УХВАЛА

26 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 522/3737/18
провадження № 51-9930ск18

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року,
в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі Суд) дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, засуджений, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте засуджений, не погоджуючись із судовими рішеннями в частині застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не наводить обґрунтування допущення судами таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку та ухвали на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 412-415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Також у скарзі зазначається про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури. Крім того, вимога засудженого про скасування вироку та ухвали через застосування додаткового покарання не узгоджується з положеннями статей 436-438 КПК.

Разом із цим ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі вказав, що вона подається до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Однак така вказівка не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), згідно з якою судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Що стосується клопотання засудженого про зупинення виконання вироку, то в силу ч. 1 ст. 430 КПК, згадане питання вирішується після відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3