Житомирський апеляційний суд
Справа №287/455/18-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2018 року за №0000158 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 21.08.2019 року,

щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лопатичі, Олевського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_9 потерпілої ОСОБА_7

її представника ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

На вирок суду подані апеляційні скарги.
Прокурор вирок суду в частині призначення покарання просить скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок його м`якості. Вказує, що судом при призначенні покарання безпідставно не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Крім цього посилається на те, що судом безпідставно визнано недоведеним факт наявності у обвинуваченого стану алкогольного сп`яніння та невизнання даної обставини, як обтяжуючої покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 вирок суду в частині призначення покарання просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_8 на її користь з 5000 грн. до 50000 грн. Вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок його м`якості. Посилається на те, що судом безпідставно не застосовано до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та безпідставно не визнано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що частково задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на її користь судом не враховано, що через злочинні дії ОСОБА_8 вона зазнала душевних страждань, змінився її звичний спосіб життя, погіршився стан здоров`я, втратила частково слух та позбавлена нюху.

Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 21.08.2019 року, ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з випробуванням впродов ж одного року.

Відповідно до ст.76 КК України судом на обвинуваченого покладені наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід залишено попередній особисте зобов`язання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_7 :

3 056 грн., 75 коп. матеріальної шкоди, 700 грн., 00 коп. за надання правової допомоги адвокатом та 5 000 грн., 00 коп. моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави кошти в сумі 2288 грн., 00 коп., процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Як визнав суд, 10 квітня 2018 року, біля 18 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи власним, незареєстрованим у встановленому законом порядку мотоциклом, марки «Альфа», без реєстраційного номерного знаку, який знаходився в технічно справному стані, і рухаючись по вулиці Богдана Хмельницького в м. Олевську Житомирської області, в напрямку вулиці Ковпака цього ж міста, напроти будинку № 36 вказаної вулиці, в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), а саме: п.12.3. ПДР України, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 13.1. ПДР України, що зобов`язує водія транспортного засобу залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, стану транспортного засобу дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, - проявив неуважність, не вибравши безпечної швидкості руху, і не дотримавшись безпечної дистанції, а саме відстані до пішохода, що рухався попереду у попутному напрямку, при цьому не вживши заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей момент рухалася по правому краю проїзної частини вулиці Богдана Хмельницького в м.Олевську Житомирської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми; синця в потиличній ділянці зліва; лінійного перелому потиличної кістки зліва; епідуріальної гематоми на рівні лівої гемісфери мозочка; геморагічного забою лобної ділянки головного мозку зліва; субарахноїдального крововиливу, які відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 85 від 20.06.2018 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, потерпілу та її представника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу потерпілою, захисника та обвинуваченого, які вважали вирок суду законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги потерпілої та прокурора підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах, оцінених в сукупності і ніким з можливих апелянтів не оскаржується, а його дії за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд недостатньо врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий та наслідки, які настали від його протиправних дій, а саме: потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що призначене судом ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості і приходить до висновку, що районний суд призначивши обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, безпідставно звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України.

Крім цього, з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_8 вказаний злочин вчинив у стані алкоголього сп`яніння про, що свідчить висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 10.04.2018 року, однак суд виключив з вироку обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, при цьому суд не прийняв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 10.04.2018 року та постанову слідчого про уточнення анкетних даних особи від 14.07.2018 року, зазначивши у вироку, що вони винесені щодо іншої особи.

З таким висновоком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки з матеріалів провадження видно, що як висновок лікаря так і постанова слідчого стосуються саме ОСОБА_8 , так як після дорожньо-транспортної пригоди лікар проводив освідування на стан алкогольного сп`яніння саме ОСОБА_8 , який назвався призвіщем ОСОБА_12 , а тому висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 10.04.2018 року лікарем був складений стосовно ОСОБА_13 , а під час досудового розслідування слідчий з`ясував вказані обставини і виніс 14.07.2018 року постанову про уточнення анкетних даних.

За таких обставин, колегія суддів скасовує вирок суду в частині призначення покарання і ухвалює новий вирок при цьому враховуючи, що ОСОБА_8 , вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав вину, щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, є пенсіонером, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження не відшкодував потерпілій завдану моральну шкоду, а тому призначає йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Посилання потерпілої про неправильне вирішення судом питання про стягнення розміру моральної шкоди, заслуговують на уваги колегії суддів.

З матеріалів провадження видно, що потерпілою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого в тому числі і 50 000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягненя моральної шкоди суд частково задовольнив цивільний позов потерпілої та стягнув на її користь 5000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як встановлено апеляційним переглядом, суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди не дотримався положень ст.ст. 23, 1168, 1172 ЦК України та роз`яснень, що містяться, в п. 9. постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд не достатньо врахував тривалість моральних страждань потерпілої у зв?язку із заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад її здоров`я, після отримання травм вона була фактично прикута до ліжка, в ОСОБА_7 погіршився стан здоров`я, вона втратила частково слух та позбавлена нюху, а тому вважає за можливе збільшити суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а :
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 21.08.2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.
ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цей же вирок щодо ОСОБА_8 змінити.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди стягнутої із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 із 5000 грн. до 30 000 грн.

У решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: