Справа № 341/1555/18
Провадження № 11-кп/4808/5/19
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000377 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив Правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин вчинено за таких обставинах.

12.11.2017 р. приблизно о 02 год. 20 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи у темну пору доби автомобілем марки BMW 5201 SE, реєстраційний № НОМЕР_1 , рухався автодорогою Н-09 Мукачево- Львів по вул. С.Бандери у м. Бурштин Івано-Франківської області у напрямку м. Рогатин. При цьому у салоні вказаного автомобіля на передньому сидінні обвинувачений перевозив пасажира ОСОБА_11 , а на задньому сидінні - пасажира ОСОБА_12 . На ділянці дороги, що поблизу АЗС ОККО, на повороті дороги у праву сторону ОСОБА_8 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратив керованість автомобілем та виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із зустрічним автомобілем марки Mercedes Sprinter, реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 . При цьому обвинувачений порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.3, згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими;

підпункт б п. 2.3, який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

підпункт а п. 2.9, відповідно до якого водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1 який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.3, згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.2, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

В результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля марки BMW 5201 SE, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому виличної кістки справа, що викликало необхідність проведення операції Металоостеосинтез орбіти справа, які згідно висновку експерта № 44/14-Д від 17.05.2018 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2018 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.45 КК України в зв`язку із дійовим каяттям.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000377 від 12 листопада 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України - закрито.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 1716 гривень витрат у кримінальному провадженні за проведення судових інженерно-технічних експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на порушення судом першої інстанції п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005, відповідно до якого судове рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності має бути вмотивованим. Зокрема, вважає, що суд неповно вказав підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, не навів доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, пославшись тільки на визнання вини обвинуваченим.

Крім того, прокурор вважає, що ухвала суду про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, є незаконним та несправедливим, оскільки суперечить загальним принципам застосування інституту відповідальності особи за скоєне протиправне діяння, так як саме кримінальна відповідальність є серед інших найбільш суворою.

Просить ухвалу Галицького районного суду від 19.09.2018 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подано заперечення, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора. Вважає, що при постановленні ухвали судом було дотримано всіх норм кримінального процесуального закону, зокрема враховано думку потерпілих, думку і позицію прокурора, який не заперечував підстави для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а також враховано те, що обвинувачений свою вину визнав, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяні збитки, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дочку, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого прокурором не оскаржується, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення носять суперечливий характер, оскільки прокурором не оскаржується доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із дійовим каяттям.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому, злочин ним вчинено вперше та відшкодував завдану матеріальну шкоду. Дане клопотання підтримав і обвинувачений.

Потерпіла ОСОБА_11 до початку розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції подала до суду заяву, в якій вказує про те, що не заперечує щодо звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , у зв`язку із повним відшкодуванням їй збитків та примиренням між ними та щодо закриття відносно ОСОБА_8 кримінального провадження (а.п. 9).

Начальник Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_15 , який погоджував обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні та підтримував обвинувачення в суді першої інстанції, погодився з наявністю підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та не заперечував проти задоволення відповідного клопотання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляції по даному питанню істотно суперечить правовій позиції прокурора, який брав участь в суді першої інстанції .

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції фактично був позбавлений можливості навести мотиви, які спростовують доводи апеляції прокурора щодо неможливості застосування ст. 45 КК України, оскільки мотивуючи ухвалу, виходив з принципу змагальності, та враховував позицію, яку займала сторона обвинувачення під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Колегія суддів враховує, що предметом апеляційного розгляду є саме судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, а не перевірка доводів, які виникли внаслідок неузгодженості позиції сторони обвинувачення після прийняття такого рішення.

Згідно ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, суд неповно вказав підстави для такого звільнення та не навів доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_8 , є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст.45 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК.

Суд першої інстанції належним чином врахував те, що ОСОБА_8 вперше вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, вину свою у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, завдані злочином матеріальні збитки добровільно відшкодував (а.п. 69, 70), характеризується позитивно (а.п.66), має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.16), раніше не судимий (а.п. 62 зв.).

Колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі прокурор фактично не заперечує наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, однак вважає таке рішення несправедливим.

Разом з тим , колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вимог ст.45 КК України звільнення обвинуваченого від кримінальною відповідальності за наявності відповідних правових підстав не відноситься до дискреційних повноважень суду, а є його обов`язком.

Враховуючи те, що всі умови для застосування положень ст.45 КК України були дотримані, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України розглянув це клопотання та обґрунтовано постановив ухвалу про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження закрив.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального законів, підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2018 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5