Справа № 182/2278/19
Провадження № 1-кп/0182/719/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.10.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2019 за № 0000533 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Китайгородка Томаківського р-ну Дніпропетровської обл., громадянки України, яка зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 , не працює, не навчається, не заміжня, із середньою освітою, раніше не судима,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачена ОСОБА_3 22.02.2019 приблизно о 13:00 год. знаходилася в приміщенні гуртожитку Нікопольського медичного коледжу, розташованого по вул. Херсонська, 7 в м. Нікополі Дніпропетровської обл., а саме в кімнаті № 83, де у неї виник злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документу, а саме платіжної картки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), належної ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , умисно, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з кишені куртки потерпілої ОСОБА_5 , яка знаходилася на ліжку останньої, з корисливих мотивів, а саме незаконного зняття коштів з рахунку платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк», незаконно заволоділа пластиковою платіжною карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_5 , яка містить на особі обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, усвідомлюючи, що ця картка відповідно до ст. 1 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-111 «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.
З місця вчинення злочину зникла, викраденим офіційним документом розпорядилася на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_3 22.02.2019 приблизно о 13:00 год. знаходилася в приміщенні гуртожитку Нікопольського медичного коледжу, розташованого по вул. Херсонська, 7 в м. Нікополь, Дніпропетровської обл., а саме в кімнаті № 83, де вона проживає разом з раніше їй знайомою ОСОБА_5 , де в неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів з платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з кишені куртки потерпілої ОСОБА_5 , яка знаходилася на ліжку останньої, вчинила крадіжку банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», пін-код якої їй був відомий заздалегідь, після чого направилася до банкомату «ПриватБанку», де усвідомлюючи свої дії, провела банківську операцію зі зняттям з картки грошових коштів в сумі 1 000 грн., та через деякий час, перемістившись на вул. Княжа у м. Нікополі провела повторну банківську операцію зі зняттям з платіжної картки грошових коштів в сумі 2 000 грн., чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 3 000 грн.
З місця вчинення злочину ОСОБА_3 зникла та в подальшому викраденим майном розпорядилася на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційних документів та за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе визнала повністю і показала суду, що у 2019 році навчалася в Нікопольському медичного коледжі на 1-му курсі. Проживала у гуртожитку, розташованому по вул. Херсонська, 7 в м. Нікополі в кімнаті № 83. Проживала у кімнаті разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Взимку 2019 року вона викрала з кишені куртки ОСОБА_5 банківську картку, належну потерпілій. В кімнаті тоді нікого не було. Викрала картку банківську, щоб зняти грошові кошти. Картка знаходилася у паспорті, картку вона викрала, а паспорт поклала назад до кишені. Потім прийшла ОСОБА_5 і вони з нею пішли прогулятися. Потім повернулися у гуртожиток. ОСОБА_5 залишилася у кімнаті, а вона відразу вийшла, пішла до банкомату та зняла 1 000 грн. Пін-код до картки вона знала, так як ОСОБА_5 його називала у кімнаті, бо на її картку мама ОСОБА_6 перераховувала гроші. Потім вона поїхала на вул. Княжу і там зняла ще 2 000 грн. Чому так зробила, пояснити не може. Потратила лише 300 грн. на придбання продуктів харчування. Потім до неї зателефонувала ОСОБА_5 , яка вже знала, що вона у неї викрала картку. Вона поїхала до знайомих, взяла у борг 300 грн. і повернула ОСОБА_5 всю суму грошових коштів. Дуже шкодує, що вчинила злочини, у вчиненому щиро кається. Більше такого вона робити не буде. Просить суворо не наказувати її. Після цього вчинку вона у коледжі не навчається і у гуртожитку не живе.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 знає, вона була її сусідкою по кімнаті у гуртожитку. В лютому 2019 року, точно дати не пам`ятає, вона звернула увагу на те, що немає її банківської картки, їй прийшло СМС-повідомлення, що грошові кошти з картки знято в районі вул.. Княжа. Вона відразу подумала, що це зробила ОСОБА_3 , так як знала, що вона пішла до хлопця, який проживає на вул. Княжа. Почала до ОСОБА_3 телефонувати, але у неї телефон був відключений. Потім до ОСОБА_3 додзвонився її брат. Після розмови з ОСОБА_3 брат передзвонив їй і сказав, що ОСОБА_3 все визнала і обіцяла повернути гроші. Вона зателефонувала до поліції. Пізніше ОСОБА_3 принесла викрадені гроші. Претензій до обвинуваченої вона не має.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 повністю доведена.
Її дії мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів та за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості (ч. 1 ст. 185 КК України) та злочином невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 357 КК України).
Також суд враховує обставини справи; особу винної, яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності (а.п. 80), не працює, за місцем навчання у Нікопольському медичному коледжу у 2018 році характеризується позитивно (а.п. 81), на даний час не навчається, має постійне місце проживання. На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а.п. 82-85).
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), добровільне відшкодування завданого збитку (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у межах санкцій статей, за якими кваліфіковані її дії, у виді штрафу за ч. 1 ст. 357 КК України та у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 185 КК України.
Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування спричиненої шкоди, особу обвинуваченого, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо неї ст. 75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовувався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та грошові кошти в сумі 3 000 грн., що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити ОСОБА_5 .
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому їй обвинуваченню за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України і призначити покарання:
за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.;
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період випробувального терміну періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази:
- банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та грошові кошти в сумі 3 000 грн., що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1