ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/2223/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/392/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.124 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000477 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 21.02.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козацьке Бериславського району Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи, в силу ст.89 КК України раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 124 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначено покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці з триманням засудженого в умовах ізоляції.Вирішено долю речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що 17.08.2018 року близько 19-30 години між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 виник конфлікт на побутовому ґрунті. В ході виниклого конфлікту ОСОБА_9 , в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в спальному приміщенні вказаного будинку наніс один удар в область обличчя ОСОБА_7 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій щелепній області, в подальшому ОСОБА_7 , захищаючись від ОСОБА_9 , перевищив межі необхідної оборони і умисно спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, а саме наніс два удари колючо-ріжучим предметом ОСОБА_9 в область живота, внаслідок чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки живота зліва та колото-різаної рани передньої черевної стінки живота.

Вимоги апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного, який свою вину визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, є інвалідом 2 групи, вчиненню злочину сприяла неправомірна поведінка потерпілого. Також апелянт зазначає, що відповідно до обвинувального акта та вироку суду дії ОСОБА_7 кваліфікуються як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, що не узгоджується з положенням ст. 124 КК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Потерпіла ОСОБА_10 була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення або про свою обов`язкову участь в апеляційному розгляді до суду апеляційної інстанції не подавала (а.п. 182).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з його ізоляцією.

Зокрема захисник ОСОБА_8 уточнила апеляційні вимоги, просила призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 1 місяць та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апелянта про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого не ґрунтуються на фактичних обставинах провадження.

Диспозиція статті 124 КК передбачає кримінальну відповідальність за вчинення умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Органом досудового розслідування та судом встановлено, що ОСОБА_7 в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , захищаючись від нього, перевищив межі необхідної оборони і умисно спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Викладення обвинувачення у такий спосіб у обвинувальному акті та вироку суду повністю кореспондує диспозиції ст.124 КК і є правильним.

Дії ОСОБА_7 за ст. 124 КК України кваліфіковані вірно.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішення судом питання про призначення обвинуваченому покарання відповідає наведеним вимогам.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, зокрема умисну форму вини, наслідки у виді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, відомості про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, є інвалідом 2 групи у вчиненому злочині щиро розкаявся, відсутність обставин, щоб обтяжували покарання і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді арешту.

З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання у вказаному виді та розмірі є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним вчиненому.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом неправомірної поведінки потерпілого при призначенні ОСОБА_7 покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки саме неправомірна поведінка потерпілого потягла за собою кваліфікацію дій ОСОБА_7 за привілейованим складом злочину, передбаченого ст. 124 КК, а не за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто така поведінка потерпілого вплинула на кваліфікацію дій обвинуваченого, а не на покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість призначення ОСОБА_11 менш сурового покарання не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Так, статтею 124 КК України передбачено чотири альтернативних види покарання:

1)громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин,

2)виправні роботи на строк до двох років,

3)арешт на строк до шести місяців.

4)обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КК громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Враховуючи, що ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи та не працює, менш суворі, ніж арешт, покарання, передбачені ст. 124 КК, такі як громадські та виправні роботи не можуть бути застосовані до нього в силу ч. 1 ст. 56, ч. 1 ст. 57 КК, як і покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 єдиний вид покарання, який може бути до нього застосовано арешт на строк 4 місяці, який буде достатнім для справедливим для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Підстав для зменшення розміру цього покарання, яке призначено не у максимальній межі санкції ст. 124 КК, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника, висловлені під час апеляційного розгляду про звільнення ОСОБА_7 від відбування цього покарання з випробуванням не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не ґрунтуються на нормах кримінального закону, оскільки норма ст. 75 КК може бути застосована судом лише при призначенні особі одного з таких видів покарань як виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Застосування положень ст. 75 КК до покарання у виді арешту законом не передбачено.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК та переходу до більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ст. 124 КК, зокрема у виді штрафу колегія суддів не вбачає, оскільки у провадженні не встановлено декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а вирок суду таким, що має бути залишений без змін.

Істотних порушень вимог КПК, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення в іншій частині, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 21.02.2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2