Дата документу 18.07.2019 Справа № 334/7552/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7552/16-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1318/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживав за адресою (до затримання): АДРЕСА_3 , раніше судимого:

01 березня 2008 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки;

03 лютого 2014 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.257, ч.ч.3,4 ст.187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який до затримання працював охоронцем ТОВ «Електрозавод-ВІТ», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживав за адресою (до затримання): АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , проживав за адресою (до затримання): АДРЕСА_7 , раніше судимого:

13 січня 2003 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст.71, ч.2 ст.186 КК України до4 років 6 місяців позбавлення волі;

17 серпня 2006 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.70, ч.2 ст.357 КК України до 11 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.9,13 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживав за адресою (до затримання): АДРЕСА_8 , раніше судимого:

16 липня 1990 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст.140, ч.2 ст.215-3 КК України до 4 років позбавлення волі;

18 червня 1993 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ст.17, ч.2 ст.215-3 КК України до 2 років позбавлення волі;

28 листопада 1995 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.141,ч.2 ст.144, ч.3 ст.222, ч.2 ст.190-1, ст.42 КК України до 4 років позбавлення волі;

29 червня 2000 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.229-6 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

05 жовтня 2004 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190, ст.395, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

09 грудня 2008 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

19 жовтня 2011 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України 4 років 1 місяця позбавлення волі;

13 серпня 2015 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , проживав за адресою (до затримання): АДРЕСА_10 , раніше судимого;

08 лютого 2012 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м.Бердянськ, громадянина України, з вищою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 , проживав за адресою(до затримання): АДРЕСА_12 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_13 ,

захисника адвоката ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

ВСТАНОВИЛА:

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_14 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів задоволене, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО продовжений до 23 серпня 2019 року включно; в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали та є актуальними.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень, відбував покарання реально в місцях позбавлення волі, судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені.
Вказані обставини свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, які на теперішній час не допитані у судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню, за яким не з`ясовані усі обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні правопорушень, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно працевлаштований не був, постійних джерел доходів не мав.
Наявність у обвинуваченого на момент затримання постійного місця роботи, жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам.
Вік та стан здоров`я обвинуваченого також не є перешкодою для його тримання під вартою.
Більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, тому підстав для зміни раніше обраного запобіжного немає.
Міцність зв`язків у місці постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_7 належними доказами суду не доведена, відомості про осіб, які зареєстровані та мешкають за зазначеними адресами та їхній родинний зв`язок з обвинуваченим, та зокрема згода цих осіб щодо обрання за їхнім місцем мешкання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді домашнього арешту, суду не надані.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі не встановлено та сторонами не доведено.

Ухвалу суду першої інстанції від 24 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_14 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містить суттєві недоліки, які свідчать про нікчемність вказаного документу.
Стороною обвинувачення лише констатовані, але не обґрунтовані ризики, передбачені ст.ст.177-184 КПК України.

Так, ризик ухилятися від суду спростовується тим, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, власне житло, де проживає разом з батьками, оскільки він вже тримається під вартою значний проміжок часу, його ухилення від суду є недоцільним.

Ризик впливати на потерпілих і свідків спростовується тим, що і потерпілі і свідки протягом останніх 3 років вже двічі допитувались судом першої інстанції і будь-яких заяв з боку потерпілих і свідків про тиск і спроби впливати на них не надходило. Ступінь даного ризику стороною обвинувачення явно перебільшена. Вважає, що даному ризику можна запобігти шляхом заборони спілкуватися з потерпілими і свідками.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0004419 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2014р. за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.257, ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 за ст.257, ч.3,4 ст.187 КК України, ОСОБА_8 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_9 за ст.257, ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.9,13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 за ст.257, ч.4 ст.187 КК України.
В межах даного кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_12 домашній арешт, строк яких останнього разу було продовжено до 12 липня 2019 року, включно.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строку тримання під вартою, а ОСОБА_12 домашнього арешту на строк до 60 днів, посилаючись на ті обставини, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, ризикам передбаченим ст.177 КПК України, оскільки зазначені особи обвинувачуються в скоєнні ряду особливо тяжких умисних корисливих злочинів із застосуванням психічного та фізичного насильства щодо потерпілих та свідків, деякі з них були раніше судимими за вчинення аналогічних злочинів, що свідчить про те, що вони можуть продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків та осіб, причетність яких до інкримінованих злочинів підлягає перевірці. Обставин, які б виключали можливість тримання осіб під вартою, не встановлено. Більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання процесуальних обов`язків та запобігання вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.ч.3,4 ст. 187 КК України, які є особливо тяжкими.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду; вплив на потерпілих, свідків, які на теперішній час не допитані у судовому засіданні; спроби перешкоджати розгляду кримінального провадження, за яким не з`ясовані усі обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
При цьому суд обґрунтовано звернув увагу на тяжкість і фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 правопорушень, а також на відомості про особу останнього. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, в т.ч. на строк до 15 років, раніше він судимий за вчинення умисних, в т.ч. тяжких правопорушень, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

З цих підстав суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, про які вказано в ухвалі суду, суперечать матеріалам провадження.

З твердженнями захисника про те, що клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою подано не уповноваженою особою, колегія суддів також не погоджується, через наступне.

Як правильно вказав суд в оскаржуваній ухвалі, ті недоліки клопотання, на які вказує захисник, є технічними помилками, які не є підставою в задоволенні клопотання. Більш того, під клопотанням стоїть підпис прокурора ОСОБА_13 , що останній підтвердив і при апеляційному розгляді. Саме прокурор ОСОБА_13 підтримував своє клопотання у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів задоволене, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО продовжений до 23 серпня 2019 року включно; в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт відмовлено, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4