ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/514/18 Номер провадження 11-кп/814/260/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Оболонь Семенівського району, Полтавської області, громадянин України, зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, не працює, одружена, раніше судима - 20.02.2018Семенівськимрайонним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 1 КК України до громадських робіт на строк 80 годин
за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року

встановила :
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, за яким призначено їй покарання у виді одного місяця арешту.
Згідно вироку суду, вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2018 ОСОБА_8 засуджено за ст. 185 ч.1 КК України до 80 годин громадських робіт, який набрав законної сили 23.03.2018.
12.04.2018 засуджена ОСОБА_8 письмово ознайомлена з вироком, порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, попереджена про кримінальну відповідальність за порушення порядку та умов відбуття покарання, а також за ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт. Цього ж дня засуджена ОСОБА_8 отримала направлення до Оболонської сільської ради Семенівського району де, її зобов`язано відбувати призначене судом покарання, та приступити до виконання громадських робіт з 13.04.2018.
Розпорядженням № 30 від 13.04.2018 Оболонської сільської ради Семенівського району засуджену ОСОБА_8 прийнято на безоплатні роботи у виді 80 годин громадських робіт, починаючи з 13.04.2018.
Однак ОСОБА_8 , маючи прямий умисел направлений на ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме: покарання у виді громадських робіт, у період часу з 13.04.2018 по 08.05.2018 допустила порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді не явки на виконання безоплатних робіт без поважних причин із 17.04.2018 по 20.04.2018, 23.04.2018 по 27.04.2018 та 02.05.2018 по 04.05.2018, тобто допустила 48 годин прогулів.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є:
- систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження;
- невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.
Зазначеними діями обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 в поданій апеляційній прохає вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання встановивши іспитовий строк 1 рік. Вказав, що судом при винесенні рішення не було враховано того, що ОСОБА_8 щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину та те, що вона на даний час доглядає неповнолітню онуку, а тому у разі застосування покарання встановленого судом першої інстанції, онуку не буде з ким залишати.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.
Обвинувачена ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлена про час і місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, клопотання про відкладення до суду не подавала.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України, тобто за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Щодо виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинені злочини, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.
Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, врахував тяжкість злочину, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , як такої, що характеризується посередньо, судимої, не зайнятого суспільно-корисною працею, та прийшов до вірного висновку, про відсутність підстав для обрання покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Призначення реального покарання є необхідним і достатнім для її виправлення і перевиховання, попередження нових злочинів лише в ізоляції її від суспільства.
Судом при призначенні покарання враховано вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, суд врахував усі ті обставини, на які апелянт вказує в поданій апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4