У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001666 від 17 липня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001666 від 17 липня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурором Артемівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про продовження дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на строк 60 днів, оскільки ризики, що були наявні на час обрання запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України в кримінальному проваджені продовжують існувати ризики передбачені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які є його знайомими, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання.

Неможливість застосування запобіжною заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки сам ОСОБА_8 намагався позбутися та приховати знаряддя та сліди злочину, таким чином є підстави вважати, що підозрюваний зможе переховуватися від суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що не виключається можливість переховуватися від суду в іншій області, в інших містах, перейти на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської області НЗФ так названої «ДНР та ЛНР», тим більш мешкає підозрюваний ОСОБА_8 в районі лінії розмежування із зазначеними територіями.

Неможливість застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що вказаний злочин вчинено із застосування насильства.

Неможливість застосування запобіжною заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу, а також у зв`язки з тим, що ОСОБА_8 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність з його боку власного самоконтролю та контролю збоку рідних та близьких ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З метою запобігання обвинуваченим ОСОБА_8 спроб переховуватися від суду незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінальною правопорушення, прокурор просив продовжити ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілого ОСОБА_6 не заперечував проти продовження строку обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою.
Захисник ОСОБА_7 у продовженні запобіжного заходу категорично заперечувала, адже прокурором кожного разу подається аналогічне клопотання про продовження тримання під вартою, ризики, на які посилається прокурор в своєму клопотанні є не обґрунтованими, жодного нового ризику прокурором не наведено. Вважає, що ОСОБА_8 незаконно тримається під вартою, під час досудового розслідування була порушена процедура призначення адвоката, прокурором не надано суду доказів щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення саме за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Судом достовірно встановлено, що 17 липня 2018 року ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. 19.07.2018 року Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_8 судом неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, востаннє Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2019 року строком по 01 листопада 2019 року включно.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України перебуває на стадії судового розгляду, судом не виконані необхідні процесуальні дії.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60)
Також, суд, враховує: наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції; наявність ризику того, що ОСОБА_8 може спробувати переховуватися від суду (при цьому оцінюючи вказаний ризик у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання поблизу тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської області, родом занять та майновим станом ОСОБА_8 , сімейними зв`язками, тощо), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу до 01 листопада 2019 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_8 , не даючи оцінки дослідженим доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що ОСОБА_8 може спробувати переховуватися від суду, оскільки суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років може бути визнане ним більш небезпечним ніж втеча; незаконно впливати на свідків, які є його знайомими; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово був засуджений за різноманітні категорії злочинів, на шлях виправлення не став, соціально не адаптувався та вчинив інше особливо тяжке кримінальне правопорушення, підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , його можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку суду, є підставою для продовження ОСОБА_8 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
Зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд на теперішній час не встановив.
Таким чином, приймаючи до уваги те, що на теперішній час судове слідство триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 331, 350, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Артемівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Магадан, Російської Федерації - задовольнити.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Магадан, Російської Федерації, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на строк 60 днів до 27 грудня 2019 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Магадан, Російської Федерації, тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

На ухвалу суду учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя Судді