ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/363/19 Справа № 189/1597/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000525 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Покровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина 2013 року народження,який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаною винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1 розмірі 850 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він близько 18.40 годин 03.09.2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території неогородженої торгової площадки ПП «Будько», що розташована за адресою АДРЕСА_2 , підійшов до вікна магазину ПП «Будько» під назвою «Продукти», де з підвіконня взяв належну ОСОБА_9 музичну колонку марки «CHARGE9», вартістю 326,41 грн., та поклавши її до свого рюкзака, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок, в частині призначення покарання обвинуваченому скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 51 КК України, яка передбачає виключний перелік виді покарань, що можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, а також санкцією ч.1 ст. 185 КК України, якою передбачено можливість призначення за цей злочин таких видів покарань, як штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі, та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без зазначення його виду, вказавши при цьому лише його розмір.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційних скарг.
Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вказаних вимог Закону суд дотримався належним чином.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідють фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах, що узгоджуються між собою, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 185 КПК України. Тому, в цій частині вони не перевіряються.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у викраденні чужого майна, правильно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України.
Колегією суддів перевірені доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання та з цього приводу зазначає.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та те, що вину в скоєнні кримінального правопорушення він визнав повністю, щиро розкаявся, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, матеріальні збитки потерпілій відшкодував в повному обсязі, на утриманні має малолітнього сина, раніше не судимий. Однак, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом F 11.21. Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіодіїв, злочин вчинив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів зазначає, що в роз`яснення які містяться в п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказано, щопризначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого карання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.
Колегія суддів зазначає, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість судового рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає, оскільки районний суд призначаючи ОСОБА_7 покарання, вимог ст.ст.65-67 КК України не порушив, призначене йому покарання з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а також практиці рішень Європейського суду з прав людини.
Виходячи з положень КПК України, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями змінити рішення суду на підставі ст. 409 вказаного Кодексу у разі неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотних порушень вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів провадження, допущене місцевим судом порушення полягає у помилковому не зазначенні у вироку виду покарання, та зазначення у мотивувальній частині вироку вказаного виду покарання.
На думку колегії суддів, така помилка жодним чином не вплинула на висновки суду про подію злочину, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не позначилася на правильності кваліфікації суспільно небезпечного діяння, на справедливості обраного засудженому виду та розміру заходу примусу, а також на порядку його відбування, що не заперечується прокурором у поданій апеляційній скарзі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що сама по собі вказана помилка не потягла за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Таким чином колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4