ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №614/168/18 Головуючий 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1035/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
Іменем України

08 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженням за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 17.09.2018р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Стаханов Луганської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, зареєстрованого як особа переселенець з тимчасово окупованої території за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Борівського районного суду Харківської області від 12.12.2017р. за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3(три) роки,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 12.12.2017р. і остаточне покарання - 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 14.02.2018р. приблизно о 11год. 50хв. маючи намір на таємне викрадення чужого майна зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де з полиці торгівельного залу самообслуговування здійснив крадіжку набору ігрового «BeybLade» та ляльки в коробці «FASHION» (моделі «Frozen» 15см ) вартість яких становить відповідно 149грн. 99коп. та 24грн. 99коп., а після того як продавець магазину ОСОБА_8 помітила вчинення ним крадіжки зазначених товарів, ОСОБА_7 діючи з раптово виниклим умислом спрямованим на відкрите заволодіння вказаним майном повторно з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, залишив місце злочину, обернувши у подальшому викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 174 грн. 98 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та застосувати до нього положення ст.69 КК України та зменшити строк відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, вислухавши думку, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку, справа розглядалась в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.
Колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Таким чином, апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, віднесеного законодавством до тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, факт вчинення нового злочину в період іспитового строку, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та визнав ці обставини, відповідно до ст.66 КК України, такими, що пом`якшують його покарання. Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених ст.67 КК України, судом встановлено не було. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_7 задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітніх дітей - сина 2009р.н. та доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Окрім того, суд, при призначенні покарання обвинуваченому також врахував вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що виходячи з положень кримінального закону, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Покарання, яке призначено обвинуваченому за ч.2 ст.186 КК України, з застосуванням ч.1 ст.71 КК України 4 роки 3 місяці позбавлення волі, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Санкція статті за якою засуджено ОСОБА_7 передбачає покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі, тож суд першої інстанції фактично призначив мінімальне покарання.
Колегія суддів, не вбачає підстав для скасування або зміни вироку та не знаходить правових підстав застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407-409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 17.09.2018р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, - у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді