Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 461/4358/17
провадження № 51-4665ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2018 року й ухвалу Львівського апеляційного суду в межах кримінального провадження № 0005424 від 26 листопада 2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 5

ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК);
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 5

ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 5

ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2018 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- ОСОБА_5 :за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 309 КК на строк

2 роки, за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 березня по 27 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За епізодами щодо викрадення майна від 21 січня 2017 року у потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (ч. 3 ст. 185 КК) та від 25 листопада 2016 року в потерпілого ОСОБА_4 (ч. 5 ст. 185 КК) ОСОБА_5 визнано невинуватим і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК за недоведеністю;
- ОСОБА_6 :за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 309 КК на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 березня по 27 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За епізодами щодо викрадення майна від 16 лютого 2017 року у потерпілого ОСОБА_11 (ч. 2 ст. 185 КК), від 21 січня 2017 року у потерпілих

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (ч. 3 ст. 185 КК) та від 25 листопада 2016 року в потерпілого ОСОБА_4 (ч. 5 ст. 185 КК) ОСОБА_6 визнано невинуватим і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК за недоведеністю;
- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення

з 29 березня по 2 серпня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За епізодами щодо викрадення майна від 21 січня 2017 року у потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (ч. 3 ст. 185 КК) та від 25 листопада 2016 року в потерпілого ОСОБА_4 (ч. 5 ст. 185 КК) ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК за недоведеністю.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 19 595 та 10 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Цивільні позови ОСОБА_11 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 18 червня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок Галицького районного суду

м. Львова від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засуджених через м`якість.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону потерпілий, вказуючи у касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особам засуджених через м`якість, не навів обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень відповідно до ст. 438 КПК, не вказав на конкретні положення матеріального і процесуального законів, порушені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанцій, не вказав, як такі порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції з огляду на положення статей 370, 373, 374, 404, 412414, 419 та 420 КПК в їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , всупереч

ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив і

не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими, та чи заявляла в суді апеляційної інстанції сторона обвинувачення клопотання відповідно до ч. 3

ст. 404 КПК, яких усупереч зазначеним положенням цей суд безпідставно

не задовольнив.

Касаційна скарга потерпілого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення за епізодом злочинної діяльності щодо ОСОБА_4 від 25 листопада 2016 року. Натомість

ОСОБА_4 наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК касаційну скаргу мають право подати потерпілий або законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
Однак усупереч зазначеним положенням та приписам п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги, а також обґрунтування в касаційній скарзі потерпілого щодо скасування судових рішень у повному обсязі не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Такі вимоги виходять за межі інтересів потерпілого ОСОБА_4 в частині оскарження інших епізодів інкримінованих злочинів, за якими ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 як було виправдано, так і засуджено.
Крім того, потерпілий не долучивдо касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження, як встановлено у п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2018 року й ухвалу Львівського апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3