Справа № 357/3100/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши в режимі відеоконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» про приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018 відносно засудженого ОСОБА_3 ,

сторони та учасники кримінального провадження, які приймали участь у судовому провадженні: прокурор: ОСОБА_4 , представник Державної установи «Білоцерківська виправна колонія №35»: ОСОБА_5 , засуджений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 25.03.2019 надійшло клопотання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_6 про приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018 відносно засудженого ОСОБА_3 , оскільки при винесенні вироку Шевченківським районним судом м. Києва від 21.05.2018 не враховано положення ст. 71 КК України та не призначено покарання за сукупністю вироків з урахуванням призначеного покарання згідно вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010.

З матеріалів подання вбачається, що 20.02.2019 до Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35) прибув для відбування міри покарання ОСОБА_3 , засуджений 21.05.2018 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2, ст. 187 ч.2, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднане покарання, невідбуте за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2015 та остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить ОСОБА_3 на праві власності. Однак, при виконанні зазначеного вироку встановлено, що ОСОБА_3 скоїв злочин 05.03.2015, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010, а тому виникає необхідність приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироків відносно засудженого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» підтримав подання та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Засуджений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор вважав, що клопотання підлягає задоволенню, запропонував привести вироки у відповідність шляхом часткового складання покарань призначених вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018 та вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010.

Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши надані матеріали, суд приходить до таких висновків, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018 ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, до призначеного ОСОБА_3 цим вироком покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2015 та остаточно призначено до відбуття покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.12.2018, вирок від 21.05.2018 змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, на підставі ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.03.2015 до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 11.12.2018.

Крім того, встановлено, що 13.05.2010 вироком Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 засуджено за ст. 187 ч. 2, ст. 185 ч. 2, ст. 304 ч. 1 КК України та призначено покарання:

за ст. 187 ч. 2 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

за ст. 185 ч. 2 К України - 3 роки позбавлення волі, за ст. 304 ч. 1 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину і остаточно покарання ОСОБА_3 визначено у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2014 звільнено ОСОБА_3 від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить на день судового засідання 1 рік 9 місяців 16 днів.

Також, в судовому засіданні встановлено, що злочин, за який засуджено ОСОБА_3 10.07.2015 вироком Святошинського районного суду м. Києва був вчинений 07.03.2015, тобто протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин 05.03.2015 в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010, а при ухваленні вироку Шевченківським районним судом м. Києва від 21.05.2018 не приєднана частина покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 11, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема: про застосування покарання за наявності кількох вироків; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Враховуючи роз`яснення п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України питання про застосування покарання за наявності кількох вироків постає перед судом під час їх виконання, зокрема, у випадку, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що ухвалив останній за часом вирок, і тому не призначив покарання за сукупністю вироків.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку передбаченого п. 11 ч. 1 ст. 537 подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Як слідує з роз`яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 вказано, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Признаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно даних адміністрації Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)», вбачається, що ОСОБА_3 прибув до колонії для відбування покарання 20.02.2019.

Встановлено, що при винесенні останнього вироку Шевченківським районним судом м. Києва від 21.05.2018 не було враховано, що злочин за вказаним вироком ОСОБА_3 вчинив під час умовно-дострокового звільнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010 та судом не було застосовано до останнього покарання за ст. 71 ч. 1 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд визначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцять років, а у випадку, якщо хоча б один із злочинів є особливо тяжким, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцять п`ять років.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що необхідно визначити порядок виконання вироків щодо засудженого ОСОБА_3 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010 до вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2014, остаточно призначивши до відбування ОСОБА_3 покарання у вигляді дев`яти років одного місяця позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.

В частині питань, які вирішуються при ухваленні вироку, слід зазначити, що початок строку відбування покарання ОСОБА_3 та зарахування строку відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України слід зазначити наступне.

Як вбачається з ухвали Київського апеляційного суду від 11.12.2018 ОСОБА_3 на підставі ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання, зарахований строк попереднього ув`язнення з 15.03.2015 до ступу вироку в закону силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, з вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018 вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 15.03.2015, тобто з моменту затримання останнього та його попереднього ув`язнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, ст. 539 КПК України, ст. 71 ч. 2, ст. 81 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_6 про приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018 відносно засудженого ОСОБА_3 - задовольнити.

Привести у відповідність до чинного законодавства України вироки відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2018, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2010 та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді дев`яти років одного місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке йому належить на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання з 15.03.2015.

Зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 15.03.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі на підставі ст. 72 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1