Провадження № 1-кс/520/9201/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000222 від 14.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000222 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 14.07.2019 близько 11.15 год. ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , які перебуваючи разом з іншими неустановленими слідством особами, біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вул. І. Франка, с. Вікторівка, Березівського району, Одеської області, на ґрунті неприязних відносин виникла суперечка із ОСОБА_7 , який приїхав до вказаного місця на автомобілі «Volkswagen», моделі «Jetta» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 .

Під час суперечки, у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб виник спільний злочинний умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, наздогнав ОСОБА_7 , який намагався залишити місце події, після чого декілька разів кинув у ОСОБА_7 складний ніж, наніс удар в обличчя та повалили останнього на землю.

Продовжуючи вчинення злочинних дій, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно з невстановленими досудовими розслідуванням особами, почали завдавати ОСОБА_7 ударів руками та ногами по різним часинам тіла.

Під час побиття потерпілого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 використовуючи ножі, які вони зберігали при собі, завдали ОСОБА_7 шість ударів в сідниці та стегна.

В результаті отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 втратив свідомість.

Надалі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, заволоділи мобільним телефоном марки «IPhone 8» вартістю 7200 гривень та мобільним телефоном «IPhone 10» вартістю 19 500 гривень, що належали ОСОБА_7 .

Продовжуючи, реалізацію спільного злочинного умислу керучись корисливим мотивом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, проникли до автомобіля «Volkswagen», моделі «Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_7 та незаконно заволоділи належними останньому грошовими коштами у сумі 213 000 гривень та 30 000 доларів США (що за курсом НБУ станом на 14.07.2019 становить 774 000 гривень), які знаходились у сумці.

Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно з неустановленими особами зникли з місця вчинення злочину.

За вказаним фактом на підставі отриманих у ході досудового розслідування доказів 17.07.2019, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, повідомлено про підозру:

-підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
На даний час, з метою забезпечення досягнення дієвості кримінального провадження, а саме для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, виникла необхідність застосувати такий вид заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи володільця речей та документів.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності ОСОБА_6 перебуває:
-земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0332 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254);
-нежитлова будівля «корівник» за адресою: Одеська область, Ширяївський район, Миколаївська с/рада, комплекс будівель та споруд №4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 54).
Вказане клопотання сторона обвинувачення просить розглядати без виклику власника майна, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, разом з тим від останнього надійшла заява, в якій він просив розгляд клопотання проводити за його відсутності.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно абзацу 1 ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000222 від 14.07.2019 здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України.
Так, в рамках вказаного кримінального провадження, 17.07.2019 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах.
Як вбачається з долученої до клопотання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_6 являється власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0332, а також нежитлової будівлі «корівник», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно матеріалів клопотання вбачається, що 23.07.2019 року ОСОБА_7 до ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов в рамках кримінального провадження №0000222 від 14.07.2019 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 136 006 гривень, та моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, санкція якого передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, беручи до уваги, що в рамках кримінального провадження до підозрюваного пред`явлено цивільний позов на загальну суму 1 636 006 (один мільйон шістсот тридцять шість тисяч шість) гривень, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, так як відносно вищевказаного майна існує достатня сукупність підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації майна, як виду покарання, а також є необхідним для забезпечення цивільного позову.

Беручи до уваги завдання, яке ставиться в результаті дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, враховуючи вимоги ч. 11 ст. 170 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність накладення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій або інших дій, що стосуються зміни конфігурації, даних, форм власності, параметрів, цільового призначення зазначеного у клопотанні майна.

Слідчий суддя враховує, що подане прокурором клопотання відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки останнє містить підставу і мету, та, відповідно, обґрунтування необхідності арешту майна.
На підставі викладеного, беручи до уваги розумність та співрозмірність арешту майна, а також його наслідки, завдання кримінального провадження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також забезпечення цивільного позову, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а тому, таке клопотання підлягає задоволенню. Вказане клопотання, згідно вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, в цілях забезпечення арешту майна, слід розглянути без повідомлення власника такого майна.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000222 від 14.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії або інші дії, що стосуються зміни конфігурації, даних, форм власності, параметрів, цільового призначення наступного майна:

-земельної ділянкя з кадастровим номером :02:002:0332 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254);
-нежитлової будівлі «корівник» за адресою: Одеська область, Ширяївський район, Миколаївська с/рада, комплекс будівель та споруд №4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 54). Ухвала підлягає негайному виконанню старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1