Справа № 751/5292/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/6/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові об`єднані кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002010, № 0000139, № 00001657, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Селіванівка, Ростовської обл., РФ, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого Новозаводським районним судом м. Чернігова:

25 серпня 2009 року за ст.. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.. 75 КК України, з іспитовим строком два роки;

28 жовтня 2011 року за ст. 185 ч.3, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 20 березня 2014 року за ухвалою Менського районного суду Чернігівської області умовно-достроково, не відбутий строк покарання 10 місяців;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2011 року та ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги, в яких:

- прокурор Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та призначити остаточне покарання на підставі ст.. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що обвинувачений вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав, не розкаявся, заподіяну шкоду не відшкодував. Також, апелянт зазначає, що ОСОБА_8 вчиняв кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення;

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду щодо нього та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він не вчиняв інкриміновані кримінальні правопорушення, а під час досудового розслідування визнавав вину в зв`язку з тиском на нього зі сторони працівників правоохоронних органів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, діючи повторно, з корисливих мотивів, у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 у вечірній час:

22 грудня 2014 року, шляхом зламування замка, проникли у кладову № НОМЕР_1 , звідки таємно викрали мідну серцевину з газової колонки, яка була у неробочому стані, вагою не менше 4,5 кг, вартістю 288 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 288 грн.

22 грудня 2014 року шляхом зламування замка проникли у кладову № НОМЕР_2 , звідки таємно викрали бідон алюмінієвий, вагою не менше 6 кг вартістю 72 грн., миску алюмінієву, вагою не менше 2 кг, вартістю 24 грн., два алюмінієвих карнизи вагою не менше 2,5 кг, вартістю 30 грн., що належить ОСОБА_10 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 126 грн.

29 грудня 2014 року шляхом зламування навісного замка проникли у кладову № 78, звідки таємно викрали 1 мідну серцевину з газової колонки, яка була у неробочому стані, вагою не менше 5 кг, вартістю 320 грн., самовар латунний вагою не менше 6 кг, вартістю 204 грн., та алюмінієві труби вагою не менше 4 кг, вартістю 48 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 572 грн.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , котрі просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення та задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

22 грудня 2014 року у вечірній час, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , вирок щодо якого набув чинності відповідно до ухвали апеляційного суду Чернігівської області 20 липня 2016 року, за попередньою змовою між собою, діючи повторно, з корисливих мотивів, у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , шляхом зламування замка, проникли у кладову № НОМЕР_1 , звідки таємно викрали мідну серцевину з газової колонки, яка була у неробочому стані, вагою не менше 4,5 кг, вартістю 288 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 288 грн.

22 грудня 2014 року у вечірній час, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , за попередньою змовою між собою, діючи повторно, з корисливих и мотивів, у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , шляхом зламування замка проникли у кладову № НОМЕР_2 , звідки таємно викрали бідон алюмінієвий, вагою не менше 6 кг вартістю 72 грн., миску алюмінієву, вагою не менше 2 кг, вартістю 24 грн., два алюмінієвих карнизи вагою не менше 2,5 кг, вартістю 30 грн., що належить ОСОБА_10 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 126 грн.

29 грудня 2014 року у вечірній час, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , за попередньою змовою між собою, діючи повторно, з корисливих и мотивів, знаходячись у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , шляхом зламування навісного замка проникли у кладову № НОМЕР_1 , звідки таємно викрали 1 мідну серцевину з газової колонки, яка була у неробочому стані, вагою не менше 5 кг, вартістю 320 грн., самовар латунний вагою не менше 6 кг, вартістю 204 грн., та алюмінієві труби вагою не менше 4 кг, вартістю 48 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 572 грн.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України, згідно якої суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, місцевий суд обґрунтував дослідивши і проаналізувавши пояснення: обвинуваченого, який винним себе не визнав, та пояснив, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_11 попросив у нього ключ від дверей підвалу, поставити велосипед і про намір викрасти щось з підвалу нічого не говорив. Наступного дня до нього прибігли сусідки та сказали, що підвал був зламаний, вони бачили ОСОБА_11 та питали, чи міг останній вчинити крадіжку;

- ОСОБА_11 вирок щодо якого набув чинності відповідно до ухвали апеляційного суду Чернігівської області 20 липня 2016 року, згідно показань якого він взяв у ОСОБА_8 ключ від підвального приміщення, щоб не ламати замок та здійснив крадіжки без участі ОСОБА_8 ;

Встановлені судом обставини щодо винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, крім вищезазначених показань, також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- довідці ТОВ «Чернігів- Вторкольормет» від 14 січня 2015 року згідно якої вартість 1 кг брухту міді склала 64 грн., латуні, бронзи-34 грн., алюмінію - 12 грн., чорного металу 2,1 грн.;

- протоколі огляду місця події від 15 січня 2015 року, за участі ОСОБА_8 , з якого слідує, що проводився огляд підвального приміщення, що поряд з під`їздом № 6 будинку АДРЕСА_2 , безпосередньо за кладовою № 32 знаходиться закуток розмірами 0,5 м на 1 м, де стоїть бідон алюмінієвий, миска алюмінієва, два карнизи алюмінієві, при цьому ОСОБА_8 пояснив, що зазначені предмети у вечірній час разом з ОСОБА_11 викрав з комори № 63 вище зазначеного підвального приміщення;

- протоколах проведення слідчих експериментів від 19 січня 2015 року, 21 січня 2015 року та безперервним відеозаписом їх проведення, згідно яких ОСОБА_8 вказував на вчинення ним крадіжок чужого майна з підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , з кладової № 63 та двічі з кладової № 78, при цьому зазначав, що вчиняв крадіжки за попередньою змовою з ОСОБА_11 ;

- протоколах проведення слідчих експериментів від 19 січня 2015 року, 21 січня 2015 року та безперервним відеозаписом їх проведення, згідно яких ОСОБА_11 вказував на вчинення ним крадіжок чужого майна з підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , з кладової № 63 та двічі з кладової № 78, при цьому зазначав, що вчиняв крадіжки за попередньою змовою з ОСОБА_8 .

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 заперечував фактичні обставини справи, однак, зазначеним показанням обвинуваченого суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

З наявних в матеріалах кримінального провадження доказів вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_8 при складанні протоколу огляду місця події від 15 січня 2015 року та при проведенні слідчих експериментів 19 січня 2015 року, 21 січня 2015 року, згідно з протоколами слідчих дій та безперервним відеозаписом їх проведення, беззаперечно вказувалось на вчинення ним крадіжок чужого майна, при цьому він зазначав, що вчиняв крадіжки за попередньою змовою з ОСОБА_11 . Теж саме підтвердив і останній. При цьому слід зазначити, що вагомих причин для обмови один одного вказаними особами в судовому засіданні вказано не було, в зв`язку з чим зміну показань обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинені злочини.

Крім того, колегія суддів враховує, що вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_11 по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою з ОСОБА_8 , які є також предметом даного апеляційного розгляду, набрав законної сили. І дана обставина поза розумним сумнівом також обґрунтовано свідчить про вину ОСОБА_8 .

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, в повній мірі дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Твердження обвинуваченого, викладене в апеляційній скарзі з приводу того, що під час досудового слідства відносно нього працівниками поліції здійснювався тиск, не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які заяви чи скарги обвинуваченого на протиправні дії працівників поліції, що може свідчити тільки про відсутність таких дій з їх сторони по відношенню до ОСОБА_8 .

Давши належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням до приміщення.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, а саме призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, про що також ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, в порушення вимог ст. 65 КК України, у повній мірі не врахував обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, яке він вчинив з корисливих мотивів для власного збагачення, в період умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення та ступінь його тяжкості. При цьому колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, те що заподіяна шкода не відшкодована, а вчинення ним кримінальних правопорушень в період умовно-дострокового звільнення свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті, але в більш суворих межах, ніж було призначено судом першої інстанції.

Визначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ст.. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2011 року, колегія суддів приходить до переконання, що його слід визначити у розмірі меншому, ніж зазначений в апеляційній скарзі прокурора. І на переконання колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2011 року та ОСОБА_8 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 26 грудня 2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4