ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальні провадження № 0000872 та № 0000090 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станіславчик Бродівського району Львівської області, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України. 22.08.2016 року між ОСОБА_5 та командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 22.08.2016 року № 181 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (у подальшому - НОМЕР_2 ).
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (потім - НОМЕР_2 ) за контрактом ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України Про оборону України діє особливий період.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), о 08 год. 00 хв. 21.12.2017 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , розташованого по АДРЕСА_2 .
У період з 21.12.2017 року по 06.11.2018 року ОСОБА_5 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і перебуває на військовій службі за контрактом, до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 без поважних причин не з`являвся та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд.
06.11.2018 року ОСОБА_5 добровільно прибув до військової прокуратури Луцького гарнізону ( АДРЕСА_3 ) припинивши вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, у період з 05.12.2018 року по 22.08.2019 року ОСОБА_5 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і перебуває на військовій службі за контрактом, до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 без поважних причин повторно не з`являвся та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання.
22.08.2019 року ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та продовжив проходити військову службу за контактом припинивши вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Пояснив, що із 2016 року терміном понад один рік проходив військову службу та перебував у зоні проведення антитерористичної операції.

Після повернення у пункт постійної дислокації частини його командування відпустило на вихідні дні додому. Однак у зв`язку з великою кількістю роботи вдома він самостійно прийняв рішення залишитись вдома і на службу в період з 21.12.2017 року по 06.11.2018 року не повертався. Надалі добровільно з`явився до військової прокуратури та активно сприяв розслідуванню даного злочину. Проте, 05 грудня 2018 року повторно самовільно залишив місце розташування військової частини та до 22 серпня 2019 року знову знаходився вдома, займався домашніми справами. У вчиненому щиро покаявся та просив суд суворо не карати, зазначив, що в даний час звільнений з військової служби, а відтак подібного злочину більше не вчинить.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу.

Таким чином, дослідивши матеріали даного кримінального провадження, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме, що дані злочини відносяться до тяжких злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення повторно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів.

Беручи до уваги тяжкість вчинених злочинів, особу винного, який не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником антитерористичної операції та бойових дій, зважаючи на те, що судом встановленого сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: щире каяття та повне сприяння досудовому та судовому слідству, суд вважає що достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання буде призначення покарання в межах санкції статей, за якими він притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.65, 75, 76 КК України, 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення направити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1