Справа №474/109/19
Провадження №1-кс/474/330/19
УХВАЛА
Іменем України
10.10.19р. Смт.Врадіївка
Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 16.08.2019р. про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000251 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 172 КК України, пред`явленої в порядку ст. 303 КПК України, -
встановив:
03.09.2019р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 16.08.2019р. про закриття об`єднаного кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2018 р. за № 0000251, з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 172 КК України, за фактом внесення директором Покровської ЗОШ ОСОБА_5 в лист про відмову в прийнятті ОСОБА_3 на роботу завідомо неправдивих відомостей, вказавши підставою відмови направлення центу зайнятості, видане ОСОБА_6 , яке дає додаткові гарантії при працевлаштуванні, а також за його ж заявою від 31.05.2019р. про грубе порушення нею ж законодавства про працю при наданні необґрунтованої відмови в укладенні трудового договору з заявником.
В свої скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження, як таку, що незаконна, обґрунтована надуманими висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, не спростовують його доводів щодо службового підроблення офіційного документу з прямим умислом. Крмі того, на його думку, слідчий при закриття провадження, переписав попредню скасовану слідчим суддею постанову про закриття кримінального провадження, та вніс до неї необґрунтовані припущення щодо відсутності у заявника буди потерпілим за злочином передбаченим ст. 172 КК України. При цьому він не провів жодної слідчої дії для дотримання доказів скоєння адміністративного правопорушення, не давав правоої оцінки всім аргументам заявника вказаних у його ж заяві, не виконав вказівки викладені слідчим суддею у попередньої ухвалі про скасування постанови слідчого, в т.ч. щодо встановлення належності директора школи до службових осіб, та чи вносилися нею ж до офіційного документу завідомо неправдиві відомості. Не повідомив заявника про час та місце допиту свідків, та в кінцевій своїй постанові послався на рішення суду цивільної юрисдикції, яке не є преюдиційним за нормами КПК. А тому вважає що постанова підлягає скасування як така що не відповідає вимогам ст. 110 КПК.
В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.
Слідчий рішення якого оскаржується ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги, слідчий суддя ухвалив проводити судовй розгляд у відсутність слідчого.
Заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.
24.07.2018р. ОСОБА_3 звернувся із заявою до Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області щодо факту внесення директором Покровської ЗОШ ОСОБА_5 завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, про що за даним фактом до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України з присвоєнням № 0000251.
31.05.2019р. до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 також внесено відомості щодо факту грубого порушення директором школи ОСОБА_5 законодавства про працю при наданні необґрунтованої відмови в укладенні трудового договору.
12.07.2019р. названі кримінальні провадження об`єднані, з присвоєнням їм єдиного номеру 0000251.
Під час проведення досудового розслідування слідчим проведено ряд слідчих дій щодо допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , витребувано від органів влади копію направлення РЦЗ на працевлаштування, відмова у прийнятті на роботу, а також витребувано посадову інструкцію директора Покровської ЗОШ І-ІІІ ступенів, наказ про виконання обов`язків діловода та робочу інструкцію діловода, вчинено інші слідчі дії.
23.01.2019р. слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді від 05.02.2019р. була скасована, як така, що винесена в порушення приписів ст. 110 КПК України, - не містить жодної мотивації з посиланням на обставини встановлені під час досудового розслідування, та докази, якими ці обставини підтверджується, а також з підстав невиконання попередньої ухвали сілчдого судді в частині встановлення обставин чи відноситься ОСОБА_5 до службових осіб, чи є відповідь надана ОСОБА_3 щодо відмови у прийнятті на роботу офіційним документом та чи внесено нею до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
16.08.2019р. слідчий в черговий раз закрив кримінальне провадження за ст. ст. 366 ч.1, 172 ч.1 КК України, в мотивувальній частині якої, останній послався на зміст обставин які є підставами для прийняття постанови, - показання свідка ОСОБА_5 щодо прийняття ОСОБА_6 на роботу на підставі направлення про працевлаштування РЦЗ, положення ЗУ « Про зайнятість населення» про порядок прийняття на роботу осіб, на зімст ст. ст. 55, 366, 172 КК України, та ст. ст. 23 ЦПК, що регулює порядок відшкодування моральної шкоди, на підставі чого прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.Слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Згідно приписів ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Статтею 91 КПК України, встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Частинами 1 та 2 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади відомостей, висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 4 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 366 КК України передбачено кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Службове підроблення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК

належить до злочинів з формальним складом, незалежно від того, чи

були спричинені будь-які наслідки і чи був використаний

підроблений документ. Враховується також і те, що об`єктивною

стороною цього злочину є вчинення суспільно небезпечного діяння, а

також те, що суб`єктами злочину є лише службові особи та наявність
зв`язку між вчиненим діянням і посадою, яку вони обіймали або ж
службовою діяльністю, яку вони здійснювали.

Обов`язковою ознакою службового підроблення є його предмет -

офіційні документи. Для того, щоб той чи інший акт був визнаний документом та мав статус офіційного, він повинен відповідати певним ознакам:

1) документ повинен містити певну інформацію (відомості, дані

тощо);

2) така інформація має бути зафіксована у тій чи іншій формі

(письмовій, цифровій, знаковій) і мати певні реквізити (бланк,

печатку, штамп, голограму), які передбачені законом чи іншим

нормативним актом;

3) інформація повинна бути зафіксована на відповідному

матеріальному носії (папері, тощо) з метою її зберігання, використання або

розповсюдження;

4) документ має бути складений, засвідчений, виданий чи

розповсюджений в інший спосіб службовою особою від імені державних

органів, органів місцевого самоврядування, громадських організацій

та об`єднань, а також підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності;

5) офіційним згідно зі ст. 366 КК є лише такий
документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях
інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або
факти, які породили чи здатні породити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян,
юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням
визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у

перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища.

Поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 КК, має оціночний характер, а тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.

Визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: 1) характеру порушуваних трудових прав людини; 2) категорії працівника, права якого порушуються; 3) об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо); 4) суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).

Отже, вирішуючи питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, у кожному окремому випадку треба виходити з характеру порушених трудових прав людини, обставин, за яких вчинено це порушення, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Однак постанова про закриття кримінального провадження, в порушення приписів ст. 110 КПК України, не містить мотивації з посиланням на обставини встановлені під час досудового розслідування та докази, якими ці обставини підтверджуються, щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в т.ч. обставин чи являється остання суб`єктом даного правопорушення, про наявність (відсутність) в її діях об`єктивної сторони передбаченого ст. 366 КК України щодо внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, чи являється видана нею письмова відмова у прийнятті на роботу офіційним документом в розумінні норм чинного законодавства, та чи є внесені до документу відомості неправдивими, наявність (відсутність) зв`язку між вчиненим діянням і посадою, яку особа обіймала або ж службовою діяльністю, яку вона здійснювала, інше.

Не виконано слідчим і попередньої ухвали слідчого судді в цій частині.

Не містить мотивувальна частина постанови і обґрунтування чи становила відмова у прийнятті на роботу «грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 КК, з огляду на відповідні норми Кодексу законів про працю України, оцінку наведених вище критеріїв, кожний з яких має самостійне значення, та виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Проте, слідчий не забезпечив ефективного розслідування за даним кримінальним провадженням за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 172 ч. 1,366 ч. 1 КК України.
Отже вимоги скарги є законними та обґрунтованими, а тому скарга підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 16.08.2019р. про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000251 від 25.07.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 172 КК України, пред`явленої в порядку ст. 303 КПК України - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 16.08.2019р. про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000251 від 25.07.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 172 КК України, та кримінальне провадження направити для проведення досудового розслідування (встановлення обставин чи являється ОСОБА_5 службовою особою, чи являється виданий нею ОСОБА_3 документ, - відповідь щодо відмови у прийнятті на роботу, офіційним документом в розумінні норм чинного законодавства, зокрема і ст. 358 КК України (примітка), обставин чи є відомості внесені до даного документу завідомо неправдивими, наявність (відсутність) зв`язку між вчиненим діянням і посадою, яку особа обіймала або ж службовою діяльністю, яку вона здійснювала, чи є відмова у прийнятті на роботу грубим порушенням законодавства про працю в розумінні норм ст. 172 КК України, виходячи з тяжкості можливих наслідків, злісності мотивів, тощо, чи є ОСОБА_5 суб`єктом злочину за ст. 172 КК України, а також інших обставин, відповідно до ст. 91 КПК України).
Ухвала в повному обсязі буде виготовлена 15.10.2019р.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1