Справа № 590/640/18
Провадження № 1-кп/590/12/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2019 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 22.05.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таганрог, Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

31.10.2017 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.1 ст.185 КК України до 240 годин громадських робіт, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку Ямпільського районного суду Сумської області від 31.10.2017 року був засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Вирок Ямпільського районного суду від 31.10.2017 року відносно засудженого ОСОБА_4 набрав законної сили 01.12.2017 року.

На виконання до Ямпільського РС з питань пробації даний вирок надійшов 05.12.2017 року. В цей же день ОСОБА_4 був поставлений на облік та викликаний до Ямпільського РС з питань пробації на 12.12.2017 року для ознайомлення з порядком та умовами відбування призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт (виклик за вих. №1140 від 05.12.2017 року), але за даним викликом засуджений не з`явився.

22.01.2018 року ОСОБА_4 під підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. Також йому було роз`яснено про необхідність працювати на визначених Рішенням Свеської селищної ради від 30.01.2018 року об`єктах і виконувати визначені види робіт, відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до служби пробації, повідомляти службу пробації про зміну місця проживання. Відразу ж ОСОБА_4 був попереджений про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України в разі ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Про ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт ОСОБА_4 особисто була надана підписка.

Також, 22.01.2018 року з ОСОБА_4 була проведена бесіда профілактичного характеру, в ході якої йому було додатково детально наголошено на настання можливих наслідків в разі ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

08.02.2018 року ОСОБА_4 особисто в руки, під підпис отримав направлення до Свеської селищної ради для відбування покарання у виді громадських робіт. Згідно даного направлення він був зобов`язаний приступити до виконання покарання у виді громадських робіт з 08.02.2018 року.

Розпорядженням №5-К від 08.02.2018 року ОСОБА_4 був прийнятий для виконання 240 годин громадських безоплатних суспільно корисних робіт. Зазначеним розпорядженням селищного голови відповідальним за здійснення контролю щодо виконання ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт призначений заступник Свеської селищного голови ОСОБА_5 .

Згідно направлення Ямпільського РС з питань пробації ОСОБА_4 зобов`язаний був приступити до виконання покарання у виді громадських робіт з 08.02.2018 року.

08.02.2018 року був складений графік виходу ОСОБА_6 на громадські роботи на лютий місяць 2018 року. Згідно графіку виходу на громадські роботи у лютому 2018 року ОСОБА_4 був зобов`язаний відпрацювати 60 годин громадських робіт. З зазначеним графіком ОСОБА_4 був ознайомлений особисто, під підпис. Але в період з 21.02.2018 року по 27.02.2018 року ОСОБА_4 не виходив на громадські роботи, про наявність поважних причин не повідомляв, виправдовуючи документи ні до селищної ради, ні до Ямпільського РС з питань пробаціїї не надавав, тобто більше 2-х разів на місяць не виходив на громадські роботи без поважних причин, що відповідно до п.2 ч.3 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт. За лютий місяць 2018 року з потрібних 60 годин, відпрацював лише 40 годин громадських робіт.

07.03.2018 року з боку Ямпільського РС з питань пробації з засудженим до громадських робіт ОСОБА_4 була проведена роз`яснювальна та профілактична робота з метою запобігання ним у подальшому випадків ухилення від відбування призначеного судом покарання. Крім цього, від ОСОБА_4 було відібране письмове пояснення та винесено офіційне письмове попередження про те, що в разі подальшого ухилення ним від громадських робіт, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.

Згідно графіку виходу на громадські роботи у березні 2018 року, з яким засуджений також був ознайомлений особисто, під підпис, ОСОБА_4 мав відпрацювати 84 години громадських робіт. Але, згідно табеля виходу на громадські роботи у березні 2018 року, ОСОБА_4 відпрацював лише 29 години. Згідно з довідки Свеської дільничної лікарні №10 від 07.03.2018 року, у період з 01.03.2018 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Гостре респіраторне захворювання». Таким чином ОСОБА_4 у березні місяці не відпрацював без поважних причин 31 годину громадських робіт.

04.04.2018 року Ямпільським РС з питань пробації була проведена роз`яснювальна та профілактична робота з ОСОБА_4 , з метою запобігання ним у подальшому випадків ухилення від відбування призначеного судом покарання. Крім цього, від ОСОБА_4 було відібране письмове пояснення та винесено офіційне письмове попередження про те, що в разі подальшого ухилення ним від громадських робіт, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.

Але, не зважаючи на неодноразово проведену з ним профілактичну та роз`яснювальну роботу як з боку працівників Ямпільського РС з питань пробації, так і з боку працівників Свеської селищної ради щодо необхідності відбування ним призначеного судом покарання та необхідності надання виправдовуючих документів в разі невиходу на громадські роботи і обов`язковість звернення до лікувальних закладів у разі хвороби, засуджений протягом квітня-травня 2018 року також припускав факти ухилення від громадських робіт.

Згідно графіку виходу на громадські роботи у квітні 2018 року, з яким ОСОБА_4 був ознайомлений особисто під підпис, мав відпрацювати 76 годин громадських робіт. Але, згідно табеля виходу на громадські роботи у квітні 2018 року, ОСОБА_4 відпрацював лише 31 годину. Згідно з довідки Свеської дільничної лікарні № 25 ОСОБА_4 лише 16.04.2018 року відвідував лікаря терапевта з діагнозом «Єнцефалопатія посттравматична». Таким чином, ОСОБА_4 у квітні місяці не відпрацював без поважних причин 41 годину громадських робіт. Виправдовуючи документи не надавав. Причини неявок не повідомляв.

03.05.2018 року від ОСОБА_4 знову було відібрано письмове пояснення з метою встановлення причин неявки на громадські роботи, в ході якого засуджений повідомив про те, що на громадські роботи в період з 11.04.2018 року по 27.04.2018 року не виходив, у зв`язку з поганим станом здоров`я , але за медичною допомогою до лікарні ніхто не звертався.

03.05.2018 року ОСОБА_4 було винесене офіційне попередження, знов проведена роз`яснювальна та профілактична бесіда з метою неприпущенна ним у подальшому випадків ухилення від громадських робіт.

Таким чином, у квітні 2018 року ОСОБА_4 відпрацював лише 31 годину призначеного судом покарання з 76 годин, які мав відпрацювати згідно складеного графіку, тобто більше 2-х разів на місяць не виходив на громадські роботи без поважних причин, що також, згідно п.2 ч.3 ст.40 КВК України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Тому, 03.05.2018 року ОСОБА_4 було винесене офіційне попередження, проведена роз`яснювальна та профілактична бесіда з метою неприпущення ним у подальшому випадків ухилення від громадських робіт.

Таким чином, встановлено, що в діях засудженого ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України - ухилення від відбування громадських робіт, тобто невиконання особою, яка засуджена до цього виду покарання, обов`язку у вільний від роботи чи навчання час безоплатно виконувати суспільно корисні роботи, вид яких визначено органами місцевого самоврядування, протягом строку, вказаного у вироку суду.

Під час ухилення за вищезазначених обставин від відбування покарання у вигляді громадських робіт засуджений ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді невиконання ним рішення суду та бажав настання таких наслідків, і тим самим умисно скоїв злочин, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.389 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи допитаний в судовому засіданні, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду чіткі та послідовні покази, а саме, що 31.10.2017 року його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Він частково виконав вирок суду Ямпільського районного суду Сумської області від 31.10.2017 року, так як «хворів». Станом на 22.10.2019 року він відпрацював лише 100 годин із 240 годин, відповідно до вироку Ямпільського районного суду Сумської області від 31.10.2017 року.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 , слід кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України, що виразились в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього виду покарання, відповідно до вироку Ямпільського районного суду Сумської області від 31.10.2017 року.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив злочин невеликої тяжкості, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та в лікаря-нарколога не перебуває (а.с.91), раніше судимий (а.с.85,86), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.83), не працює.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє засуджений 31.10.2017 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.1 ст.185 КК України до 240 годин виправних робіт, станом на 22.10.2019 року покарання відбув частково, невідбута частина покарання становить 140 години громадських робіт.

Органом пробації було складено досудову доповідь, відповідно висновку якої «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, історію правопорушень, враховуючи спосіб життя, практично відсутність життєвих цілей, відносин з близькими та у суспільстві, неодноразові судимості, а таож те, що обвинувачений підозрюється за ухилення від відбування призначеного судом покарання, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення (визначену на підставі Оцінки), орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі неможливе.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, висновок досудової доповіді органу пробації, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.25, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому слід визначити покарання, яке буде пов`язане з ізоляцією від суспільства, оскільки він не може бути виправлений без ізоляції від суспільства. При обранні остаточного покарання ОСОБА_4 слід визначити його за правилами, передбаченими ст.71, ст.72 КК України.

Обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись п.1, п.2, п.25, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.368, ст.370, ст.371, ст.373, ст.374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяця(ів) арешту.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 31.10.2017 року у виді 140 годин громадських робіт, перевівши покарання у виді 140 годин громадських робіт згідно ст.72 КК України у 17,5 днів арешту, остаточно призначивши покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці 10 (десять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні

Суддя ОСОБА_1