ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2145/19 Справа № 214/4024/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000498 за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та зазначити у вступній частині вироку номер кримінального провадження № 0000498; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не виконано вимоги, передбачені п.3 ч.2 ст.374 КПК України, оскільки у вступній частині вироку не вказано номер кримінального провадження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, та зменшити її до 20 000 грн..
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. є надмірно завищеним та не відповідає фактичним обставинам справи.
Вказує на те, що суд, визначаючи розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, дійшов помилкового висновку про те, що він ухилявся від обов`язку усунути шкідливі наслідки своїх дій тривалий час, адже в судовому засіданні він наголошував на тому, що цивільний позивач ОСОБА_7 уникала зустрічі з ним, крім того, слідчим було залишено без відповіді його прохання стосовно надання контактних даних ОСОБА_7 задля вирішення питання щодо можливої допомоги.
Лише у січні 2019 року він отримав від ОСОБА_7 дані її банківської карти, на яку ним 31.01.2019 року було перераховано 3000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Посилається на те, що він жодним чином не уникає можливості допомогти потерпілій, а тому, у червні 2019 року, ним на картку ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди було перераховано 12 000 грн.
Зазначає, що судом не було враховано те, що правопорушення ним було вчинене не навмисно, а з необережності, при цьому він не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Обставини, за яких було вчинено ДТП, при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди не враховано.
Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що цивільний позивач ОСОБА_7 зверталась до суду з вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди в інтересах неповнолітньої, однак суд, визначаючи розмір моральної шкоди, врахував моральні страждання не тільки самої потерпілої, а й її законного представника - цивільного позивача, при тому, що цивільний позивач з окремим позовом від себе особисто до суду не зверталась.
Посилається на те, що виписка з медичної картки стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення № 2288 та консультативний висновок лікаря дитячого ортопеда-травматолога від 27.06.2018 року свідчать та доводять наявність моральної шкоди, але лише в частині, які супроводжуються фізичним болем і стражданнями.
Довідки з закладу освіти та спортивної секції також підтверджують наявність моральної шкоди, але лише в частині, яка стосується змін у звичайному способі життя та його порушення, а також погіршення здібностей потерпілої.
Будь-яких доказів, які б підтверджували інші обставини душевних страждань потерпілої, позивачем до позову надано не було.
Отже, висновки суду, якими він обгрутував розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, мали грунтуватися лише в межах та на підставі тих доказів, які були надані до позову.
Законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому вона просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вироку суду в частині стягнутого розміру відшкодування моральної шкоди залишити без змін.
Вказує на те, що суд першої інстанції вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди врахував характер вчиненого злочину та його наслідки, глибину душевний страждань саме неповнолітньої потерпілої, а не її матері, а тому стягнутий розмір моральної шкоди є зваженим та справедливим.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 15 000 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 10.03.2018 року о 15.40 годин, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р/н НОМЕР_1 , рухався по мокрому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги на пр. Миру у м. Кривому Розі з боку майдану Горького в напрямку майдану Визволення зі швидкістю щонайменше 67.5 км/год., чим порушив вимоги п. п. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, за якими у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год., водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. п. 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», коли в цей час на регульований пішохідний перехід проїжджої частини дороги на пр. Миру, позначений дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожнім знаком 5.35.1, на заборонений червоний сигнал світлофору вибігла пішохід неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка почала перетинати вказану проїжджу частину дороги справа наліво за напрямком руху автомобіля «Фольксваген Транспортер» під керуванням ОСОБА_8 , який у момент виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , що вибігла на дорогу, знаходячись від неї на відстані, яка давала йому об`єктивну можливість зупинити керований ним транспортний засіб за умови дотримання швидкісного режиму, встановленого у місті згідно п. п. 12.4, 12.9 «б» ПДР України, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 7/10.1/214 від 13.06.2018 року, у діях водія ОСОБА_8 по керуванню автомобілем «Фольксваген Транспортер» вбачається невідповідність вимогам п. п. 12.4, 12.9 «б» ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 623 від 15.05.2018 року, ОСОБА_9 отримала травми у вигляді садна голови, правої кисті і правого колінного суглобу, відкритого уламкового перелому кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просила відмовити, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг, потерпілу, законного представника потерпілої та представника потерпілої, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом, призначеного судом першої інстанції покарання та доведеність його вини в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо розгляду цивільного позову, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, в цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_8 застрахована цивільно-правава відповідальність, що підтверджує поліс обов`язкового страхування № АК/4208850 від 23 квітня 2017 року СТ Dominanta (а. п. 98 т. 2).
З урахуванням зазначеної обставини залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належного відповідача, порядку відшкодування моральної шкоди, чи мало місце звернення обвинуваченого ОСОБА_8 до страховика.
Крім того, пунктом 57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у звязку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, оскільки страхова компанія на час ухвалення вироку не була залучена до участі у судовому засіданні.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду кримінального провадження в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у вступній частині вироку не зазначено найменування (номер) кримінального провадження всупереч п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України, відповідно до якої у вступній частині вироку повинно бути зазначено також найменування (номер) кримінального провадження, не підлягає задоволенню, оскільки колегія суддів вважає, що дана обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року задовольнити частково.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині розгляду цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4