Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0003875 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого неофіційно, який має на утриманні доньку 2014 року народження, раніше судимого:

- 23.02.2015 року Богунським районним судом м. Житомира за ст.186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 05.07.2017 р. умовно-достроково на строк 1 рік 2 місяці 22 дні,-

обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин скоєних злочинів, правильність кваліфікації дій та доведеності його вини просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання призначене йому судом, призначивши мінімальний строк покарання. Вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання з тих підстав, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання та його тяжкий матеріальний стан.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому просила залишити її без задоволення та вказала про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції при постановленні вироку врахував всі пом`якшуючі обставини та призначив ОСОБА_7 покарання, яке відповідає вимогам закону.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 71 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом частково складення покарань з врахуванням невідбутої частини покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 23.02.2015 у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.07.2019 по день набрання вироком законної сили відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1238 грн. 00 коп. процесуальних витрат, за залучення експерта.

Цивільний позов потерпілих задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_10 (в особі ОСОБА_11 ) 780 грн. матеріальної шкоди;

- ОСОБА_12 2500 грн. матеріальної шкоди;

- ОСОБА_13 (в особі ОСОБА_14 ) 3326 грн. 30 коп. матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 17.07.2017 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_7 перебував на трасі для мотокросу, яка розташована поблизу будинку № 63 по вул. Червоноармійській в м. Житомирі, де помітив раніше невідомих йому малолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_10 . В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, яке належить ОСОБА_15 та ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, під приводом перевірки чи не має у ОСОБА_15 та ОСОБА_10 будь-яких заборонених речей, почав обшукувати останніх, та погрожуючи застосуванням насильства, забрав із сумки ОСОБА_15 мобільний телефон марки «Lenovo A6010» в корпусі чорного кольору та з велосипедної сумки, яка знаходилася на велосипеді ОСОБА_10 , витяг мобільний телефон марки «Samsung» в корпусі білого кольору, грошові кошти в сумі 180 грн., банківську картку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" № НОМЕР_1 , яка являється офіційним документом, з метою зняття грошових коштів з фінансового рахунку, та під цими ж погрозами дізнався пін-код банківської картки.
17.07.2017 року близько 18 години 58 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи поблизу торгівельного комплексу «Острів», що розташований за адресою: м. Житомир, м-н Зарембського, 1/5, маючи при собі викрадену банківську картку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", яка належить ОСОБА_10 та знаючи пін-код до неї, підійшов до банкомату ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою заволодіння грошовими коштами з банківської картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_10 , керуючись корисливим мотивом, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна шляхом зняття грошових коштів у сумі 300 грн., після чого місце скоєного кримінального правопорушення залишив та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 300 грн..
05.08.2017 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_7 перебував поблизу будинку № 6 по пров. 1 Лісному в м. Житомирі, де помітив у раніше невідомої йому ОСОБА_16 мобільний телефон. В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, яке належить ОСОБА_16 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 вихватив із правої руки ОСОБА_16 мобільний телефон марки «Huawei Y6 ІІ» в корпусі золотистого кольору, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператору «Лайфселл», яка для потерпілої матеріальної шкоди не становить. Після цього ОСОБА_7 разом із вищевказаними викраденими речами з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_16 матеріальної шкоди загальну суму 2500 грн. 00 коп. .
17.08.2017 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_7 перебував поблизу будинку № 10 по вул. Корабельній в м. Житомирі, де помітив раніше невідомого йому неповнолітнього ОСОБА_17 . В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, яке належить ОСОБА_17 , реалізуючи який вихватив з правої кишені шортів ОСОБА_17 мобільний телефон марки «iPhone» в корпусі білого кольору, який належить останньому. Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в той час коли ОСОБА_17 почав вимагати повернення його майна, ОСОБА_7 своєю рукою зірвав з шиї останнього золотий ланцюжок 585 проби, вагою 1,27 г вартістю 761 грн. 97 коп., на якому знаходився золотий хрестик 585 проби, вагою 0,78 г вартістю 467 грн. 98 коп.. Після цього ОСОБА_7 разом із вищевказаними викраденими речами з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну суму 3355 грн. 45 коп..
10.09.2017 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_7 перебував поблизу будинку № 6 по вул. Корабельній в м. Житомирі, де помітив у раніше невідомого йому малолітнього ОСОБА_13 на шиї золотий ланцюжок. В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, яке належить ОСОБА_13 . Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 рукою зірвав з шиї потерпілого золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 4,35 г вартістю 2801 грн. 35 коп., на якому знаходився золотий хрестик 585 проби, вагою 0,66 г вартістю 425 грн. 03 коп.. Після цього, ОСОБА_7 разом із вищевказаними викраденими речами з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди загальну суму 3226 грн. 38 коп..
Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 186 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у незаконному викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливим мотивом, ОСОБА_7 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 357 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, незаконному викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливим мотивом, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.

Також, судом враховано, відношення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинених злочинів, те що за місцем проживання він характеризується посередньо та раніше судимий. Крім того, судом враховано позицію потерпілих, які не наполягали на суворості покарання.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статей КК України, за якими він визнаний винним з врахуванням ст. 71 КК України та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання та його тяжкий матеріальний стан, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту вироку вбачається, що вказані обставини враховані судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що вирок суду занадто суворий, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки остаточне покарання обвинуваченому призначено ближче до нижньої межі, в межах санкцій статей КК України, за якими його засуджено.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дані злочини було вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 23.02.2015 року.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до положень ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги непереконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині призначення покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: