Справа № 345/3334/18
Провадження № 11-кп/4808/124/18
Категорія ст. 539 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000213 за апеляційною скаргою прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2018 року щодо речових доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 361-1 КК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі апелянт, просить ухвалу суду скасувати з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу, якою речові докази конфіскувати в дохід держави. Апелянт стверджує, що вилучені під час досудового розслідування речові докази сприяли та полегшували вчиненню інкримінованого ОСОБА_8 злочину в сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів). На думку апелянта, долучені до матеріалів провадження документи, а саме квитанція, не доводять та не спростовують, що власником комп`ютера є ОСОБА_10 , а долучена копія договору на послуги додаткового сервісу від 20.11.2011 року може підтверджувати факт власності ОСОБА_10 лише монітору. В обґрунтування своїх доводів, апелянт посилається на норми закону, що регулюють питання спеціальної конфіскації, а саме п. 9 ст. 100 КПК України, та вважає, що такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішення законної сили.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах ОСОБА_10 , просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, як таку, що не підтверджена належними доказами, оскільки вважає, що фактично не було встановлено, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_8 , тому, на думку захисника, покликання прокурора в апеляційній скарзі, є голослівними. Крім того, посилається на документи, з яких, як стверджує захисник, вбачається, що речові докази придбані саме ОСОБА_10 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2018 року речові докази у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 361-1 КК України, повернуті власнику ОСОБА_10 , оскільки суддя дійшов висновку, що власником речових доказів є саме ОСОБА_10 , а не обвинувачений - ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції встановив, що оскільки питання про долю речових доказів не вирішено під час прийняття рішення по справі, то клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення речових доказів, що надійшло на адресу місцевого суду, підлягає розгляду на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду - скасувати та прийняти нову. Наголосив на тому, що будь-яких відомостей, або документів, які б підтверджували факт вчинення злочину із застосування або за допомогою перелічених у клопотанні захисника речових доказів, він надати не може;

- захисник просив вимоги апеляційної скарги прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Діючим законодавством, а саме приписами п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, передбачено, що під час виконання вироків, суд, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Водночас, у будь-якому разі в порядку виконання вироку не підлягають розгляду питання, які стосуються суті судового рішення та погіршують становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються кваліфікації кримінального правопорушення, призначення покарання та вирішення цивільного позову.

Як вбачається, суд першої інстанції в порядку виконання вироку розглянув питання щодо долі речових доказів.

Так, вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.09.2018 року затверджено угоду про визнання винуватості від 13.08.2018 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-1 КК України, якою ОСОБА_8 визнано винуватим та призначене йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн., з одночасним стягненням в дохід держави 14872 грн. витрат за проведення експертиз.(а.п. 26-28).

Вбачається, що питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні ані угодою про визнання винуватості від 13.08.2018 року (а.п. 4-5), ані вказаним вище вироком суду першої інстанції (а.п. 26-29), не вирішувалось.

23.10.2018 року до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вказаного вироку в частині речових доказів (а.п. 39-40).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2018 року вказане вище клопотання задоволено, речові докази провернуті власнику - ОСОБА_10 (а.п. 51-52).

Колегія суддів, розглядаючи провадження в порядку виконання вироку, погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції, вважає його законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять вищезазначені ознаки.

27.07.2018 року постановами слідчого СВ Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 визнано як речові докази: один системний блок, один ноутбук, один вінчестер, телефон марки «Meizu», два флеш-накопичувачі формату «MicroSD» та один формату «USD», адаптер марки «Alfa» та диск із програмним забезпеченням та маркуванням Alfa», роутер ТР-link білого кольору із блоком живлення чорного кольору, які були вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку в помешканні ОСОБА_8 , та які було вирішено зберігати в камері зберігання речових доказів Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області (а.п. 11, 12).

В той же час, як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, жодних відомостей або доказів того, що перелічені вище речові докази були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, колегією суддів не встановлено.

При цьому, не є ґрунтовними та такими, що узгоджуються з нормами права, і посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що вилучені під час досудового розслідування речові докази сприяли та полегшували вчиненню інкримінованого ОСОБА_8 злочину в сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів).

А відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення клопотання захисника та повернення речових доказів власнику - ОСОБА_10 .

Доводи апелянта в частині того, що висновки суду про повернення речових доказів ОСОБА_10 належним чином не вмотивовані, оскільки долучені до матеріалів провадження документа не спростовують того факту, що власником цих речей є саме ОСОБА_10 , не є слушними, оскільки вимога щодо доведеності вини та інших фактичних обставин справи лежить саме на органах обвинувачення, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо обвинуваченого тлумачаться на його користь.

Аналіз наявних у матеріалах справи доказів, на думку колегія суддів, підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про те, що власником речових доказів є ОСОБА_10 , та такий висновок суду не спростовується наведеними в апеляційній скарзі прокурора доводами.

Підтвердженням факту належності речових доказів ОСОБА_10 є досліджені під час розгляду в суді першої інстанції та долучені до матеріалів провадження наступні документи: копії фіскальних чеків ДП «Фокстрот-Прикарпаття» щодо придбання комп`ютерної техніки, а саме: монітор, комп`ютеру, клавіатури, комп`ютерної Миші тощо із зазначенням часу їх придбання (а.п. 41); відомості, що містяться в видаткова накладній №906 від 10.03.2016 року сервісного центру «Старком», де в якості отримувача покупця, зазначено прізвище ОСОБА_10 (а.п. 42), а на картки № НОМЕР_1 на послуги додаткового сервісу, виданої ДП «Фокстрот-Прикарпаття» чітко зазначено, що замовником робіт на обслуговування комп`ютерного монітору є ОСОБА_10 (а.п.43).

Прокурором не надано жодних даних які б спростовували такий висновок суду або документів, які б підтверджували належність вказаних предметів іншій особі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази повно та всебічно досліджені судом першої інстанції і належно оцінені під час прийняття рішення в частині повернення речових доказів саме ОСОБА_10 , а всі можливості для одержання додаткових доказів вичерпані.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вказаного кримінального провадження, які б могли бути підставою для скасування чи зміни ухваленого судом першої інстанції рішення, колегією суддів, не встановлено.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого суду - без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2018 року щодо речових доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 361-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5