Справа № 376/603/18
У Х В А Л А

05.09.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області колегією в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

суддя - ОСОБА_2 ,

суддя - ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

сторони кримінального провадження
прокурор ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Біла Церква питання, щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження №0000012 від 08 січня 2018 року за обвинувальним актом відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2019 року у провадження колегії суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області після повторного автоматизованого розподілу справ надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 від 08 січня 2018 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.1 ст.115 КК України.

31 липня 2019 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважає за необхідне призначити провадження до судового розгляду, заявив клопотання у якому просить продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів.
Обвинувачений, захисник не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, просять змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт з забороною покидати житло у визначений судом час.

Потерпіла підтримала позицію прокурора.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_8 складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і поверненню прокурору не підлягає.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 у судове засідання.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, потерпіла, захисник, обвинувачений, свідки.

До обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 12 вересня 2019 року.
Завершити судовий розгляд обвинувального акта до вказаної дати не вбачається за можливе.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор, просив продовжити застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Потерпіла підтримала думку прокурора.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у Кодексі передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ст.ст. 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1, 2 ст. 194 КПК України).
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
Суд зазначає, що існує достатньо підстав вважати, що опинившись на волі, обвинувачений може переховуватись від слідства, суду, адже у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та існує обґрунтована підозра у вчиненні ним злочинів, за які законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі, він може незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки потерпіла є його матір`ю та може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже не має постійного джерела доходів.

Доводи захисника не спростовують наведеного.
Суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне продовжити їм строк тримання під вартою на 17 днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року.
Отже, ухвала про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи надмірну навантаженість суддів колегії, призначити судовий розгляд у строки передбачені ч.2 ст.316 КПК України не уявляється за можливим.
Керуючись ст.ст. 177, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегіально провадження за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.1 ст.115 КК України, на 20 вересня 2019 року о 09 годині 30 хвилин.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, потерпілу, захисника, обвинуваченого, свідків.

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою строком на 17 днів - до 21 вересня 2019 року включно.

Ухвала підлягає оскарженню в частині продовження строку запобіжного ззаходу в порядку та строки передбачені ст. 395 КПК України.

Колегія суддів:

____________________ _______________________ _____________________
ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2