Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 371/1403/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.01.2019 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий суддя: ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 2 ст. 263 КК України, внесеного 11.09.2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000448 відносно обвинуваченого:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росава Миронівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, дітей неповнолітніх на утриманні не має, не працюючого, судимого згідно вироку Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якому 20.10.2017 року в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 263 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, відносно якого запобіжний захід не обраний, -

- з участю сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
прокурор: ОСОБА_4

- сторона захисту:
обвинувачений: ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні, яке відбулося 03.01.2019 року судом встановлено наступні фактичні обставини справи.
Обвинувачений ОСОБА_3 у вересні 2000 року, більш точної дати та часу під час судового слідства встановити не вдалося з об`єктивних причин, - тривалий час з моменту вчинення злочину по час судового засідання, - більше 8 ми років, перебував на відкритій ділянці місцевості, на відстані орієнтовно трьох метрів від домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , де отримав у подарунок від знайомого ОСОБА_5 виготовлений саморобним способом мисливський ніж.
В той час ОСОБА_3 , розуміючи, що отриманий ним в подарунок мисливський ніж за своїми властивостями відноситься до холодної зброї, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи злочинний намір, направлений на носіння холодної зброї та використання її для самозахисту, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи відсутність у нього передбачених Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, та ч. 12 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 292 від 13 квітня 1999 року, необхідних дозвільних документів, взяв до рук подарований йому мисливський ніж, та, поклавши до кишені своїх спортивних штанів, переніс його до будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , чим здійснив незаконне носіння холодної зброї.

10 вересня 2017 року ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання в цілях самозахисту та для побутових потреб наявного у нього мисливського ножа, незважаючи на те, що мав достатньо часу та реальну можливість добровільно здати органам влади набуту ним холодну зброю, о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, взяв до рук подарований ОСОБА_6 мисливський ніж, після чого, підійшовши до свого автомобіля марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відкривши відкидний ящик торпедо автомобіля, поклав його у відділ для зберігання речей.

Після цього, сівши за кермо вказаного автомобіля, обвинувачений ОСОБА_3 поїхав до села Карапиші Миронівського району Київської області, тобто таким чином незаконно, без передбаченого законом дозволу здійснив носіння холодної зброї, яке передбачає переміщення її безпосередньо при собі, в тому числі в транспортному засобі.

10 вересня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин поряд з будинком № 43 по вулиці Франка в селі Карапиші Мироніського району Київської області дільничним офіцером поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 було здійснено зупинку автомобіля марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , після чого на місці зупинки 11 вересня 2017 року в період часу з 01 год. 55 хв. по 02 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_3 в присутності понятих добровільно видав працівникам поліції мисливський ніж.

Згідно з висновком експерта №8-5/1450 від 28 вересня 2017 року, добровільно виданий ОСОБА_3 мисливський ніж є короткоклинковою холодною зброєю колюче - ріжучої дії, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 263 КК України, - як умисні, протиправні дії, які виразилися у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та, відповідно, призначення покарання за вчинений злочин.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України.
Обґрунтування судом правової кваліфікації дій ОСОБА_8 .
Склад злочину.
В даному випадку об`єктом злочину є громадська безпека в сфері обігу вогнепальної зброї, холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв чи радіоактивних матеріалів.
Предмет злочину вказаний в диспозиції ч. 2 ст. 263 КК, - кинжали, фінські ножі, кастети та інша холодна зброя.
Згідно п. 3 ППВСУ № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями та радіоактивними матеріалами основною характерною ознакою зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є їх призначення - ураження живої цілі, знищення чи пошкодження оточуючого середовища. Вони можуть бути як саморобними, так і виготовленими промисловим способом.

Холодна зброя, - предмети, які відповідають стандартним зразкам або історично виробленим типам зброї, чи інші предмети, що справляють колючий, колючо ріжучий, рубаючий, роздроблюючий або ударний ефект (багнет, стилет, ніж, кинджал, арбалет, нунчаку, кастет, тощо), констурктивно призначені для ураження живої цілі за допомогою м`язової сили людини або дії механічного пристрою, - п. 8 ППВСУ № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями та радіоактивними матеріалами.

Отже, до холодної зброї належать пристрої та предмети, конструктивно призначені для ураження живої чи іншої цілі за допомогою м`язової сили людини чи механічного пристрою (може бути холодною ручною та холодною метальною), - п. 8.11 наказу МВС «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» від 21 серпня 1998 р. № 622.

Отже, в даному випадку предметом злочину є предмет, - ніж, так як згідно з висновком експерта № 8 5/1450 від 28.09.2017 року, - наданий на дослідження ніж належить до холодної зброї. Наданий ніж є короткоклинковою холодною зброєю колюче ріжучої дії, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Об`єктивна сторона злочину, - дії обвинуваченого ОСОБА_3 , спрямовані на умисне, протиправне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Згідно абз. 2 п. 11 ППВСУ № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями та радіоактивними матеріалами, носіння холодної, вогнепальної зброї, (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Перелічені дії щодо зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв утворюють склад злочину, передбаченого ст. 263, у випадках, коли вони є незаконними, тобто вчиненими без відповідного дозволу.

Наявність або відсутність такого дозволу встановлюється в кожному конкретному випадку. При цьому треба керуватися відповідними нормативними актами.

Так, згідно з постановою Верховної Ради України Про право власності на окремі види майна від 17 червня 1992 р. не можуть перебувати у власності громадян зброя, боєприпаси (крім мисливської та пневматичної і боєприпасів до неї), вибухові речовини і засоби підривання.

Холодна зброя, а також мисливська гладкоствольна і нарізна зброя можуть придбаватися громадянами за дозволами, які видаються органами внутрішніх справ.

Згідно Положення про дозвільну систему, затверджене постановою КМУ від 12 жовтня 1992 р. № 576, - Дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Згідно Інструкції, затвердженої наказом МВС від 21 серпня 1998 р. № 622, здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до чинного законодавства видають міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням дозволи на придбання, зберігання, перевезення і використання вогнепальної зброї, бойових припасів, холодної зброї, вибухових матеріалів, а громадянам - дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної і холодної зброї.

Згідно п. 2 ППВСУ № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями та радіоактивними матеріалами, - питання про відповідальність за незаконні діяння зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, радіоактивними матеріалами осіб, які ними користуються у зв`язку зі службовою діяльністю, вирішуються з урахуванням нормативних актів (інструкцій, правил, наказів тощо), що регулюють порядок поводження з цими предметами.
Відповідно, незаконне носіння холодної зброї обвинувачений ОСОБА_3 вчинив шляхом умисного, вчиненого без передбаченого законом дозволу носіння подарованого предмету, - ножа, який згідно з висновком експерта № 8 5/1450 від 28.09.2017 року, - належить до холодної зброї., та є короткоклинковою холодною зброєю колюче ріжучої дії, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення, чим порушив наступні нормативно правові акти:
- постанову Верховної Ради України Про право власності на окремі види майна від 17 червня 1992 р.;

- Положення про дозвільну систему, затверджене постановою КМУ від 12 жовтня 1992 р. № 576;

- Інструкцію, яка затверджена наказом МВС від 21 серпня 1998 р. № 622.

Суб`єктом даного злочину є обвинувачений ОСОБА_3 , так як суб`єктом злочину, який передбачено ч. 1 ст. 263 КК України є особа, яка на момент вчинення злочину досягла віку 16 років.
Суб`єктивна сторона даного злочину, - прямий, (направлений на носіння холодної зброї), умисел обвинуваченого ОСОБА_3 .
Свою вину у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 263 КК України обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю, беззаперечно, та в судовому засіданні показав наступне.
Він на даний час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Орієнтовно у вересні 2000 року, більш точної дати та часу він згадати не може, так як пройшов досить тривалий час, він знаходився у власних потребах по вул. Миру с. Зеленьки Миронівського району Київської області, де зустрічався з своїм знайомим ОСОБА_9 , який подарував йому саморобний мисливський ніж, з того часу він почав його зберігати в себе вдома для побутових цілей.
На даний час його товариш, - ОСОБА_9 помер.
Зберігаючи вищевказаного ножа, він розумів, що подарований ОСОБА_9 мисливський ніж за своїми властивостями відноситься до холодної зброї,
10 вересня 2017 року він перебував вдома, та вирішив поїхати на рибалку.

Близько 16 години він взяв ножа в будинку, та пішов до свого автомобіля, поклавши ніж в бардачок автомобіля, поїхав на рибалку в с. Карапиші Миронівського району.

10 вересня 2017 року десь опівночі, коли він рухався з рибалки, та знаходився на вулиці Франка в селі Карапиші Мироніського району Київської області, він був зупинений працівниками поліції, та на вимогу видати заборонені речі, якщо такі є в наявності, він видав працівникам поліції мисливського ножа.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати, в подальшому обіцяє, що не буде вчиняти злочини, просить не призначати покарання, яке буде пов`язане з позбавленням волі.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду письмове зізнання у вчиненому злочині, який передбачено ч. 2 ст. 263 КК України.
Перед прийняттям письмового зізнання у вчиненні злочину в обвинуваченого ОСОБА_3 судом з`ясовані наступні обставини:
- обвинувачений розуміє своє право, передбачене ст. 62 Конституції України, - вважати себе невинуватим, а також право, передбачене ст. 6 Конвенції, - на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку судом, який встановить обгрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення, чи спростує висунуте проти нього кримінальне обвинувачення;

- обвинувачений розуміє право допитувати свідків обвинувачення під час судового слідства та право на виклик та допит свідків захисту;

- обвинувачений розуміє, що якщо він визнає себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, - ч. 2 ст. 263 КК України, то судовий розгляд в повному обсязі може не відбутися, докази, які ним не оспорюються, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК, досліджуватися не будуть і тим самим він відмовляється від процесуальних прав, на повний судовий розгляд, що передбачено ст.21 КПК і ст.6 Конвенції;

- протягом останніх 72 годин сильнодіючих лікарських препаратів чи алкогольних напоїв обвинувачений не вживав;

- заява обвинуваченого про визнання вини не є результатом якихось погроз йому чи членам йогої сім`ї, або обіцянок;

- подаючи дану заяву, обвинувачений беззаперечно визнає, що винуватий у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 263 КК України;
- суд пояснив обвинуваченому кваліфікацію злочину, в якому обвинувачений визнає себе винуватим, і, відповідно, обвинувачений погоджується з такою кваліфікацією вчинених ним дій;

- обвинувачений погоджується із зібраними у справі доказами, як достовірними і допустимими;

- обвинувачений розуміє, що покарання йому буде призначено відповідно до вимог ст. 65 КК і що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 66 КК, або ж відсутності (наявності) обставин, що обтяжують покарання, строк або розмір покарання, відповідно до положень ст. 69-1 КК не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (частини статті) обвинувачення;

- обвинувачений розуміє, що розмір та вид покарання, яке може бути йому призначено, не буде підставою для відмови від заяви про визнання вини, якщо обвинувачений подає її суду, а обвинувачений вправі буде оскаржувати тільки розмір та вид покарання, не маючи при цьому оскаржувати наявність вини у вчиненому злочині;

- обвинуваченому роз`яснено що санкція статті ч. 2 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк від двох до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років;

- знаючи про розмір покарання, яке може бути призначене обвинуваченому, він бажає відмовитися від роз`яснених йому прав і подати заяву про визнання вини;

Письмову заяву про зізнання обвинуваченого ОСОБА_3 приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 263 КК України, про що ним подано письмову заяву про зізнання, органами досудового слідства зібрано і інші докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, однак, за клопотанням прокурора ОСОБА_4 , та за згоди обвинуваченого ОСОБА_3 та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, суд визнав за недоцільне допит свідків, які зазначені в обвинувальному акті, а також визнав за недоцільне дослідження матеріалів справи, - доказів вини обвинуваченого, які були зібрані органами досудового слідства під час досудового слідства, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням висновку органу пробації, дослідженням матеріалів, що стосуються речових доказів, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються витрат на залучення експерта, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які йому зрозумілі.

Відповідно, суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідженням висновку органу пробації, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів, дослідженням доказів, що стосуються витрат на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 :
- згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , який видано 23.11.2001 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Росава Миронівського району Київської області, зареєстрований з 17.05.1993 року за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно, є громадянином України, та на час вчинення злочину досягнув віку кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, так як кримінальна відповідальність за вчинення даного злочину настає з моменту досягнення особою віку 16 ти років;

- згідно довідки, виданої 26.11.1998 року Миронівською ОДПІ, ОСОБА_3 отримав індентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- згідно довідки - характеристики № 25, яка видана 29.10.2017 року виконавчим комітетом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за час проживання в селі зарекомендував себе посередньо;

- згідно довідки № 6891/109/1011/02 - 17, яка видана 13.09.2017 року поліклінічним відділенням Миронівської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 , 1976 року народження, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебував, не перебуває, за медичною допомогою не звертався;

- згідно довідки № 6891/109/1011/02 - 17, яка видана 13.09.2017 року поліклінічним відділенням Миронівської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 , 1976 року народження, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , на диспансерному обліку в кабінеті психіатра не перебував, не перебуває, за медичною допомогою не звертався;

- згідно довідки - вимоги про судимість № 97 12092017/32015, станом на 19.09.2017 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Росава Миронівського району Київської області, Україна, є наступні відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності:

18.07.2017 року повідомлено про підозру Миронівським ВП ГУ НП в Київській області у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

27.07.2017 року кримінальне провадження направлено в суд з обвинувальним актом;

- згідно вироку Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року в справі № 371/978/17 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком у два роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_3 в період іспиового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання;

- згідно досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, яка складена 21.11.2018 року Миронівськимо районним відділом філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення при середньому рівні ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

У разі, якщо суд дійде до висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробовуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, та п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України.

Матеріали кримінального провадження стосовно речових доказів:
- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 29.09.2017 року визнано та приєднано до кримінального провадження № 0000447 від 11.09.2017 в якості речового доказу прозорий поліетиленовий пакет з індивідуальним номером «7586897», в якому знаходиться ніж, який належить до холодної зброї.

Згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000447 від 11.09.2017 вищевказаний речовий доказ знаходиться на відповідальному зберіганні в кіманті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, - 19. Порядковий номер 340.

Матеріали кримінального провадження щодо витрат на залучення експерта.
- згідно довідки про витрати на проведення криміналістичної експертизи № 8 5/1450 від 28.09.2017 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2017 № 0000448 вартість на залучення експерта складає 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп.

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Згідно ухвали слідчого судді Миронівського районного суду від 14.09.2018 року, справа № 371/1175/17, провадження № 1 кс/371/446/17, накладено арешт на добровільно переданий слідчому громадянином ОСОБА_3 матеріальний об`єкт: предмет, зовні схожий на ніж, загальною довжиною 25,8 см., який складається з клинка, обмежувача та руків`я.

Обґрунтування судом призначення виду та розміру покарання.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наслідки вчиненого злочину, наявності відомостей про судимість, позицію прокурора, висновок органу пробації.
Так, санкція ч. 2 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк від двох до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Згідно положень ст. 24 КК України злочин, який передбачений ч. 2 ст. 263 КК України, та який вчинив обвинувачений ОСОБА_3 , є умисним злочином.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5 років, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний злочин середньої тяжкості.
Обставиною, яка згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні не встановлено.
Отже, враховуючи ті обставини, що: обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин до винесення вироку Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року, злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, вчинених умисно, фактично матеріальна шкода злочином не завдана, згідно досудової доповіді органу пробації виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, то суд вважає, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 69 1, ч. 4 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України, так як, зважаючи на обставини справи, вище досліджені судом, призначення покарання у виді штрафу, громадських робіт, арешту, обмеження волі, на думку суду, в даному випадку буде занадто м`якими, та такими, що не відповідають тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, обставинам справи, характеризуючим обставинам обвинуваченого ОСОБА_3 .
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 судом в судовому засіданні не виявлено.
Що стосується застосування положень ст. 69 1 КПК Україїни, то суд зазначає наступне.
Так, згідно ст. 69 1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Отже, в даному випадку судом в судовому засіданні встановлено обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, обвинувачений подав до суду письмову заяву про зізнання, найбільш суворий вид покарання передбачає позбавлення волі на строк до трьох років, а тому 2/3 розміру покарання становить, відповідно, - 2 роки.
Що стосується застосування положень ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, то суд зазначає наступне.
Так, згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення мешн суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В матеріалах справи міститься вирок Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року в справі № 371/978/17, згідно з яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком у два роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_3 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання;

Відповідно, враховуючи ту обставину, що обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено злочин до винесення вироку, то суд вважає, що слід застосувати часткове складання покарань.

Що стосується розміру призначеного покарання, то слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, та, враховуючи покарання, призначене за вироком Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року, застосувавши положення ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, - призначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, так як суд вважає, що призначення саме такого виду покарання, як позбавлення волі, та в такому розмірі буде відповідати обставинам вчиненого злочину, та, особливо, особі обвинуваченого ОСОБА_3 .

Що стосується застосування положень ст. 75 КК України, то суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, - вчинено умисний злочин середньої тяжкості, яким шкоду матеріального характеру не заподіяно, особу обвинуваченого, інші обставини, які встановлені судом в судовому засіданні, та які судом перелічені вище, зокрема, - висновок органу пробації, позицію прокурора, який не наполягав на призначенні покарання, обов`язково пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_3 без відбування покарання, та, відповідно, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_3 з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 2 (два) роки.

Що стосується застосування положень ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України, то суд зазначає наступне.
Так, згідно ст. 76 КК України:
1. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

2. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:

1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;

2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;

6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, су; покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Так, суд, з урахуванням обставин справи, що були встановлені в судовому засіданні, вважає, що, окрім обов`язків, які зазначені в ч. 1 ст. 76 КК України, на обвинуваченого ОСОБА_3 слід додаткового покласти обов`язки, які передбачені ч. 2 ст. 76 КК України, так як це є правом суду при застосуванні положень ст. 76 КК України, та суд вважає, що покладення на засудженого ОСОБА_3 саме таких обов`язків, - буде необхідним та достатнім дієвим способом для виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_3 , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, та обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно, суд приходить до висновку щодо необхідності покладення на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язків, що зазначені в ч. 2 ст. 76 КК України у виді:
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, - сприятимуть найскорішому процесу виправлення та перевиховання засудженого.
Відповідно, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тому суд, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин середнього ступеню тяжкості, матеріальної шкоди злочином не завдано, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, по місцю проживання характеризується посередньо, подав до суду письмове зізнання у вчиненому злочині, враховуючи позицію прокурора, який наполягав саме на такому виду та розміру покарання, висновок органу пробації, тому до нього необхідно застосувати такий вид покарання як позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з застосуванням положень ст. 75, (іспитовий строк терміном на 2 роки), ст. 76 КК України, - як превентивний захід до попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 нових злочинів, зокрема, злочинів, спрямованих на порушення громадської безпеки в сфері обігу вогнепальної зброї, холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв чи радіоактивних матеріалів.
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Як вказано судом вище, в рамках даного кримінального провадження згідно ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 14.09.2017 року, справа № 371/1175/17, провадження № 1 кс/371/446/17, був застосований захід забезпечення кримінального провадження, а саме, - накладено арешт на добровільно переданий слідчому громадянином ОСОБА_3 матеріальний об`єкт: предмет, зовні схожий на ніж, загальною довжиною 25,8 см., який складається з клинка, обмежувача та руків`я.

Суд вважає, що з метою вирішення в подальшому долі речових доказів в порядку, та на умовах, які передбачені ст. 100 КПК України, слід застосувати ч. 4 ст. 174 КПК України, - та скасувати арешт з майна, зазначеного в ухвалі слідчого судді.
Так, згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з майна.
Запобіжний захід, як захід забезпечення позову, до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався.
Цивільний позов.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.
Речові докази по справі.
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, при цьому:
- згідно п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується;
Так, як було судом вказано вище, згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 29.09.2017 року визнано та приєднано до кримінального провадження № 0000447 від 11.09.2017 в якості речового доказу прозорий поліетиленовий пакет з індивідуальним номером «7586897», в якому знаходиться ніж, який належить до холодної зброї.

Згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000447 від 11.09.2017 вищевказаний речовий доказ знаходиться на відповідальному зберіганні в кіманті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, - 19. Порядковий номер 340.

Враховуючи вищевикладену норму КПК України, що стосується речових доказів, суд приходить до висновку щодо наступного:
- речові докази, а саме:
- поліетиленовий пакет з індивідуальним номером «7586897», в якому знаходиться ніж, який належить до холодної зброї, який знаходиться в камері схову речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, ( адреса: 08801, Київська область, м. Миронівка, вул. Лермонтова, будинок № 20), - знищити на підставі п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Згідно довідки про витрати на проведення криміналістичної експертизи № 8 5/1450 від 28.09.2017 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2017 № 0000448, вартість на залучення експерта складає 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп., які на підставі ч. 1 ст. 126 КПК України слід стягнути на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Росава Миронівського району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який видано 23.11.2001 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 65, 69 1, ст. 70, 75, 76, 89, 90, ч. 2 ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні ним злочину, який передбачено:
- ч. 2 ст. 263 КК України, як за вчинення умисних, протиправних дій, які виразилися у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
З урахуванням вироку Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року, згідно яким ОСОБА_3 було засуджено до 2 (двох) років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, та на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до положень ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
В порядку п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Запобіжні заходи.
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, (п. 9 ч. 2 ст. 131, ст. 176 КПК України) у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Арешт майна, (п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 170 КПК України).
Арешт майна з наступних речей:
- добровільно переданий слідчому громадянином ОСОБА_3 матеріальний об`єкт: предмет, зовні схожий на ніж, загальною довжиною 25,8 см., який складається з клинка, обмежувача та руків`я, - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України для вирішення питання речових доказів на умовах, та в порядку, який передбачено ст. 100 КПК України.
Цивільний позов.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.
Речові докази по справі:
- прозорий поліетиленовий пакет з індивідуальним номером «7586897», в якому знаходиться ніж, - які знаходяться на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, за адресою: 08801, Київська область, м. Миронівка, вул. Лермонтова, будинок № 20, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, - 19. Порядковий номер 340, - знищити на підставі п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Росава Миронівського району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який видано 23.11.2001 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави кошти в сумі 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп., витрат на залучення експерта, - за проведення експертизи № 8 5/1450 від 28.09.2017 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2017 за № 0000448.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 366 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1