Дата документу 20.08.2019 Справа № 334/5336/19
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/776/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/5336/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години наступної доби строком на два місяці, тобто до 19 вересня 2019 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: не залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 20.00 години до 06.00 години наступної доби; прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, або суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання, роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі змістом судового рішення, досудовим розслідуванням встановлено, що 20 липня 2019 року, приблизно о 08 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись в громадському місці - на зупинці громадського транспорту «пр. Металургів», поблизу житлового будинку № 15 по пр. Металургів в місті Запоріжжі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, порушуючи прийняті у суспільстві норми поведінки, почав демонструвати наявний при ньому предмет, схожий на пістолет, погрожуючи його застосуванням раніше йому незнайомому ОСОБА_11 , виражаючись при цьому на його адресу грубою нецензурною лайкою.

В цей же час на зупинці громадського транспорту «пр. Металургів» в м. Запоріжжі знаходився ОСОБА_12 , який побачив хуліганські дії ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_11 та перехожих, які знаходились на зупинці та чекали на громадський транспорт. Далі ОСОБА_12 з метою припинення подальших хуліганських дій ОСОБА_8 , усвідомлюючи реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_11 та перехожих, зробив останньому усне зауваження та запропонував опустити зброю та припинити хуліганські дії. У відповідь на вказане зауваження ОСОБА_8 , продовжуючи свої хуліганські дії, вперто не бажаючи їх припиняти, діючи умисно, бажаючи показати свою перевагу над оточуючими, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві норми і правила поведінки, норми моралі, моральності та благопристойності, не зважаючи на наявність на зупинці громадського транспорту значної кількості людей, діючи з особливою зухвалістю, направив ствол пістолета у бік ОСОБА_12 та став погрожувати його застосуванням.

Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час усної бесіди вмовили ОСОБА_8 опустити зброю та в цей час ОСОБА_12 за допомогою фізичної сили відібрав у останнього пістолет, затримав ОСОБА_8 та передав його працівникам поліції, які під`їхали до місця вчинення злочину на службовому автомобілі. Таким чином, ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилася у демонструванні наявної при ньому зброї та погрози її застосування, вчинив хуліганські дії у відношенні ОСОБА_11 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків, але запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч.5ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та усвідомлюючи невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також слідчим суддею не було враховано, що підозрюваний раніше неодноразово судимий, через нетривалий час після звільнення з міст позбавлення волі вчинив новий злочин в стані алкогольного сп`яніння на зупинці громадського транспорту.

Таким чином, враховуючи, що для належного забезпечення вказаного кримінального провадження необхідно застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, у суду першої інстанції були достатні підстави для задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше судимий, провину свою у вчиненні злочину визнає, кається у скоєному, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працює, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, має намір співпрацювати зі слідством, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години ранку з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).

Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який раніше судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.

Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час вчинив інше кримінальне правопорушення.

Не впливає на правильність висновків слідчого судді і посилання прокурора на судимості підозрюваного, оскільки це не є підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.

Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години наступної доби строком на два місяці, тобто до 19 вересня 2019 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4