Справа № 333/5111/19
Пр. №1-кп/333/633/19
ВИРОК
Іменем України
10 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, не працюючого, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019, приблизно о 23 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Автозаводська в м. Запоріжжі, зі сторони вул. Новокузнецької в напрямку вул. Привокзальної.

В цей же час, проїзну частину вул. Автозаводської, з права наліво, по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пішохідному переході, який позначений дорожньою розміткою «зебра» та дорожніми знаками, перетинав пішохід ОСОБА_6 .

Під час руху, в районі автомийки за адресою: вул. Автозаводська,5, водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість виявити його, та маючи технічну можливість уникнути на нього наїзду, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-479 від 21.08.2019, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗОР.

Згідно висновку судової медичної експертизи №618 від 06.08.2019, переломи лівої великогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням відломка назовні та лівої малогомілкової кістки у верхній третині в ділянці метадіафізу зі зміщенням дистального відломка (за даними ренгенологічного дослідження) з раною в зоні переломів у ОСОБА_6 в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Струс головного мозку, рани в лобній ділянці, в ділянці правої щоки, в правій піднижньочелюстній та ретробульбарній ділянках, в правій вушній ділянці; садна голови та обличчя (без зазначення кількості та локалізації в наданій медичній документації) у ОСОБА_6 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Численні садна передпліч, живота, тулуба, кінцівок, та спини (без зазначення кількості та локалізації в наданій медичній документації) у ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Виявленні тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворилися від дії тупих предметів та не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього: за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладених вище та при цьому зазначив наступне, що не помітив потерпілого на пішохідному переході, тому і здійснив на нього наїзд.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлені в установленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду не надходило.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені судом, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
З урахуванням наведеного при призначенні міри покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за ч. 1 ст. 286 КК України віднесені згідно ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, інші обставини справи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому наступне покарання:

- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Відповідного до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази:

- автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні на території майданчика тимчасового тримання Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1