Справа № 299/3898/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

предтавника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /4806/452/19, відомості про кримінальне правопорушення в якому 06.09.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000922, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 (далі прокурор) та представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :
ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 січня 2019 року обвинувальний акт, складений і затверджений за ч. 2 ст. 296 КК України щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвиноградів, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

повернуто прокурору.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення містить ряд невідповідностей. При цьому, зазначається, що в обвинувальному акті вказано лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак не зазначено які дії обвинувачених свідчили про особливу зухвалість, не визначено зміст та ознаки грубого порушення громадського порядку, роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину, що у свою чергу свідчить про неконкретність обвинувачення та, відповідно, порушує право обвинувачених на захист.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:
- прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки такий містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, і в такому також визначено роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину. Стверджує про відсутність законних підстав для повернення обвинувального акту, а висновки суду першої інстанції вважає безпідставними й такими, що перешкоджають подальшому розгляду обвинувального акту в найкоротші строки. Просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначити до судового розгляду;

- представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю викладених у ній висновків фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому викладені відомості, які орган досудового розслідування та прокурор вважають встановленими й доведеними, а правова кваліфікація за ч. 2 ст. 296 КК України відповідає фактичним обставинам вчинених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень із зазначенням усіх елементів складу передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України злочину. Стверджує, що жодних перешкод для призначення обвинувального акту до судового розгляду немає, а наведені в оскаржуваній ухвалі підстави є формальними й не можуть вважатися достатніми для повернення обвинувального акту прокурору. Просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 направити до Виноградівського районного суду для виконання вимог передбачених ст. ст. 314-316 КПК України.

У запереченні на апеляційні скарги захисник обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 , вказує на те, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого є необґрунтованими та невмотивованими. Стверджує, що апеляційна скарга прокурора зводиться до загального цитування положень КПК України, без зазначення конкретних аргументів у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення. При цьому, зазначає, що прокурор, посилаючись на дотримання ним приписів ст. 277 КПК України, не врахував, що дана норма врегульовує порядок оголошення повідомлення про підозру й не стосується вимог до обвинувального акту, і у свою чергу не має юридичного значення в справі, а в прохальній частині апеляційної скарги, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, прокурор не навів жодного аргументу в чому саме полягає істотне порушення закону, і висуваючи вимогу про призначення апеляційним судом кримінального провадження до судового розгляду, не врахував те, що апеляційний суд не має такого повноваження, адже призначати кримінальне провадження до судового розгляду може тільки суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання. Крім того, посилається на те, що апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , зводиться до пояснень адвоката свого бачення події, однак, це не спростовує факту невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. При цьому, стверджує, що в обвинувальному акті обвинувачення як щодо ОСОБА_9 , так і щодо ОСОБА_10 , сформульовано однаково, не визначено роль та участь кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, не зазначено, які дії обвинувачених свідчили про особливу зухвалість та винятковий цинізм. Вважає, що зазначені недоліки обвинувального акту не дають можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Також зазначає, що прокурором в обвинувальному акті процитовано лише диспозицію ст. 296 КК України, однак, не розкрито всіх елементів злочину в призмі даної події, і у свою чергу не продемонстровано обвинуваченим у чому їх обвинувачують саме за ст. 296 КК України, а не за якою-небудь іншою. Разом із тим, вказує про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. ст. 291 та 109 КПК України, оскільки зазначені в ньому деякі дати виготовлення документів та здійснення дій не збігаються з датами фактичного виготовлення таких документів та здійснення відповідних дій, що також є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги й просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають із таких підстав.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , їх захисника адвоката ОСОБА_11 , та потерпілого ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає їх розгляду. При цьому, враховується, що підозрювані, їх захисник та потерпілий належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, заяви чи клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший день не подавали, а захисником подано заяву про розгляд апеляційних скарг без участі його та підозрюваних, що у розгляді справи приймає участь представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_12 ..

Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 КПК України.

Так, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акту, колегія суддів прийшла до переконання, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення містить ряд невідповідностей, є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Посилання суду на те, що в обвинувальному акті вказано лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак не зазначено які дії обвинувачених свідчили про особливу зухвалість, не визначено зміст та ознаки грубого порушення громадського порядку, не визначено роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину, - є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Указані порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором при його затвердженні, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваного, зокрема, порушують його право знати у чому його обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим, обґрунтованим визнається і висновок суду першої інстанції про неконкретність обвинувачення та, відповідно, порушення права обвинувачених на захист.

Разом із тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування деякі дати виготовлення документів та здійснення дій не збігаються з датами фактичного виготовлення таких документів та здійснення відповідних дій, зокрема: в пункті 2 розділу І Реєстру зазначено, що прокурору повідомлено про початок досудового розслідування 06.07.2018 (тобто за два місяці до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР), однак, із наявної в матеріалах кримінального провадження копії повідомлення про початок досудового розслідування (а. к. п. 32) убачається, що датою виготовлення такої є 06.09.2018; в п. п. 10 та 13 Розділу І Реєстру зазначено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 допитані в якості підозрюваних 18.10.2018, однак, з наявних у матеріалах кримінального провадження протоколів допитів підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. к. п. 33-34) вбачається, що датою їх складення є 19.10.2018. Наведене свідчить про невідповідність доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України.

Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки такий містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, і в такому також визначено роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину, викладено відомості, які орган досудового розслідування та прокурор вважають встановленими й доведеними, а правова кваліфікація за ч. 2 ст. 296 КК України відповідає фактичним обставинам кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із зазначенням усіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, що не відповідають фактичним обставинам справи й не спростовують висновків суду першої інстанції, які свідчать про необхідність повернення прокурору обвинувального акту. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що зі змісту обвинувального акту вбачається, що при формулюванні обвинувачення не визначено роль та участь кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а також не зазначено, які дії обвинувачених свідчили про особливу зухвалість та винятковий цинізм.

З урахуванням вищенаведеного, як такі, що не знайшли свого підтвердження й не свідчать про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг про те, що законні підстави для повернення обвинувального акту відсутні, а висновки суду першої інстанції є безпідставними й такими, що перешкоджають подальшому розгляду обвинувального акту в найкоротші строки, а також про те, що жодних перешкод для призначення обвинувального акту до судового розгляду немає, а наведені в оскаржуваній ухвалі підстави є формальними й не можуть вважатися достатніми для повернення обвинувального акту прокурору.

Разом із тим, апеляційний суд також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Указані порушення слідчим та прокурором вимог КПК України при встановленні фактичних обставин справи, складанні та затвердженні обвинувального акта, апеляційний суд вважає такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі не вказується, і на такі прокурор не посилався й під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги, які подали прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 січня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту за ч. 2 ст. 296 КК України щодо

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: