Ухвала
Іменем України
17 липня 2019 року
м. Київ
справа № 631/125/18
провадження № 51-3517 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у кримінальному провадженні №0000489 стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красноград Харківської області, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) не судимого.

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 жовтня 2017 року після 15-ї години 30 хвилин, перебуваючи в нетверезому стані, знаходився поруч з магазином " ІНФОРМАЦІЯ_2 " за адресою: АДРЕСА_3 . Під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_6 умисно заподіяв їй тілесні ушкодження. Обвинувачений завдав близько семи ударів кулаком в область голови та обличчя потерпілої. ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодженні у виді забійної рани в області правої брови з крововиливом на повіках правого ока, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_5 , ставить вимогу про скасування вироку Красноградського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що судом першої інстанції при ухвалені вироку не дотримано вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме мотивувальна частина вироку не містить змісту фактичних показань обвинуваченого. Також, на думку прокурора, апеляційний суд не усунув допущених судом першої інстанції порушень, не надав оцінку доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, вмотивовано їх не спростував, і ухвалив рішення, яке не відповідає приписам ст. 419 КПК.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 370 КПК визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК, та кваліфікація її дій за вказаною статтею у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.
За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323, ст. 381 КПК.
Як убачається із наданих копій судових рішень, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 в суді першої інстанції здійснювалось у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, так як обвинувачений в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, однак від дачі показань відмовився. Про такий порядок дослідження доказів у справі була з`ясована думка учасників судового провадження, у тому числі щодо правильності розуміння ними змісту цих обставин та було роз`яснено їх права щодо позбавлення можливості оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Право давати показання з приводу обвинувачення чи відмовлятися їх давати належить виключно обвинуваченому, що передбачено нормами ст. 42 КПК.
Крім того, у ході апеляційного перегляду справи було перевірено доводи прокурора, надано на них вичерпну відповідь та обґрунтовано визнано їх безпідставними.
Так, як убачається з ухвали апеляційного суду, відповідно до журналу судового засідання та технічного звукозапису судового засідання, яке відбулося 24 липня 2018 року, судом першої інстанції зазначені вимоги закону були виконані, а саме було з`ясовано правильність розуміння учасниками розгляду змісту обставин кримінального провадження, наявність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді першої інстанції висловив думку про необхідність розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, не заперечував проти рішення суду про такий розгляд справи, не заявляв клопотань про необхідність доповнення судового слідства та дослідження додаткових доказів по справі.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті.
Проте касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо істотного порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанції, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає і вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити прокурору ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у кримінальному провадженні №0000489 стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3