ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4476/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/422/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
04 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2019 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Архангельська Слобода Каховського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

23.11.2016 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Початок строку: 31.01.2017 року, кінець строку: 31.01.2020 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, відбуваючи покарання в установі, не працевлаштований. Наведене свідчить про те, що засуджений своє виправлення не довів і не має підстави для його умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує про те, що має заохочення за весь час відбування покарання, відвідує медичну частину установи за наявності захворювань. На підставі викладеного, просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має два заохочення, які датовані, починаючи з 2017 року. Не працевлаштований на підприємстві установи. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, роботи по благоустрою виконує, на профілактичних обліках не перебуває.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

31.01.2018 року ОСОБА_7 відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не стає на шлях виправлення, а 31.07.2018 року йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.

Посилання засудженого на наявність у нього заохочень, його позитивну характеристику, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 в цілому, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, зокрема й проти власності, але після відбуття покарання в місцях позбавлення волі, маючи не зняті та не погашені судимості, належних висновків для себе не зробив, і знову вчиняв нові умисні злочини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення, і це жодним чином не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Наявність у ОСОБА_7 лише 2 заохочень за весь час відбування покарання (2017-2018 роки), які за своєю кількістю є незначними, також беззаперечно не свідчать про те, що він довів своє виправлення.

Будь-які інші відомості про особу засудженого, які в повній мірі можуть свідчити про те, що він довів своє виправлення, відсутні.

Наведені вище обставини в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише намагається стати на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Вказівки апелянта про те, що він відвідує медичну частину, не приймаються до уваги, оскільки матеріалами провадження не підтверджено, що у засудженого наявні будь-які захворювання, які є перешкодою для подальшого відбуванню покарання.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2019 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2