Справа № 201/2268/19
Провадження № 1-кс/201/1447/2019
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000137 від 30 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, просить її скасувати.

В обґрунтування зазначає, що 18 лютого 2019 року поштовим зв`язком у вигляді простого листа отримано постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 30 січня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000137 від 04 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 386, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КК України.

Відповідно до постанови за результатами досудового розслідування слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000137 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Представник потерпілого вважає зазначену постанову про закриття провадження незаконною, винесеною передчасно, а відтак, такою, що підлягає скасуванню. З часу внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному провадженню не проведено, всупереч вимогам ст.ст. 2, 9 КПК України, необхідних слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Заявник звертає увагу слідчого судді на той факт, що кримінальне провадження №0000137 є об`єднаним з 11 епізодів, та на думку адвоката, слідчим не досліджено жодного складу кримінального правопорушення, що унеможливлює прийняття законного рішення про закриття кримінального провадження.

Як зазначає адвокат ОСОБА_3 , з аналізу тексту постанови про закриття кримінального провадження №0000137 вона вбачає, що слідчий не поінформований про стан кримінального провадження № 0000011, під час досудового розслідування і судового розгляду якого і вчинено численні злочини відносно ОСОБА_4 .

Зокрема, слідчим зазначено, що наразі судовий розгляд кримінального провадження № 0000011 здійснюється Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, що не відповідає дійсності, так як ця справа перебуває з 2018 року в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу відповідно.

На думку заявника, слідчий помилково вважає, що відсутність судового рішення, яке набрало законної сили за результатами розгляду кримінального провадження №0000011 перешкоджає встановлювати обставини злочинів, скоєних стороною обвинувачення під час досудового розслідування і судового розгляду.

Також, на думку заявника, слідчим у постанові про закриття кримінального провадження невірно визначено за якими саме фактами здійснювалося кримінальне провадження, що свідчить про необізнаність слідчого про обставини тих подій.

Неодноразово раніше скасовувалися постанови про закриття кримінальних проваджень № 0000137 та 0000001, однак вимоги, встановлені ухвалами слідчих суддів про скасування таких постанов слідчим не виконані. Зокрема, ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 08 травня 2018 року по справі № 201/3089/18 містить перелік конкретних слідчих дій за результатами проведення яких можливо прийняти законне процесуальне рішення по кримінальному провадженню № 0000001.

Також адвокат зазначає, що потерпілим надано докази на підтвердження власних доводів, які наразі не проаналізовані та яким не надано відповідної оцінки.

Зокрема, відповідно до заяв про вчинення кримінальних правопорушень зазначено про вчинення злочинів посадовими особами прокуратури Дніпропетровської області, в провадженні яких перебувало кримінальне провадження № 0000011, оскільки саме ними було навмисно сфальсифіковано ряд процесуальних документів, які в подальшому лягли в основу обвинувального акту відносно ОСОБА_4 . Дані аргументи знайшли своє підтвердження під час дослідження судом почеркознавчої експертизи від 08 травня 2015 року № 4544-14 та допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Зазначеною почеркознавчою експертизою встановлено, що частина документів підписані невстановленою особою від імені слідчих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, будучи допитаними у якості свідків підтвердили, що не підписували такі документи. Не є зрозумілим з яких підстав слідчий прийшов до висновку про недостатність доказів факту підроблення ряду процесуальних документів.

Допитаний в якості свідка слідчий прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 чітко пояснив, що процесуальний документ - допит свідка ОСОБА_13 підписаний не ним, а слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , хоча в документі зазначено, що допит проведено слідчим ОСОБА_12 . Крім того, текст даного протоколу є повним викопіюванням допиту ОСОБА_13 , який проведено раніше.

Досі, попри клопотання потерпілого не допитані у якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , яким нібито підписано 5 пояснень від 13 квітня 2012 року, інші свідки та потерпілі.

Про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження № 0000011 також свідчать результати фізико-хімічного дослідження протоколу обшуку автомобіля Порш Каен від 05 вересня 2012 року у Київській незалежній експертній установі, відповідно до висновку експерта № 1470 від 12 листопада 2015 року деякі частини документа дописані від імені ОСОБА_4 очевидно слідчим прокуратури Дніпропетровської області.

Крім того, заявник зазначає у поданій до суду скарзі, що, на її переконання, слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 здійснювався тиск на свідка ОСОБА_16 з метою примушування останнього до впізнання ОСОБА_4 як учасник кримінального провадження № 0000011, хоча ОСОБА_17 , за власним твердженням, вперше побачив ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Зараз невстановлені, а відтак і не допитані працівники прокуратури Дніпропетровської області, які вдавалися до систематичного та незаконного тиску на потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Відтак, наразі не допитаний на той момент слідчий прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , інші слідчі та прокурори, що мали доступ до матеріалів кримінальної справи відносно ОСОБА_4 . Станом на 2012 рік посаду начальника СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області обіймав ОСОБА_20 , який також не допитаний, але причетний до скоєння злочинів відносно ОСОБА_4 .

Враховуючи, що орган досудового розслідування має нічим не спростовані докази вчинення злочинів відносно ОСОБА_4 , то під час досудового розслідування кримінального провадження слід становити безпосередньо виконавця численних підробок офіційних документів.

Крім того, на стадії судового розгляду мало місце здійснення поза процесуального тиску на свідка ОСОБА_21 з боку прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_22 - прокурора, що підтримує державне обвинувачення, з метою примушування надати неправдиві свідчення. Даний факт свідчить про обізнаність представників прокуратури у тому, що докази вини ОСОБА_4 , що містяться в матеріалах кримінального провадження є належними та допустимими, що тягне за собою чергове визнання ОСОБА_4 невинуватим.

Зазначені обставини та інші, що містяться в заявах про вчинене кримінальне правопорушення слідчим не перевірені.

Заявник надала до суду заяву, в якій вимоги скарги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу просила розглянути за її відсутності.

Прокурор надав до суду письмові заперечення, згідно яких вважає, що скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки слідчим після всебічного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки показань і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності, у ході досудового слідства, не встановлено достовірних та достатніх доказів, які прямо вказують на вчинення умисних кримінальних правопорушень. Проти розгляду скарги за його відсутності не заперечував.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши доводи заявника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 04 березня 2014 року за №0000137, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 386, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КК України.

Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 30 січня 2019 року було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 04 березня 2014 року у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області та працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 366, ст. 386, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КК України, на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України.

Закриваючи провадження, слідчий послався на те, що в матеріалах кримінального провадження №0000137 відсутні будь-які докази, що свідчать про фальсифікацію деяких документів, а також перешкоджання до з`явлення свідків та примушування їх до давання завідомо неправдивих свідчень слідчими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме таких, що свідчать про наявність кримінального правопорушення в діях останніх, передбаченого ч. 1 ст. 366, ст. 386 КК України, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КК України, а також морального тиску на свідків та потерпілих, примушуванні давати показання під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000011.

Однак з таким висновком слідчого прокуратури погодитися не можна, в той час як доводи, на які посилається заявник заслуговують на увагу.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно зі ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, крім того до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р. (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В даному випадку слідчому необхідно вирішити питання, які піднімає заявник у своїй скарзі та дослідити обставини, які заявник вважає недослідженими. Для цього необхідно провести додаткові слідчі дії, спрямовані на пошуки відповідей на ці питання задля усунення будь-яких сумнівів у висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, у разі, якщо за наслідками проведення таких дій, слідчий знову прийде до цього.

Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0000137 від 30 січня 2019 року, - задовольнити.
Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 30 січня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000137 від 04 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 386, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КК України, скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1