Справа №:755/1880/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ "01" липня 2019 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_5 обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні суд поставив на обговорення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 оскільки раніше визначений ухвалою суду строк закінчується 01.07.2019 року.

При обговоренні питання прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 мотивуючи тим, що на даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зникли, а строк дії запобіжного заходу закінчується.

Захисник ОСОБА_4 під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 просив суд, врахувати ту обставину, що останній не переховувався від суду, оскільки перебував в зоні проведення антитерористичної операції, має відзнаки, тому ризики наведені прокурором є безпідставними та нічим не підтверджуються. При цьому заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки ОСОБА_5 має постійне місце проживання та родину.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника, при цьому просив врахувати, що у нього є родина, вагітна дружина, яка потребує його допомоги, він не має наміру ухилятись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення та порушувати домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали судового провадження, судова колегія приходить до наступного:

відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
При вирішені даного питання, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (Заява N 40107/02) Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.
У своєму клопотанні прокурор, посилаючись на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, просить продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Тобто, наведені у клопотанні прокурора ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.
Обвинуваченим та стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про те, що ризики та обставини, які враховувалися при обранні та продовженні ОСОБА_5 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, на даний час відпали.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки вважає, що на даний час не відпали ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, а в матеріалах кримінального провадження наявні обставини, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України до 30 серпня 2019 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 09 год 40 хв 04 липня 2019 року.

Суддя