Справа № 344/4928/19
Провадження № 1-кс/344/2810/19
У Х В А Л А

02 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на відмову у внесенні відомостей в ЄРДР,-

встановив:

в скарзі вказано, що 12/03/2019 скаржник поштовим зв?язком направив заяву про вчинення злочину слідчим СВ Галицького ВП Тисменицького ВПГУНП у Івано-Франківській області за тих обставин, що 07/03/2019 слідчим проведено обшук без участі адвоката, який просив про відкладення обшуку до моменту прибуття адвоката, який перебував на відстані 80 кілометрів від місця проведення обшуку.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав перед судом пояснення про те, що просив слідчу відкласти проведення обшуку до його прибуття або повідомити іншого захисника з безоплатної правової допомоги.

В судовому засіданні прокурор заперечив клопотання з тієї підстави, що заява адвоката не містила відомості про вчинення злочину, оскільки в КК України передбачено відповідальність за недопуск адвоката, а будь-якого адвоката не було на місці проведення обшуку, що виключає його недопуск, компетенція про внесення відомостей в ЄРДР належить слідчому і прокурору, які не встановили підстав для внесення відомостей, підзахисний адвоката не перебував в процесуальному статусі, який би передбачав відповідальність за недопуск адвоката до категорій учасників, які вказані в диспозиції статті КК України, втручанням в правомірну діяльність захисника є активні дії, перешкоджання і порушення гарантій діяльності, а не виконання слідчим власних повноважень без участі адвоката.

26/03/2019 Прокуратура Івано-Франківської області склала відповідь на звернення щодо внесення відомостей в ЄРДР, відповідно до якої обшук може бути проведено за участі і без участі заінтересованих осіб, тому в заяві відсутні відомості щодо вчинення злочину проти прав адвоката.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отже право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно органом досудового розслідування.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Баглай проти України" (Baglay v. Ukraine), № 22431/02, п. 31, рішення від 8 листопада 2005 року, та "Стоянова та Недельку проти Румунії" (Stoianova and Nedelcu v. Romania), № 77517/01 та № 77722/01, п. 20) право на кримінально-правове переслідування належить саме органу державної влади, який наділений компетенцією щодо проведення кримінально переслідування чи його припинення.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Georgel and Georgeta Stoicescu проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому.

Разом з цим в скарзі порушено питання про внесення відомостей щодо посадової особи органу досудового розслідування щодо дій, які вчинено під час реалізації її владної компетенції на виконання санкціонованого судом обшуку.

Таким чином в даному випадку врахуванню також підлягає положення ст. 343 КК України, в якій передбачено відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, судового експерта, працівника органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, а також близького родича державного виконавця або приватного виконавця з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, здійсненню судово-експертної діяльності або добитися прийняття незаконного рішення.

Отже до завершення виконання працівником правоохоронного органу його повноважень, що надані йому законом заборонено будь-яке втручання в його діяльність в тому числі у формі повідомлення про вчинення злочину у спосіб виконання наданих законом повноважень.

Внесення щодо слідчого відомостей за вчинення дій в кримінальному провадженні, в якому не завершено вчинення слідчих дій є формою незаконного впливу на незалежність відповідного слідчого.

Крім цього заперечення проти обшуку є формою спростування доказу у відповідному кримінальному провадженні, яке не розглядається слідчим суддею. Отже правова оцінка проведенню обшуку підлягає складенню судом, якому належить розглянути відповідний доказ по суті обвинувачення.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже вирішення питання щодо порушення прав скаржника належить до компетенції суду.

Таким чином скарга позбавлена правових підстав.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

постановив:

в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1