Справа № 152/658/18
Провадження №11-кп/801/606/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Пустовійтівка Роменського району Сумської області, жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою освітою, тимчасово не працює, раніше судима:
28.10.2015 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 гривень,
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді арешту строком на три місяці та на підставі ст.ст. 71, 72 КК України покарання призначене за цим вироком та покарання у вигляді штрафу в сумі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень призначене ОСОБА_7 згідно вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року ухвалено виконувати самостійно.
стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати пов`язані з залученням експертів в сумі 572 грн. та вирішено долю речових доказів,
в с т а н о в и в:
За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона, будучи раніше засудженою 28 жовтня 2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 гривень, на шлях виправлення не стала та в період не знятої та непогашеної судимості, повторно скоїла новий умисний злочин.
25 лютого 2018 року, близько 11 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у одній із кімнат будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю останньої, переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрала із шафи речі, а саме, светр блакитного кольору під шию та теплу спортивну флісову кофту чорного кольору з написом «Beverly Hills polo club size 12», після чого покинула місце події та викраденим розпорядилась на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_7 завдала матеріальної шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 323,09 грн.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким перекваліфікувати її дії з ч.2 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу. Апеляційну скаргу мотивує тим, що вона не ухилялась від виконання попереднього вироку та у кримінальному провадженні немає відомостей того, що вона ухилялась від його виконання, отже кваліфікація злочину за ч.2 ст. 185 КК України за ознакою повторності відсутня. Крім того, викрадені речі вона вдягла, тому що було холодно і їх добровільно повернула, чого судом у вироку не зазначено, не відповідає дійсності те, що вона вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння,
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який частково погодився з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченої з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строки, зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Вказане положення свідчить, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Згідно вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.10.2015 ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 не ухилялася і не ухиляється від відбування призначеного їй покарання, згідно довідки, долученої обвинуваченою ОСОБА_7 до апеляційної скарги, у Шаргородському районному відділі ДВС станом на 04.03.2019 не перебуває виконавчий лист про стягнення штрафу, 08.06.2017 державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.
Зважаючи на вищевикладене, а також те, що на час вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України минув дворічний строк виконання вироку, перебіг давності його виконання не переривався, ОСОБА_9 у розшуку не перебувала, а тому її необхідно звільнити від відбування покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.10.2015 у виді штрафу в сумі 1190 грн. у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.
У зв`язку з цим необхідно виключити таку кваліфікуючу ознаку злочину ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України як повторність та кваліфікувати її дії за ч.1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та виключити з вироку посилання суду на призначення обвинуваченій покарання на підставі ст.ст. 71, 72 КК України.
Щодо покарання, то його, на думку колегії суддів, слід залишити таке ж, як призначив суд першої інстанції за ч.2 ст. 185 КК України і воно буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням характера і ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставини, яка його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особи винної, яка на обліку і лікарів психіатра та нарколога не перебуває, незаміжня, дітей не має, часто змінює місця проживання, де характеризується як з позитивної, так і з негативної сторони і воно узгоджуватиметься з Постановою Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання змінити.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання за вироком Шаргородськогно районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року у виді штрафу в сумі 1190 грн у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Дії ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч.2 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України.

Вважати її засудженою за ч.1 ст. 185 КК України на три місяці арешту.

Виключити з вироку вказівку про застосування ст.ст. 71, 72 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: