Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1003/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14
потерпілих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16
представника потерпілих: ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.12.2014 за № 0001362, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у справі ОСОБА_18 , захисника: ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_15 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2018 року, яким
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого водієм в АТП м.Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено
- за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.296 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_19 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_19 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 (три) роки не вчинить нового злочину.

Покладено на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_11 залишено без зміни, зобов`язано останнього не відлучатися за межі Житомирської області без дозволу суду.

ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено

-за ч.2 ст.296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_14 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

Покладено на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку с.Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, заміжню, маючу на утриманні малолітню дитину, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено
-за ч.2 ст.296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_13 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

Покладено на обвинувачену обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку м.Житомира, громадянку України, з вищою освітою, заміжню, маючу на утриманні малолітню дитину, працюючу вихователем у Житомирському дитячому будинку, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , засуджено
-за ч.2 ст.296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

Покладено на обвинувачену обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 на користь ОСОБА_16 заподіяну моральну шкоду, у розмірі по 5000 грн. з кожної та по 50 грн. з кожної за сплату судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15 заподіяну моральну шкоду, в розмірі 25000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 заподіяну моральну шкоду, в розмірі 147414 грн. 48 коп.
Стягнуто з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у солідарному порядку на користь ОСОБА_15 судові витрати на правову допомогу, в розмірі 1999 грн. 58 коп., тобто по 999 грн. 79 коп. з кожного.
Питання про речові докази вирішено відповідно ст.100 КПК України, марлевий тампон із зразком речовини бурого кольору знищено, диск з відеозаписом зберігати в матеріалах провадження.

встановила:
Згідно вироку, 20.12.2014 року, обвинувачені, а також ОСОБА_20 та ОСОБА_21 разом з дітьми перебували в громадському місці, в кафе «Шинок подалі від жінок» по вул. Шевченка, 61 в с. Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області, де в обвинувачених виник конфлікт із потерпілими ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .

У цей день та місці, о 19 год. 40 хв. ОСОБА_11 , діючи безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та оточуючих, проявляючи зухвалість, кулаком наніс один удар в обличчя ОСОБА_15 , а потім повалив його на підлогу біля барної стійки та продовжив бити потерпілого кулаком в обличчя. У подальшому в приміщенні кафе розпочалася бійка, під час якої до злочинних дій ОСОБА_11 приєднались ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_13 усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, яка проявилась у відкрито вираженому, очевидному зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, застосовуючи фізичне насильство, схопила ОСОБА_16 за волосся, заподіявши їй фізичного болю, та потягнула потерпілу до підлоги. У подальшому ОСОБА_12 з хуліганських мотивів спільно із ОСОБА_13 продовжили наносити потерпілій ОСОБА_16 удари руками і ногами по обличчю, тулубу, кінцівкам, чим заподіяли їй легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синців, крововиливів та саден на обличчі, шиї, лівій верхній кінцівці і грудній клітці.

Одночасно з цим ОСОБА_14 , приєднавшись до злочинних дій решти обвинувачених, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, умисно двічі вдарив ОСОБА_15 кулаком по обличчю та схопивши останнього за тулуб, повалив потерпілого на підлогу. В цей момент ОСОБА_11 з метою навмисного нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, підбіг до ОСОБА_15 , який лежав на підлозі та не чинив опору, і умисно, зі значною силою, двічі вдарив його ногою по обличчю, чим заподіяв ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а саме: закритої тупої поєднаної черепно-мозкової та лицьової травми у вигляді синців, забійних ран обличчя, уламкових переломів кісток основи черепа та лицьового (переломи тіла та крилоподібних відростків основної кістки тіл та альвеолярних відростків верхньощелепних кісток із зміщенням уламків, уламковий перелом кісток носа, перелом вінцевого відростка нижньої щелепи справа) із наявністю крові в основній, решітчастій та обох гайморових пазухах.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор ОСОБА_18 та потерпілий ОСОБА_15 подали на нього апеляційні скарги, згідно яких:

- прокурор ОСОБА_18 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинувачених просить, оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_11 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким визнати останнього винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 121 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 296 КК України - 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Аргументуючи свої вимоги вказує, що вирок Житомирського районного суду в частині призначеного ОСОБА_11 покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що призначене ОСОБА_11 покарання не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
На її думку, суд необґрунтовано застосовав до ОСОБА_11 ст. 75 КК України та не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення останнього від відбування покарання.

Вказує, що суд повинен був врахувати те, що ОСОБА_11 вчинив тяжкий умисний злочин проти здоров`я особи, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження з ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Крім цього, не погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_11 вибачився перед потерпілим та добровільно частково відшкодував останньому завдану шкоду.

- потерпілий ОСОБА_15 не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинувачених просить вирок Житомирського районного суду, в частині призначення покарання ОСОБА_11 змінити та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 121 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.296 КК України - 2 роки обмеження волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання - 5 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вважає, що звільнення ОСОБА_11 від покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що саме ОСОБА_11 був ініціатором бійки, в результаті якої він та його дружина отримали тілесні ушкодження.

Вказує при цьому на безпідставність висновків суду про те, що ОСОБА_11 вибачився перед ним, а також про те, що при вчиненні інкримінованого обвинуваченим злочину мала місце неправомірна поведінка потерпілої ОСОБА_16

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_11 , скасувавши його в частині засудження останнього за ч.1 ст.121, ч.2 ст.296 КК України та постановити ухвалу, якою ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.123 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, застосувати при цьому ст.75 КК України та призначити останньому іспитовий строк 1 рік. Крім цього, просить залишити без задоволення цивільний позов ОСОБА_15 щодо відшкодування моральної шкоди та направити до СВ Житомирського РВ для приєднання до матеріалів кримінального провадження речовий доказ марлевий тампон із зразками речовини бурого кольору.

Вважає, що вирок Житомирського районного суду винесено з порушенням норм процесуального і матеріального права, допущена неповнота судового розгляду, зазначені у вироку суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_11 за ч.1 ст.121, ч.2 ст.296 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги та доводи вказує, що в суді першої інстанції належним чином не були розглянуті подані ним окремі клопотання та скарги, а також на порушення порядку проведення судових дебатів.

Зазначає, що суд належним чином не перевірив долучені до матеріалів судового провадження окремі докази, не надав їм відповідну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку та прийшов до передчасних висновків про те, що вони доводять вину його підзахисного.

На думку захисника суд поклав в обґрунтування своїх висновків недопустимі докази: відеозапис з камер спостереження в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який не відкривався стороні захисту; протоколи слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_22 , свідка ОСОБА_23 протоколи слідчого експерименту та пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_24 , протоколи слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_25 , та потерпілої ОСОБА_16 оскільки час їх проведення зазначений у протоколах не відповідає дійсному, а свідок ОСОБА_24 не була допитана у суді; висновок судовобіологічної експертизи № 132 від 16.02.2015 р., який був зроблений на підставі зразка крові потерпілого, який був відібраний з порушення процесуального порядку.

Вважає, що суд не надав належної оцінки показанням потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; свідків ОСОБА_23 ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , а також показанням обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , оскільки врахував показання потерпілих та свідків обвинувачення, які мають істотні суперечності та не дав оцінки показанням обвинувачених та інших незаінтересованих осіб.

Не надав суд оцінки довідці ПП ОСОБА_27 про те, що шкоди кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 » не завдано, висновкам судовомедичних експертиз про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , карті виклику швидкої допомоги від 20.12.2014 про перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.

На його думку, дії ОСОБА_11 по факту нанесення ОСОБА_15 , тілесних ушкоджень повинні бути кваліфіковані за ст.123 КК України, оскільки на момент їх спричинення ОСОБА_11 перебував під впливом сильного душевного хвилювання внаслідок образи, а факт хуліганства взагалі відсутній так, як конфлікту передувала неправомірна поведінка ОСОБА_16 .

Стягнення з ОСОБА_11 суми цивільного позову, в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди, вважає необґрунтованою, а позовні вимоги потерпілого в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

Крім цього зазначає, що суд, не зважаючи на відповідне клопотання слідчого СВ Житомирського РВ безпідставно не надав останньому для дослідження та приєднання до матеріалів кримінального провадження № 000358 речовий доказ марлевий тампон із зразками крові людини та виніс рішення про його знищення.

Призначене ОСОБА_11 покарання вважає занадто суворим у зв`язку з неврахуванням даних про особу останнього.

На вказаний вирок суду першої інстанції також подали свої апеляційні скарги захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в інтересах інших засуджених мотиви та наслідки розгляду яких колегією апеляційного суду викладено в ухвалі апеляційного суду від 12 листопада 2018 року, яка також постановлена у вказаному провадженні відповідно до роз`яснень викладених у п.10 ППВСУ № 1 від 15.05.2006 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ у апеляційному провадженні».

05.04.2018, від захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_7 , на адресу апеляційного суду Житомирської області надійшли заперечення на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_15 та прокурора ОСОБА_18 , в яких він просить зазначені апеляційні скарги залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_18 та частково потерпілого ОСОБА_15 і заперечила щодо задоволення скарги захисника ОСОБА_7 , потерпілих, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та їх представника, які підтримали апеляційні скарги потерпілого і прокурора та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили щодо скарг сторони обвинувачення, обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та заперечили щодо задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_15 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок в частині висновків суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікації дій обвинуваченого відповідає вказаним вимогам Закону.

Так, суд повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.121 та ч.2 ст.296 КК України та належним чином аргументував свої висновки.

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_11 доводиться наступними, дослідженими в суді першої інстанції доказами:
- долученим до матеріалів провадження відеозаписом з камер спостереження, згідно якого вбачається послідовність конфлікту між ОСОБА_29 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з однієї сторони та ОСОБА_16 і ОСОБА_15 з іншої, а також факт вчинення ОСОБА_11 інкримінованих йому злочинів. (том 4).
Як вбачається з матеріалів справи стороні захисту були надані усі матеріали досудового розслідування для ознайомлення, в підшитому та пронумерованому вигляді в двох томах, в тому числі і диск, який як слідує був долучений до справи протоколом про ОМП від 23.12.2014 р. та знаходився в матеріалах справи в т.1 а.с. 41, а диск в т.1 в кінці матеріалів провадження в підшитому до справи конверті.

Захисник ОСОБА_7 в відповідному протоколі (т.3 а.с. 30) вказав, що ознайомився з усіма матеріалами справи та доповнень чи зауважень з приводу ненадання йому можливості переглянути диск чи отримати його копію не висловлював.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи захиснику на його вимогу судом було надано вказану копію диску.

За таких обставин колегія суддів підстав для визнання вказаного диску з відеозаписом подій в кафе «Шинок подалі від жінок» недопустимим доказом не вбачає.

З наданих в суді показань потерпілого ОСОБА_15 , слідує, що 20.12.2014 він з потерпілою ОСОБА_16 , а також зі свідками ОСОБА_25 і ОСОБА_23 відпочивали в кафе «Шинок подалі від жінок». В цей же день, близько 19-ої години, до барної стійки даного кафе підійшли обвинувачені ОСОБА_13 і ОСОБА_12 з дітьми та про щось розмовляли з ОСОБА_16 , сперечалися та через деякий час вийшли. Приблизно через 5 хвилин до цього ж приміщення зайшов обвинувачений ОСОБА_11 та почав кричати на ОСОБА_16 , ображав її нецензурними словами. В свою чергу, він зробив останньому зауваження. Після чого, ОСОБА_11 підійшов до нього та вдарив його по голові. Внаслідок удару він присів на коліно. Піднявшись, ОСОБА_11 знову вдарив його кулаком в обличчя. В цей же час він почув крик дружини, підбіг до неї та когось взяв за одяг (кого не пам`ятає), а ОСОБА_11 відтягнув його та знову вдарив в обличчя. Після цього, його штовхнув обвинувачений ОСОБА_14 та наніс два удари рукою в обличчя та потім повалив на підлогу. В подальшому, коли він знаходився у лежачому положенні та не мав змоги оборонятися ОСОБА_11 умисно, із знаною силою наніс йому удар ногою в голову. Після цього він відчув ще один сильний удар в голову і знепритомнів, отямився лише в лікарні;
- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, від 05.02.2015, за участю потерпілого ОСОБА_15 , згідно яких останній, в присутності понятих впізнав ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , як осіб, які 20.12.2014 побили його та ОСОБА_16 ;
- протоколом слідчого експерименту від 19.02.2015, за участі потерпілого ОСОБА_15 , в ході проведення якого останній на місці, в присутності понятих розповів про обставини вчинення відносно нього та ОСОБА_16 злочинів;
- висновком експерта №302 від 16 лютого 2015 року, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_15 виявлено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а саме: закрита тупа поєднана черепно-мозкова та лицева травма у вигляді: синців, забійних ран на обличчі, уламкових переломів кісток основи черепа та лицевого (переломи тіла та крилоподібних відростків основної кістки тіл та альвеолярних відростків верхньо-щелепних кісток із зміщенням уламків, уламковий перелом кісток носа, перелом вінцевого відростка нижньої щелепи справа) із наявністю крові в основній, решітчастій та обох гайморових пазухах. Вказано, що дані тілесні ушкодження у ОСОБА_15 утворилися від дії тупих твердих предметів, неодноразових ударів ногами у взутті по голові, не могли виникнути при падінні на поверхні, та могли виникнути в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи
- наданими в суді показаннями потерпілої ОСОБА_16 , яка дала пояснення, що повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_15
протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.12.2014, за участі потерпілої ОСОБА_16 , в ході проведенні якого остання, в присутності понятих вказала на ОСОБА_13 , як на особу, яка 20.12.2014 у кафе «Шинок подалі від жінок» побила її та вчинювала хуліганські дії;
- протоколом слідчого експерименту від 19.02.2015 за участі потерпілої ОСОБА_16 , в ході проведення якого остання в присутності понятих, на місці розповіла про обставини конфлікту, який мав місце 20.12.2014, в кафе «Шинок подалі від жінок» та вчинення відносно неї та ОСОБА_15 злочинів;
- карткою виклику швидкої допомоги від 20.12.2014 № 661, зі змісту якої вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 викликав швидку допомогу в с. Тетерівка у зв`язку з побиттям;
- висновкам судово медичної експертизи №3311 від 22 січня 2014 року та № 328 від 17 лютого 2015 року, згідно із якими у ОСОБА_16 виявлені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, а саме: синці, крововиливи та садна на обличчі, шиї, лівій верхній кінцівці та грудній клітці, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які могли виникнути від удару рукою, затиснутою в кулак, ногою у взутті тощо, при здавленні шиї пальцями рук сторонньої особи, від дії нігтів пальців рук сторонньої особи, а також могли виникнути при нанесення незнайомими чоловіками і жінкам ударів кулаком і ногами по обличчю, тулубу;
- наданим у в суді показаннями свідка ОСОБА_25 згідно яких, 20.12.2014 вона разом з потерпілими ОСОБА_15 і ОСОБА_16 і свідком ОСОБА_23 святкували день народження останнього у кафе «Шинок подалі від жінок», що в с.Тетерівка, при цьому потерпіла ОСОБА_16 зробила зауваження дітям, які бігали поруч. Після цього, до бару підійшли обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і остання почала сварку із ОСОБА_16 , виражалась нецензурними словами та показувала непристойні жести. Після даного конфлікту жінки з дітьми пішли, а в приміщення бару зайшов ОСОБА_11 , який лаявся на ОСОБА_16 . В свою чергу потерпілий ОСОБА_15 зробив ОСОБА_11 зауваження. Останній підійшов до ОСОБА_15 та вдарив його рукою по голові, а потім вони вийшли на вулицю поговорити. Коли ОСОБА_15 та усі обвинувачені повернулись в приміщення кафе почалася бійка, яку вона намагалась припинити. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_14 взяв її за волосся та бив головою об барну стійку. Крім цього, вона бачила як ОСОБА_13 і ОСОБА_12 тримали ОСОБА_16 за волосся та били її ногами по обличчю. Розповіла, що в той час, коли потерпілий ОСОБА_15 лежав на підлозі та не оборонявся, то обвинувачений ОСОБА_11 вдарив його ногою по голові і після цього всі обвинувачені вибігли з кафе;
- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 18.02.2015 за участі свідка ОСОБА_25 , зі змісту яких вбачається, що остання впізнала усіх обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , як осіб, які 20.12.2014, в кафе «Шинок подалі від жінок» вчиняли хуліганські дії та наносили тілесні ушкодження їй та потерпілим;
- протоколом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_25 від 19.02.2015, в ході проведення якого остання, на місці події, в присутності понятих розповіла про конфлікт, який мав місце 20.12.2014, в кафе «Шинок подалі від жінок» та неправомірні дії обвинувачених відносно неї та потерпілих, показала, яким чином обвинувачені застосовували фізичну силу;
- протоколом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_24 від 23.02.2015, в ході проведення якого остання, на місці, в присутності понятих розповіла та показала, яким чином 20.12.2014 в кафе «Шинок подалі від жінок» відбувався конфлікт за участі обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 та потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , а також, як завдавали побої потерпілим;
- протоколами пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 23.02.2015, за участі свідка ОСОБА_24 , зі змісту яких вбачається, що остання впізнала обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , як осіб, які 20.12.2014 наносили удари потерпілій ОСОБА_16 та свідку ОСОБА_25 ;
- наданими в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_23 , згідно яких, 20.12.2014 він разом з потерпілими та працівниками кафе «Шинок подалі від жінок», що в с. Тетерівка святкував свій день народження. При цьому потерпіла ОСОБА_16 зробила зауваження присутнім біля бару дітям. В подальшому, до їх столу підійшла обвинувачена ОСОБА_13 , у якої з потерпілою ОСОБА_16 виник словесний конфлікт. Після того як обвинувачені пішли, в приміщення кафе зайшов обвинувачений ОСОБА_11 та почав ображати ОСОБА_16 та вдарив рукою в потилицю ОСОБА_15 . Після цього, останні ОСОБА_15 та ОСОБА_11 вийшли на вулицю поговорити, до них приєднався він та ОСОБА_16 . В подальшому, коли на вулицю вийшли інші обвинувачені почалася масова бійка, яка перемістилася до барної стійки всередині кафе. Під час сутички він бачив, як обвинувачений ОСОБА_11 бив лежачого потерпілого ОСОБА_15 ногами, а обвинувачена ОСОБА_13 наносила удари потерпілій ОСОБА_16 ;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 29.12.2014, за участі свідка ОСОБА_23 , зі змісту яких вбачається, що останній впізнав ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , як осіб, які 20.12.2014, в кафе «Шинок подалі від жінок» наносили удари потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ;
- протоколом слідчого експерименту від 19.02.2015, за участі свідка ОСОБА_23 , в ході проведення якого останній, на місці, в присутності понятих розповів про деталі конфлікту між обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та потерпілими ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , показав, як саме наносили удари потерпілим;
- наданими в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_26 , про те, що 20.12.2014,близько 19-ої год. біля кафе «Шинок подалі від жінок» відбулася словесна суперечка між ОСОБА_13 і потерпілою ОСОБА_16 . Згодом розпочалася бійка, під час якої він відчув удар стільцем в спину та вивів з приміщення дітей. Коли все закінчилося він бачив плями крові на підлозі біля барної стійки;
- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 05.02.2015 за участі свідка ОСОБА_26 , в ході проведення якого останній, в присутності понятих впізнав обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які 20.12.2014 у кафе «Шинок подалі від жінок» вчиняли неправомірні дії відносно потерпілої ОСОБА_16 , а також впізнав ОСОБА_14 , який в цей час брав участь у «тяганині» між чоловіками;
- протоколом огляду місця події від 20.12.2014 року (з фототаблицями) у кафе «Шинок подалі від жінок» в с. Тетерівка, яким зафіксовано місце вчинення обвинуваченими злочинів, вилучено сліди крові;
- висновком експерта №132 від 16.02.2015, згідно якого вилучена на місці події речовина бурого кольору є кров`ю людини, належність якої можливе ОСОБА_15 ;
- висновком судово-психіатричного експерта №61-2017 від 21 лютого 2017 року відносно ОСОБА_11 , згідно якого на час вчинення злочинів останній усвідомлював свої дії та міг керувати ними, в будь-якому вираженому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та поведінку не перебував (т.2 а.с.232);
Крім цього, вина обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 частково підтверджується наданим в суді показаннями останніх, оскільки вони в суді не заперечували факт їх перебування 20.12.2014 в кафе «Шинок подалі від жінок» та факт їх участі у конфлікті, який виник між ними та потерпілими ОСОБА_15 і ОСОБА_16 ; наданими в суді показаннями свідка ОСОБА_27 , про те, що 20.12.2014, йому, як власнику кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 » про конфлікт, який стався між обвинуваченими та потерпілими стало відомо від свідка ОСОБА_24 та після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, а також наданими в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_28 , який розповів про те, що 20.12.2014, ввечері він в якості фельдшера швидкої допомоги за викликом виїжджав до кафе в с.Тетерівка, Житомирського району, де знаходилося багато людей. Коли він зайшов до приміщення кафе, то на стільці побачив чоловіка із ранами на голові, з яких йшла кров. Та жінку з тілесними ушкодженнями, остання просила першочергово допомогу надавали чоловіку, якого невідкладно госпіталізували.

Перевіривши та проаналізувавши вказані докази колегія суддів вважає їх належним та допустимими, а також такими, що в своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_11 у вчиненні злочинів за які він засуджений, а висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу колегія суддів не погоджується з твердженнями апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що суд при обґрунтуванні вини його підзахисного використовував неналежні та недопустимі докази.

Так, колегія суддів вважає законними висновки суду першої інстанції щодо визнання необґрунтованим клопотання сторони захисту з приводу визнання неналежним та недопустимим доказом відеозапису, який містися на диску з камер відеоспостереження в кафе «Шинок подалі від жінок», на якому зафіксовано події зазначеного вище конфлікту між обвинуваченими та потерпілими, оскільки згідно матеріалів провадження вказаний диск, на стадії закінчення досудового розслідування був в законному порядку відкритий, як обвинуваченому так і стороні захисту з відповідним правом, передбаченим ст.290 КПК України знімати з вказаного відеозапису копії.

Що ж до невідповідності зазначених в протоколах слідчих експериментів за участі потерпілих та свідків їх проведення погодним умовам вказаних в довідці Гідрометеоцентру Житомирської області то дану невідповідність, в тому числі і з огляду на характер правопорушення та обставин які підлягали з`ясуванню при проведенні експериментів, не можна вважати підставою для визнання цих доказів неналежними та недопустимими, оскільки відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України, дані докази отримані в законному порядку та підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню на час проведення зазначених слідчих дій.

Доводи захисту про те, що слідчі експерименти сфальшовані, оскільки не могли бути проведені у зазначений в них час колегія суддів вважає надуманими та такими, що не підтверджуються об`єктивними даними, допитані свідки та потерпілі підтвердили проведення з ними слідчих експериментів.

Крім цього, колегія суду не погоджується з доводами апеляції адвоката ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно послався, як на докази вини його підзахисного на протоколи впізнання осіб за фотознімками та слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_24 , оскільки сторона захисту, в суді першої інстанції була позбавлена можливості поставити питання даному свідку в судовому засіданні щодо обставин подій та надання суду документів доказів.

Так, відповідно до ст.84 КПК України, під доказами розуміються будь-які фактичні дані, отримані в порядку передбаченому цим Кодексом, на підставі яких, суд встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Колегія суддів враховує, що судом вживались усі можливі заходи для допиту вказаного свідка, неодноразово застосовувався привід, виносилась окрема ухвала, однак у зв`язку з зміною ОСОБА_30 місця проживання, неможливості встановлення її місця знаходження, її допит не проводився.

Враховуючи, що вказані вище протоколи впізнання осіб за фотознімками та слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_24 відповідають вимогам визначеним у ст. 84 КПК України, отримані в передбаченому КПК порядку, а її перебування на місці злочину, не заперечується жодним з обвинувачених, обставини які вона відтворила підтверджується іншими доказами, в тому числі відеозаписом, то підстав для визнання цього доказу недопустимим не має.

Сторона захисту, в разі наявності запитань щодо обставин проведеного слідчого експерименту, не була позбавлена можливості обґрунтувавши це належним чином, поставити запитання іншим його учасникам, в тому числі понятим, заявивши клопотання про їх допит, що на думку колегії суддів узгоджується з положеннями ч.2 ст. 358 КПК України.

Крім цього, на думку колегії є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що зразки крові у потерпілого ОСОБА_15 для подальшого імунологічного дослідження були відібрані без участі фахівця медика, оскільки з висновку експерта № 132 від 05.02.2015 вбачається, що зразок крові ОСОБА_15 взятий з архіву відділення проведення СМЕ та відбирався він саме у приміщенні СМЕ (матеріали досудового розслідування а.с.49, 50).

В зв`язку з вищезазначеним, є безпідставними твердження адвоката ОСОБА_7 про неналежність та недопустимість зазначеної експертизи, як доказу вини ОСОБА_11 .

Дані протоколу огляду місця події, медичні документи підтверджуючі надання ОСОБА_15 на місці злочину невідкладної медичної допомоги та його госпіталізації, показання свідка ОСОБА_28 (фельдшер), висновок судово-медичної експертизи додатково свідчать про спричинення потерпілому 20.12.2014 року близько 19 год. 40 хв. тілесних ушкоджень в кафе «Шинок подалі від жінок», визнає це і обвинувачений ОСОБА_11 .

З приводу доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про не взяття до уваги судом першої інстанції наданих в суді показань обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , то вони також не відповідають дійсності.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суд першої інстанції належним чином дослідив вказані показання та надав їм ретельну оцінку у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , на які в своїй апеляції посилається захисник ОСОБА_7 на думку колегії суду також не доводять відсутність вини ОСОБА_11 , а навпаки підтверджують участь останнього у конфлікті, який мав місце 20.12.2014.

Показання потерпілих, свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , щодо обставин конфлікту та побиття потерпілих, ролі кожного з обвинувачених, черговості їх дій, в тому числі і ОСОБА_11 узгоджуються як між собою так і відеозаписом з камер кафе, а також протоколом огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз про характер тілесних ушкоджень та можливість їх отримання потерпілими за обставин наведених у вироку, а також і іншими доказами досліджених та проаналізованих судом.

Натомість показання обвинувачених мають розбіжності як між собою так і іншими доказами, щодо дій кожного та ходу конфлікту, які суд навів у своїх висновках надавши їм критичну оцінку.

Показання свідків ОСОБА_27 , наявні в матеріалах провадження довідка від його імені, висновки СМЕ №3129 від 24.12.2014 та № 320 від 17.02.2015 про тілесні ушкодження у ОСОБА_11 , карта виклику швидкої допомоги від 20.12.2014 та показання свідка ОСОБА_28 колегія суду також не вважає такими, що спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_11 .

Суд розглядає провадження лише в межах обвинувачення, а оскільки у даному провадженні правова оцінка діям потерпілих чи інших учасників конфлікту та бійки не надавалась, цим фактам повинна бути надана оцінка у іншому кримінальному провадженню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні у справі докази в своїй сукупності вказують, що ОСОБА_11 спричиняючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , в стані необхідної оборони чи в стані сильного душевного хвилювання не перебував, а був активним учасником хуліганства і його дії не були направлені на припинення хуліганства чи захист інших осіб.

Сукупність зазначених вище доказів, на думку колегії суддів належним чином підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що 20.12.2014, обвинувачений ОСОБА_11 разом ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи в закладі громадського харчування, використовуючи малозначний привід, групою осіб вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, а також те, що саме ОСОБА_11 спричинив потерпілому ОСОБА_15 умисно тяжкі тілесні ушкодження.

Враховуючи вищезазначене, є безпідставними доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що в діях його підзахисного відсутній склад злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.ст.296 КК України.

Що ж до вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст.123 КК України, то такі доводи також не можуть бути задоволені, оскільки відповідальність за вказаною нормою закону передбачена лише у разі спричинення тяжких тілесних ушкоджень в стані сильного душевного хвилювання, однак згідно висновку судово психіатричної експертизи № 61-2017 від 21.02.2017, обвинувачений ОСОБА_11 на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в такому стані не перебував.

Крім цього, колегія суддів не вбачає підстав для визнання істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, про, що вказує захисник ОСОБА_7 , відхилення його клопотань про призначення додаткової судово біологічної експертизи, відмова у задоволенні скарг на дії органів досудового розслідування, а також порушення правил черговості виступу у судових дебатах, а зокрема надання першому слова для виступу представнику потерпілих, а потім потерпілим.

Доводи про те, що суд не повно з`ясував усі обставини справи, оскільки відхилив окремі клопотання та відмовив у задоволенні скарг сторони захисту є безпідставними, оскільки зазначені клопотання суд розглянув і прийняв по них відповідні обґрунтовані рішення, які у апеляційних скаргах не спростовані.

За змістом закону, допит додаткових свідків, проведення повторних експертиз та здійснення інших процесуальних дій є правом, а не обов`язком суду. Тому відмова в задоволенні клопотань сторони захисту з цього приводу свідчить не про істотне порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження обставин кримінального провадження, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності вчинення цих дій, оскільки обставини, поставлені захистом під сумнів, були перевірені шляхом дослідження інших доказів, яким надано належну оцінку.

Захисник ОСОБА_7 як вбачається з матеріалів провадження в підготовчому судовому засіданні скарг на дії слідчого та прокурора в порядку який визначений ч.3 ст. 303 КПК України не подавав, а звернувся до суду з клопотанням про необхідність розгляду скарг, які до клопотання не долучив.

В послідуючому суд вже на стадії судового розгляду, звернувши увагу захисника на необхідність долучення скарг, надававши час та можливість усунути недолік прийняв обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні клопотання з таким рішенням погоджується і колегія суддів.

За змістом положень ст. 364 КПК України в разі, якщо у справі бере участь декілька обвинувачених, захисників, представників суд вправі визначати черговість їх виступу.

Як вбачається з матеріалів провадження суд надав можливість без обмежень виступити у судових дебатах усім учасникам та скористатись правом репліки, а тому доводи захисника обвинуваченого про порушене право потерпілих та надання права виступити першому їх представнику, який є професійним адвокатом та мав узгоджену позицію з своїми довірителя, як істотне порушення вимог КПК є безпідставним.

На думку колегії суддів, порушень, які перешкоджали, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення суд не припустився. Не є таким порушенням виділення на стадії досудового розслідування матеріалів кримінального провадження щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 .

Окрім зазначеного, не є обґрунтованими і апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про суворість призначеного його підзахисному покарання та вимога останнього, щодо залишення без задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 .

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 моральної шкоди, в сумі 147414 грн. 48 коп. та 999 грн. 79 коп. судових витрат на правову допомогу, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 147414 грн. 48 коп., був визначений з врахуванням вже відшкодованої шкоди ОСОБА_11 та з врахуванням моральних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок умисного спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, вимушених змін в його житті внаслідок тривалого лікування.

Цей розмір на думку колегії суду відповідає вимогам розумності та справедливості.

Розмір витрат потерпілого ОСОБА_15 на правову допомогу підтверджується копією відповідної квитанції про надання відповідних послуг (т1 а.с.54).

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого з приводу призначення обвинуваченому ОСОБА_11 надміру м`якого покарання та неправильного застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України то вони на думку колегії суддів є слушними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суд вказаних вимог закону не дотримався та призначаючи ОСОБА_11 покарання послався на те, що останній раніше несудимий, одружений, працює, має на утриманні малолітніх дітей, частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, а також врахував те, що вчиненню обвинуваченим вказаних злочинів передувала протиправна поведінка потерпілої ОСОБА_16 .

При цьому, суд на думку колегії суддів в повній мірі не врахував тяжкість вчинених злочинів, один з яких належить до категорії тяжких, обставини їх вчинення в громадському місці, в присутності інших осіб, серед яких були діти, а також наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, що істотно підвищує суспільну небезпеку вчинених злочинів та особи ОСОБА_11 .

Ці обставини дають колегії судів підстави вважати, що призначення ОСОБА_11 покарання з застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України є таким, що не відповідає завданню та меті кримінального покарання та є явно несправедливим внаслідок його м`якості.

Разом з тим, колегія суддів враховуючи наявність пом`якшуючих обставин часткового відшкодування заподіяного збитку потерпілому, а також і те, що вчиненню обвинуваченим злочину передувала неправомірна поведінка потерпілої ОСОБА_16 , що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, урахувавши особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні двох малолітніх дітей, не має судимостей, частково визнав свою вину, колегія суддів вважає за можливе призначити йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України з застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією статті.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання про речові докази, а саме щодо марлевого тампону із зразком речовини бурого кольору, який ухвалено знищити та вважає за необхідне вказаний марлевий тампон зберігати в матеріалах кримінального провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, на даний час в СВ Житомирського РВ відбувається досудове розслідування кримінального провадження № 000358 від 30.01.2015 за ч.2.ст.296 КК України, в якому зазначена речовина бурого кольору може використовуватись як доказ.

На підставі наведеного, керуючись статтями: 100, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія судів,

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_15 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2018 року, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_11 за ч.1 ст.121 КК України призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

За ч.2 ст. 296 КК України ОСОБА_11 вважати засудженим до покарання визначеного судом першої інстанції 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Змінити вказаний вирок Житомирського районного суду в частині вирішення питання про речові докази.

Речовий доказ - марлевий тампон із зразком речовини бурого кольору залишити в матеріалах кримінального провадження.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді: