Дата документу 13.08.2019 Справа№ 314/6639/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/6639/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1050/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік;

- 08 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69, ч.1 ст.71 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 25 лютого 2013 року у зв`язку із заміною не відбутої частини покарання строком 7 місяців 21 день позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт на той же строк з утриманням 15 % заробітку в дохід держави;

- 19 березня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до 3 років позбавлення волі. Звільнений 09 вересня 2015 року у зв`язку із заміною не відбутої частини покарання строком 1 рік 4 місяці 20 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт на той же строк з утриманням 10 % заробітку в дохід держави;

- 13 березня 2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяців без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 10 серпня 2016 року.

До набрання вироком законної сили продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У строк покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого, а саме з 23 березня 2016 року по 24 травня 2016 року, а також з 10 серпня 2016 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 87020,00 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 80000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмірі 8187,48 грн.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вищевказаний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання цього покарання з покаранням, призначеним вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 березня 2017 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. В іншій частині прокурор просить вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений раніше 4 рази судимий за вчинення тяжких умисних злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашенні, вчинив 5 епізодів викрадення автомобілів, характеризується задовільно, ніде не працює, шкоду двом потерпілим не відшкодував, у зв`язку з чим суд безпідставно призначив мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.289 КК України, ще й без конфіскації майна.

Також зазначає, що при вирішення питання про обрання принципу призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не врахував, положення п.21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», попередні судимості обвинуваченого, кількість епізодів, умисну форму вини, обставини провадження та необґрунтовано застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно з вироком суду, 08 березня 2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, на автомобілі «ЗАЗ» приїхав у двір багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , де підійшов до автомобіля ВАЗ 210934 20 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , де за допомогою принесених з собою ножиців по металу зламав замок водійської двері вказаного автомобілю, після чого за допомогою знайденого в салоні комплекту запасних ключів від замка запалювання привів у дію двигун та на вказаному автомобілі поїхав до м.Запоріжжя, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому значну матеріальну шкоду.

23 червня 2016 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, на автомобілі «ЗАЗ» приїхав у двір багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , де підійшов до автомобіля ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 , де за допомогою принесених з собою ножиців по металу зламав замок водійської двері вказаного автомобілю, після чого за допомогою знайденого в багажнику набору накидних ключів зняв панель замку запалювання і, шляхом замикання проводів замку запалювання, привів у дію двигун та на вказаному автомобілі поїхав до м. Красноград Харківської області, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_12 , спричинивши потерпілому значну матеріальну шкоду.

05 липня 2016 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Передаточна, буд.№34, зловживаючи довірою ОСОБА_13 , під приводом проведення ремонтних робіт незаконно заволодів автомобілем марки FORD ORION, 1989 року випуску, ВІН код: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , у кузові білого кольору, який належить ОСОБА_14 . В подальшому ОСОБА_6 , діючи з попереднім умислом, запевняючи ОСОБА_13 у відсутності необхідних запчастин, використовував вказаний автомобіль у власних цілях, незважаючи на законні вимоги власника не повертав транспортний засіб, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

23 липня 2016 року у період часу з 01 години 00 хвилин до 04 години 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, на автомобілі «ЗАЗ» приїхав на вул.Центральна в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області та прослідував у двір багатоповерхового будинку АДРЕСА_4 , де підійшов до автомобіля ВАЗ-210930-20, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_10 , де за допомогою принесених з собою ножиців по металу зламав замок водійської двері вказаного автомобілю, після чого за допомогою вказаних ножиців по металу, шляхом замикання контактів замк запалювання, привів у дію двигун та на вказаному автомобілі поїхав до м.Запоріжжя, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому значну матеріальну шкоду.

10 серпня 2016 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, на автомобілі «FORD ORION», реєстраційний номер НОМЕР_4 , приїхав у двір багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , а далі прослідував у двір багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , де підійшов до автомобіля ВАЗ-210703-110-01, реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_15 , де за допомогою принесеної з собою викрутки зламав замок водійської двері вказаного автомобілю, після чого викотив його за межі двору та відбуксирував його за допомогою автомобіля «FORD ORION», реєстраційний номер НОМЕР_4 , до с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_15 , спричинивши потерпілому значну матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, від дачі показань відмовився на підставі ст.63 Конституції України, фактичні обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, у вчиненому розкаявся, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував, що останній вчинив злочин, який відноситься категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Основне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у мінімальній межі, передбаченій законом, да не призначив додаткове покарання.

На переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачене санкцією ч.2 ст.289 КК України, а також без конфіскації майна суд першої інстанції не в повному обсязі врахував тяжкість кримінального правопорушення, кількість епізодів вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив 5 епізодів кримінального правопорушення, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі, через невеликий термін знов вчинив ряд умисних злочинів, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким.

Крім того, згідно з вимогами п.21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Проте суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, належним чином не мотивував свої висновки та у вироку не зазначив, на підставі яких конкретно обставин дійшов висновку про необхідність застування саме такого принципу. При цьому суд також належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, кількість епізодів кримінального правопорушення та їх наслідки.

Також, не вмотивував суд першої інстанції своє рішення в частині непризначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді конфіскації майна.

У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи попередні судимості обвинуваченого, фактичні обставини кримінального провадження, кількість епізодів злочинної діяльності, те, що шкода потерпілим не відшкодована, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання необхідно було застосувати принцип часткового складання покарань.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку, яким не обхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, з призначеним покаранням за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому майна.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і сприятиме досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.289 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, з призначеним покаранням за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому майна.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4