ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1902/19 Справа № 202/66/2013-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_10 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2019 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В зміненій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_10 просить зупинити виконання вироку Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2015 року до закінчення апеляційного розгляду її апеляційної скарги,ухвалу суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки постановлена колегією суддів у складі трьох суддів, хоча, відповідно до ч.1 ст.31 КПК України, вказане кримінальне провадження повинно було здійснюватись суддею одноособово.

Вказує на те, що вона визнана винною за ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, таким чином, розмір покарання, відповідно до вимог ч.3 ст.68 КК України, не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України, що за ч.4 ст.190 КК України складає 8 років позбавлення волі.

Зазначає, що судом їй було відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_11 - прокурора Індустріального району м.Дніпропетровська, який лише у 2018 році повідомив її про те, що грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США не належали потерпілим, а були взяті в комерційному банку ФСБ для проведення оперативно-розшукових заходів, що є доказом того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не є потерпілими у справі.

Вказаний факт доводить неправильність вироку в частині повернення вказаних грошових коштів ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , та визнання їх потерпілими.

Посилається на те, що підставою для відмови у задоволенні клопотання було посилання суду на те, що ці обставини були відомі ОСОБА_11 у зв`язку із підтриманням обвинувачення в межах цього провадження, тобто показання будуть з чужих слів, що є неналежним доказом, однак відповідно до матеріалів кримінальної справи досудове розслідування за її обвинуваченням за ч.2 ст.368 КК України проводила саме прокуратура Індустріального району м.Дніпропетровська. Пізніше її дії були перекваліфіковані на ч.2 ст.190 КК України.

Також, прокуратура Індустріального району м.Дніпропетровська не підтримувала обвинувачення в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, який ухвалив оскаржуваний щодо неї вирок, оскільки у вказаному суді підтримання обвинувачення здійснювала прокуратура Бабушкінського району м.Дніпропетровська, якій не було відомо про походження грошових коштів.

Зазначає, що з рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1632 від 14.12.2011 року вбачається, що 05.05.2011 року ОСОБА_8 звернувся із заявою про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що в свою чергу вказує на неправильність вироку щодо того, що ОСОБА_10 зловживаючи довірою ОСОБА_8 не допомогла йому в жовтні 2010 року в оформленні права власності на квартиру, оскільки ОСОБА_8 в жовтні 2010 року не подавав відповідної заяви до КП ДМБТІ, а відповідно не мав потреби, а тому допомога ОСОБА_10 йому не була потрібна.

Посилається на те, що згідно п.1 рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 16.09.2008 року № 2951 Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію першої черги 10-поверхового житлового будинку (секція 7) по бул. Слави, 58 був прийнятий в експлуатацію вказаний будинок. У п.3.4 вказаного рішення зазначено, що для оформлення права власності на квартири та офісні приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_2 , необхідно звернутись до КП ДМБТІ за підготовкою відповідного рішення виконавчого комітету міської ради, тобто додаткового рішення сесії Дніпропетровської міської ради щодо вводу в експлуатацію цієї квартири не потрібно. Таким чином, ОСОБА_8 в жовтні 2010 року було відомо про вказане рішення виконкому, що свідчить про неправильність вироку суду в тому, що ОСОБА_10 зловживаючи довірою ОСОБА_8 не виконала зобов`язань щодо прискорення винесення рішення сесії Дніпропетровської міської ради щодо вводу в експлуатацію квартири.

Також, необгрунтованість ухвали підтверджується тим, що в ухвалі Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.11.2017 року зазначено про необхідність допиту ОСОБА_13 враховуючи наявність факту, встановленого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2011 року по справі № 22ц/3998/11, який спростовує завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_13 , однак суд першої інстанції не визнав це нововиявленою обставиною.

Крім того, вказує на те, що нею до клопотання про допит свідка ОСОБА_14 від 24.02.2019 року було долучено лист Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2016 року № 5/325/2016, в якому зазначено, що за 2008-2009 роки в Бабушкінському районному суді позовних заяв, де б відповідачем був ОСОБА_13 не зареєстровано.

Вказує на те, що свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_13 з сім`єю проживав за адресою: АДРЕСА_3 лише з 2012 по 2013 роки, що спростовує висновок суду про те, що у 2008 році ОСОБА_13 звернувся до ОСОБА_10 за правовою допомогою з приводу заявленого до нього позову про його виселення із вказаної з квартири, та використання нею його документів для подачі іншого позову від його імені.

Зазначає, що суд не дослідив доказ, який міститься в листі Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.11.2017 року № 01-07/307/2017, а саме, що 03.11.2008 року ОСОБА_13 подав до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська позовну заяву до ОСОБА_7 про стягнення боргу в сумі 225 000 грн.

Посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив показання свідка ОСОБА_15 про те, що дружина ОСОБА_13 - ОСОБА_16 шукала людей, які б допомогли отримати грошові кошти в сумі до 50 000 доларів США, які ОСОБА_13 дав у борг, при цьому вони хотіли отримати 80% від цієї суми, а 20% віддали би за допомогу. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_10 у разі укладання договору з ОСОБА_13 про переуступку права вимоги вказаних грошей отримала би всю суму цього боргу - 225 000 грн., так як ОСОБА_13 хотів отримати 80% суми боргу.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року було залишено без задоволення заяву ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на те, що жодна з зазначених ОСОБА_10 обставин не є нововиявленою, оскільки частина з них була відома суду на час судового розгляду при ухваленні вироку, що належить переглянути, частина не знайшла свого підтвердження наданими ОСОБА_10 доказами, а частина ані сама по собі, ані разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильність вироку, що належить переглянути.
Зі змісту заяви ОСОБА_10 (в тому числі її письмового виступу в судових дебатах та останнього слова) вбачається, що остання, на порушення принципу правової визначеності, намагається поставити під сумнів вирок суду у остаточно вирішеній справі за відсутності будь-яких нових обставин суттєвого та вагомого характеру, які не були раніше відомі суду, та фактично вимагає від суду здійснити ревізію раніше постановлених остаточних та обов`язкових до виконання судових рішень, надати нову оцінку наявним в справі доказам та перевірити дотримання вимог матеріального і процесуального закону як на стадії досудового слідства, так і під час судового провадження, тобто вимагає від суду вийти за межі своїх повноважень.
Оскільки нововиявлені обставини дослідженими судом доказами не підтверджені, визначені законом підстави для скасування вироку суду відсутні і відповідна заява ОСОБА_10 підлягає залишенню без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної заяви ОСОБА_10 , прокурора та потерпілих, які заперечували у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 1 статті 5 КПК України передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Згідно із ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.
Частина 1 статті 464 КПК України передбачає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді, колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 35 цього Кодексу.
Відповідно до вироку суду, за яким засуджено ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, з яких за ч. 4 ст. 190 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, та який відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до особливо тяжкого злочину.

Отже, розгляд заяви за новововиявлених обставин в цьому випадку здійснюється відповідно до вимог ст. 35 КПК України колегіально судом у складі трьох суддів, а тому вищезазначені доводи ОСОБА_10 не є слушними.
Доводи щодо неправильного призначення покарання не є нововиявленими обставинами, а тому не заслуговують на увагу.
Що стосується відмови у допиті ОСОБА_17 та доводів ОСОБА_10 щодо грошових коштів, які на її переконання не належали потерпілим, то ці обставини не є слушними, оскільки вони спростовані потерпілими ОСОБА_12 і ОСОБА_8 в ході апеляційного перегляду.
Твердження ОСОБА_10 в тому, що ОСОБА_8 не мав потреби у сприянні в оформленні права власності на квартиру, оскільки рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 14 грудня 2011 року за № 1632 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_4 , не є нововиявленою обставиною, оскільки це не доводить неправильність вироку, постановленого щодо ОСОБА_10 .
Також посилання ОСОБА_10 на рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 вересня 2008 року, яке було відомо ОСОБА_8 ще в жовтні 2010 року, та не потребувало додаткового рішення для вводу в експлуатацію квартири, що не свідчить про зловживання нею довірою ОСОБА_8 щодо не виконання зобов`язань для прискорення винесення ще рішення, не приймаються до уваги, оскільки вироком суду було встановлено, що у серпні 2010 року ОСОБА_10 , не маючи на те відповідних повноважень, зловживаючи довірою ОСОБА_8 та обманюючи його, повідомила ОСОБА_8 , що посприяє в якнайшвидшому винесенні рішення сесії Дніпропетровської міської ради щодо введення в експлуатацію квартири, тобто судом встановлювалося її твердження обіцянки у сприянні, що не свідчить про нововиявленні обставини.
Крім того, посилання на необхідність допиту ОСОБА_13 , що зафіксовано в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року не спростовує наданих ним показань, покладених в основу вироку, про що і вказано у цій ухвалі.
Також допитувався у якості свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що ОСОБА_13 не звертався до ОСОБА_10 за правовою допомогою у зв`язку із поданим до нього позовом про виселення із квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_10 стверджує, що вона не могла його обманювати з приводу необхідності видачі нотаріальних довіреностей для участі у судових засіданнях.

Крім того, судом була допитана також у якості свідка ОСОБА_15 , яка пояснювала, що їй розповідала знайома ОСОБА_16 , що хтось їм із чоловіком винен гроші, але вона не казала хто саме.

Однак, пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і вищевказані твердження ОСОБА_10 суперечать їх буквальному змісту та не спростовують фактичних обставин, встановлених у вироку.
Твердження ОСОБА_10 про те, що вона ніколи не змогла би отримати всі грошові кошти від ОСОБА_13 , оскільки набрало законної сили рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2010 року, яким йому було відмовлено у задоволені позову до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу, не є нововиявленою обставиною та виходить за межі повноважень суду при перегляді вироку, оскільки фактично зводиться до вимоги надання судом іншої оцінки лише тим доказам, що досліджувалися судом при постановленні вироку.
Що стосується листа Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року за № 01-07/307/2017, на який посилається ОСОБА_10 як на доказ, який не був досліджений судом, то зазначений лист не підтверджує нових фактичних обставин, оскільки містить лише відомості про рух цивільної справи за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_13 , матеріали якої досліджувалися судом при ухваленні вироку.
Отже, судом першої інстанції були ретельно досліджені обставини, зазначені в заяві ОСОБА_10 , та обґрунтовано зроблено висновок про те, що ці обставини не є нововиявленими, оскільки частина з них була відома суду на час судового розгляду при ухвалені вироку, а інша частина обставин не знайшла свого підтвердження наданими доказами ОСОБА_10 , поясненнями свідків, та не доводять неправильність вироку суду, який необхідно переглядати.
Висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 10 травня 2019 року, відповідають фактичним обставинам справи та з достатньою повнотою підтверджуються перевіреними під час судового слідства та наведеними у вироку доказами.
Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що вказані ОСОБА_10 обставини не можна вважати нововиявленими в контексті ст. 459 КПК України, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, та були досліджені у сукупності з іншими доказами, які покладені в основу вироку.
При цьому, колегія суддів у відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, в якому зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року про залишення без задоволення заяви засудженої ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року відсутні, тим паче з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, перелік підстав якого є виключним, згідно ст.415 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_10 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4