КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2837/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали сформованого контрольного провадження з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012210, по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 21 вересня 2019 року включно.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що доводи прокурора ґрунтуються лише на припущеннях, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, є необґрунтованими. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що обвинувачення прокурором не доведено, матеріали кримінального провадження відносно нього фальсифіковані, а місце перебування потерпілого та свідків знайти не можливо. Тому апелянт вважає, що обраний судом першої інстанції запобіжний захід порушує його конституційні права.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, яка заперечила проти її задоволення, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки судове провадження не було завершене до його спливу, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону судом належно дотримані.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів контрольного провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012210, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та здійснюється судовий розгляд.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 21 вересня 2019 року включно.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

У своєму рішенні № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року Конституційний Суд України визнав, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду.
Суд першої інстанції під час судового провадження на підставі розумної оцінки сукупності доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який виправдовує обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали кримінального провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012210, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 21.09.2019 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - без задоволення.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4