ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/154/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
з участю
підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС - криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Як слідує з оскаржуваної ухвали, старший слідчий в ОВС криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, до 6 серпня 2019 року.
СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000207, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 5 травня 2019 року близько 22 год. 00 хв., під час перебування за місцем свого фактичного проживання у приміщенні квартири АДРЕСА_1 в ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався конфлікт із ОСОБА_11 в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 5 травня 2019 року близько 22 год. 00 хв., під час перебування за місцем свого фактичного проживання, у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в ході конфлікту із ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження останньому, умисно наніс два удари кухонним ножем в ділянку грудної та черевної порожнини ОСОБА_11 , внаслідок чого умисно спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: ножових поранень грудної та черевної порожнини.
ОСОБА_7 06 травня 2019 року о 03:45 год. затримано на підставі ст.208 КПК України
Відмовляючи у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС - криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором достатньо не доведено неможливості на даний час запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, воно є необґрунтованим, а тому прийшов до висновку, що воно не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до 06 серпня 2019 року.
Вважає, що ухвала суду є незаконною, так як у справі зібрані достатні докази, що належним чином обґрунтовують пред`явлену підозру ОСОБА_7 .
Свої доводи мотивує тим, що враховуючи санкцію статті інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, підозрюваний усвідомлюючи, що може отримати покарання у вигляді позбавлення волі, існує ризик того, що ОСОБА_12 , буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисників, які вважають ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, з мотивів, викладених у ній, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.
Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що в силу вимог ст. 12 КК України належить до тяжкого кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів провадження, двомісячний строк досудового розслідування кримінального провадження №0000207 завершується 06 липня 2019 року, однак у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій для забезпечення повного та об`єктивного проведення досудового розслідування. 18 червня 2019 року керівник Тернопільської місцевої прокуратури продовжив строк досудового розслідування до трьох місяців. Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 закінчується о 23 год. 59 хв. 20 липня 2019 року.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_13 від 24.06.2019 року надано дозвіл на примусове поміщення підозрюваного ОСОБА_7 на час проведення стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи в судово -психіатричне відділення Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, що знаходиться в с.Скаржниці Ярмолинецького району Хмельницької області.
Прокурор, звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою та при розгляді клопотання вказував про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України.
Приймаючи рішення про відмову у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення тим, що слідчим достатньо не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням того, що підозрюваний на даний момент перебуває в судово психіатричному відділенні Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, тобто у закладі закритого типу.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі Мамедова проти Росії визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вони не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження запобіжного заходу.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до вірного висновку, відмовивши у задоволенні клопотання.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2019 року - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи