинувачення, чим на думку прокурора, порушено вимоги ст. 21 КПК України щодо гарантування кожному доступу до правосуддя.
Зазначає, що неможливо погодитися з твердженням суду про незаконність факту наявності у суду першої інстанції до початку судового розгляду матеріалів досудового розслідування, оскільки це може викликати сумніви у неупередженості суду.
Вказує, що нормами КПК України не передбачено можливості повернення прокурору матеріалів досудового розслідування після їх надходження до суду першої інстанції, в тому числі на новий судовий розгляд.
Вважає, що об`єктиві підстави для виникнення будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом відсутні. Твердження сторони захисту з даного приводу і покладення їх судом в основу ухваленого рішення є безпідставними і нічим необґрунтованими.
Просить ухвалу суду першої інстанції від 18 липня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що наведені в ній твердження та доводи в обґрунтування вимоги про скасування оскаржуваної ухвали є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Зазначає, що за викладених обставин, які сторона обвинувачення вважає встановленими, обвинувальний акт містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, про що безпосередньо зазначено у ньому.
Звертає увагу, що у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 судовим рішенням (вироком), що набрав законної сили, останнього було визнано невинуватим за ч.3 ст. 364 КК України та виправдано.
На думку захисника, усупереч вимог КПК України обвинувальний акт містить формулювання, фактичні обставини та їх кваліфікацію (висунуте обвинувачення) щодо яких обвинувачений виправданий, при цьому виправданий саме в цьому кримінальному провадженні, що грубо порушує вищевказані вимоги кримінального процесуального закону, тобто такий обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Зазначає, що суд першої інстанції жодних доказів не досліджував та не оцінював, а лише врахував наявність судового рішення в даному кримінальному провадженні, яке набрало законної сили, а отже є обов`язковим до виконання.
На думку захисника, розгляд кримінального провадження на підставі вказаного обвинувального акта, який містить висунуте обвинувачення, щодо яких ОСОБА_6 виправданий, суттєво утруднить з`ясування судом обставин, зробить неможливим здійснення обвинуваченим належного захисту своїх прав, грубо порушить гарантовані законом процесуальні права на захист, передбачені п.1 ч.3 ст. 42 КПК України, а також унеможливить для суду в подальшому постановити законний, обґрунтований і вмотивований вирок, зміст якого б відповідав вимогам ст. 374 КПК України.
Вважає беззмістовні доводи прокурора, що суд позбавив його можливості скористатись своїм правом щодо зміни обвинувачення, та порушення вимоги 21 КПК України, оскільки, враховуючи процесуальну стадію судового провадження та невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, саме повернення обвинувального акта з метою його приведення прокурором у межі обвинувачення, щодо якого не прийнято процесуальне рішення, є єдиним обґрунтованим та законним рішенням.
Покликаючись на ч.ч.3,4 ст. 291 КПК України, вказує, що надання суду інших документів до початку судового розгляду, окрім зазначеного у вказаних частинах ст. 291 КПК України забороняється.
Вважає, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акта, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам КПК України, містить істотні недоліки, що перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду, у тому числі щодо формулювання обвинувачення, його правової кваліфікації.
Просить ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши дані обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення повністю.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу, положеннями якої законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акта у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, зокрема, і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акта.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підставою для повернення обвинувального акта прокурору є саме невідповідність обвинувального акта вимогам цього Кодексу. Інші підстави для повернення обвинувального акта законодавцем не передбачені.
Тобто повернення обвинувального акта прокурору, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Як вбачається з матеріалів провадження вказані вимоги кримінального процесуального закону судом належним чином дотримані не були.
Мотивуючи своє рішення про необхідність повернення обвинувального акта, суд послався на те, що обвинувальний акт від 29 травня 2013 року не в повній мірі відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України щодо формулювання обвинувачення, його правової кваліфікації тощо. На думку суду, оскільки справа неодноразово переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій, то повернення обвинувального акта прокурору сприятиме реалізації завдань кримінального провадження. Визнано судом слушними зауваження захисту про наявність у суду першої інстанції до початку судового розгляду матеріалів досудового розслідування, що згодом може викликати сумніви у неупередженості суду.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.
Як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року ухвалу апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року, якою виправдувальний вирок Любешівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України залишено без змін, в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КК України скасовано і призначено в цій частині новий апеляційний розгляд. Мотивуючи своє рішення щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 364 КК України Верховний Суд констатував, що ОСОБА_6 в цій частині обвинувачення виправданий, вказане кримінальне правопорушення декриміналізоване, що виключає можливість перегляду ухвали апеляційного інстанції.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 березня 2019 року вирок Любешівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КК України скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Порядок нового розгляду після скасування вироку суду врегульовано ст. 416 КПК України, вимоги якої є обов`язкові для суду першої інстанції.
Як слушно наголошує прокурор в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційної інстанції, дослідження доказів у кримінальному провадженні є предметом розгляду та доказування стороною обвинувачення в ході судового розгляду, зміна обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення можлива лише під час судового розгляду. Нормами КПК не передбачено можливості повернення прокурору матеріалів досудового розслідування після їх надходження до суду першої інстанції, в тому числі і на новий розгляд.
Суд вирішує питання, передбачені ч.1 ст. 368 КПК України (чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад злочину і якою статтею України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього злочину та ін.), ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору з огляду на те, що його складено та затверджено прокурором 29 травня 2013 року за ч.3 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, а ОСОБА_6 в частині обвинувачення за ч.3 ст. 364 КК України виправданий, і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції лише в частині виправдання останнього за ч.1 ст. 366 КК України, є безпідставними та необґрунтованими.
Не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають загальним засадам кримінального провадження, зокрема, і верховенству права відповідно до європейських стандартів, висновки суду щодо можливості виникнення сумнівів у неупередженості суду у зв`язку з наявністю у суду першої інстанції до початку судового розгляду матеріалів досудового розслідування за інкримінованими ОСОБА_6 двома статтями (ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України).
Крім того, відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
Судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.
Європейський суд наголосив, що розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів. Крім того, також має прийматись до уваги характер процесу та значення, яке він мав для заявника.
З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що події інкримінованих ОСОБА_6 злочинів датовані 2010 роком. Вперше обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, затверджений 23 липня 2012 року надійшов до Любешівського районного суду Волинської області 30 липня 2012 року, вдруге від 29 травня 2013 року 04 червня 2013 року, дане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 неодноразово переглядалось в апеляційній та касаційній інстанціях, тобто судовий розгляд справи судами трьох інстанцій триває більш як 7 років і остаточне судове рішення не прийнято, що вказує на порушення гарантованого ОСОБА_6 права на захист та розгляду справи протягом розумного строку.
Європейський Суд у своїх рішеннях (справа «Кривошей проти України», заява № 7433/05, 23 червня 2016 року; справа «Ярошовець та інші проти України», заява № 74820/10, 71/11, 76/11, 83/11 ТА 332/11, 3 березня 2016 року, «Архіпов та інші проти України», заява № 39029 та 9 інших заяв, 12 січня 2017 року та інші справи) наголошує, що повторна передача справи для повторного розслідування та повторного розгляду в рамках одного провадження може виявити серйозний недолік діяльності механізму кримінального правосуддя. Зокрема, у справі «Кривошей проти України» Європейсьокий Суд констатував порушення ст. 6 ЄКПЛ, оскільки органи влади не вирішили справу заявника з належною ретельністю і тривалість кримінального провадження, яке включало в себе досудове слідство та судовий розгляд справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій становила більш ніж 10 років та 9 місяців, що не відповідала вимозі «розумного строку».
За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції по кримінальному провадженні, а тому колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції не мав достатніх підстав для повернення зазначеного обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

У зв`язку із зазначеним, ухвала суду першої інстанції не може вважатися чинною та підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, оскільки підстав, які позбавили суд можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, КПК України, колегія суддів, ?
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_8 задовольнити повністю.
УхвалуЛюбешівського районного суду Волинської області від 18 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000059, стосовно ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта скасувати із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3