Ухвала
Іменем України
12 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 522/996/19

провадження № 51-3906ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах Кредитної спілки «КАСА» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року про повернення апеляційної скарги у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №0003171 від 22 вересня 2017 року за ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК),
встановив:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року затверджено угоду про визнання винуватості укладену 07 січня 2019 року між прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003171 від 22 вересня 2017 року за ч. 4 ст.190; ч. 4ст. 358 КК.

Не погодившись з вказаним вироком адвокат ОСОБА_4 в інтересах Кредитної спілки «КАСА» подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок районного суду скасувати.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року повернуто апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах Кредитної спілки «КАСА» на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 просить оскаржуване судове рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та загальні засади кримінального провадження, а також вказує, що судом зроблено передчасний висновок про те, що Кредитна спілка «КАСА» не є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу на вирок ухвалений в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Статтею 393 КПК передбачено вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження, при цьому згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо вона подана особою, яка не має такого права.

Разом з цим, ч. 4 ст. 394 КПК визначено перелік осіб, які можуть оскаржити вирок на підставі угоди про визнання винуватості, та підстави для такого оскарження.
Суд апеляційної інстанції, врахувавши зазначені вимоги закону, дійшов правильного висновку, що вказаний апелянт не є особою, яка має право на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_6 , та повернув апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК.
На обґрунтування цього рішення апеляційний суд вказав, що Кредитна спілка «КАСА» в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 не подавала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її як потерпілого, права та обов`язки потерпілого в неї не виникали. Кредитна спілка «КАСА» не входить до кола осіб, що наділені правом апеляційного оскарження вироку місцевого суду.

Крім того апеляційний суд зазначив, що до апеляційної скарги не було надано жодних документів, що підтверджували б укладення будь-яких договорів обвинуваченою ОСОБА_6 з Кредитною спілкою «КАСА». При цьому апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що посилання в апеляційній скарзі на наявність злочинної домовленості ОСОБА_6 із іншими особами, направленої на заволодіння майном спілки, не можуть бути предметом оцінки та доказування у кримінальному провадженні, оскільки не інкримінувалися обвинуваченій згідно обвинувального акту.
Як убачається з касаційної скарги та вироку Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року, ТОВ «Аль-Карім» було визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003171 від 22 вересня 2017 року за ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 358 КК. В подальшому у вищевказаному кримінальному провадженні між прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_6 , за письмовою згодою представника потерпілого ТОВ «Аль-Карім», було укладено угоду про визнання винуватості, яку затверджено вироком місцевого суду від 03 квітня 2019 року.
Отже, потерпілим у даному кримінальному провадженні є ТОВ «Аль-Карім».
Водночас, у касаційній скарзі зазначається, що за заявою поданою Кредитною спілкою «КАСА» у порядку, передбаченому ст. 214 КПК було внесено відомості до ЄРДР за №0003345 про вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 1, 4 ст. 358 КК.
Суд апеляційної інстанції, повернувши адвокату ОСОБА_4 апеляційну скаргу на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 , дотримався вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК.

Крім того посилання адвоката у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду по справам №357/3311/18, 161/14423/18, 295/1282/17, 757/57453/17-к є недоречним, оскільки ці рішення не стосуються зазначеної правової ситуації. Так у зазначених адвокатом постановах розглядалося питання щодо недвозначних стверджень про участь осіб у вчиненні злочинів, що створювало преюдицію та всупереч презумпції невинуватості встановлювало їх винуватість у вчиненні злочину.
Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК.
Відтак при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів особи тією мірою, що надає їй, згідно з ч. 2 ст. 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.
Отже, положення ч. 2 ст. 24 КПК покладає на особу, яка не була учасником судового провадження, але подає апеляційну скаргу, обов`язок довести ту обставину, що вирок стосується її прав, свобод та інтересів.
З урахуванням наведеного ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що суддя апеляційного суду повертаючи апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 діяв відповідно до вимог процесуального закону, а тому не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах Кредитної спілки «КАСА» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року про повернення апеляційної скарги у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003171 від 22 вересня 2017 року за ч. 4 ст. 190; ч. 4ст. 358 КК.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3