Справа № 473/916/19
Номер провадження1-кп/473/154/2019
Категорія: ч.1 ст.345 КК України.
ВИРОК
іменем України

"14" травня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Юр`ївка Братського району Миколаївської області, громадянина України, освіта професійна технічна, не працює, сімейний стан не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично відбуває покарання в виді позбавлення волі в Державній установі «Вознесенська виправна колонія №72» за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300, судимого:

1. 26.11.2009 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.75, ст.76 КК України до 03 років позбавлення волі, з іспитовим строком випробування на 01 рік,

2. 26.01.2010 року Цнгтральним районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75, ст.76 КК України до 04 років позбавлення волі, з іспитовим строком випробування на 02 роки,

3. 27.03.2012 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч.4 ст.187, ч.3 ст.186, ч.4 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.304, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.2 ст.70, ст.71 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

Обвинувачений ОСОБА_7 з 12 липня 2018 року відбуває основне покарання у вигляді 11 років позбавлення волі у Державній установі «Вознесенська виправна колонія №72» за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2012 року, яким його засуджено за ч. 4 ст.187, ч.3 ст.186, ч.4 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.304, ч.1 ст.263, КК України, на підставі ч.1 ст.70, ст.71 КК України, до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Протягом періоду відбуття основного покарання засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативного боку, у встановленому законодавством порядку визнаний злісним порушником встановленого порядку відбування покарання, відповідно до ст. 133 КВК України, за зберігання заборонених речей та особою, схильною до нападу, захоплення заручників, злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установ виконання покарань.

07 лютого 2019 року о 10 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 перебував у приміщенні відділення соціально психологічної служби №2 житлової секції №8 Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72», розташованої за адресою: Миколаївська область, в місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300, та, сидячи на стільці, користувався мобільним телефоном. В цей момент, з метою проведення планового огляду приміщення та виконання своїх службових обов`язків, в дане приміщення зайшов молодший інспектор відділу нагляду та безпеки виправної колонії прапорщик внутрішньої служби потерпілий ОСОБА_5 , одягнений у формений одяг, з портативним аудіо відеореєстратором.

Побачивши в руках засудженого ОСОБА_7 мобільний телефон та, враховуючи, що користування мобільними телефонами засудженими у місцях позбавлення волі заборонено, відповідно до своїх службових обов`язків, що входять в коло його повноважень та приписів ч.7 ст.102 КВК України та додатку 3 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5, потерпілий ОСОБА_5 почав вимагати у обвинуваченого ОСОБА_7 видати заборонений предмет, яким є мобільний телефон. Обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що користування мобільними пристроями засудженим заборонено, оскільки раніше він був ознайомлений з Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, уникаючи правомірної взаємодії з працівником правоохоронного органу, діючи умисно, демонстративно нехтуючи загальноприйнятими нормами взаємовідносин з представником влади та всупереч змісту пред`явленої йому законної вимоги представника адміністрації установи виконання покарань, відмовився виконувати законні вимоги останнього.

В подальшому, з метою залякування інспектора відділу нагляду та безпеки виправної колонії прапорщика внутрішньої служби потерпілого ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_7 різким рухом руки збив аудіо відеореєстратор з нагрудної кишені потерпілого ОСОБА_5 та здійснив усну погрозу насильством відносно останнього, а саме спричинення тілесних ушкоджень, що полягають в пораненні ока шляхом нанесення удару ручкою, яка знаходилася у нього в правій руці та нанесення удару в обличчя, супроводжуючи погрози нецензурною лайкою.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним повністю, та підтвердив факт скоєння ним цього злочину, при викладених вище обставинах. Він визнає, що своїми діями вчинив злочин, та щиро розкаюється в скоєному.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_7 ..

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.345 КК України, як погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

14 травня 2019 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , якому згідно із ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю захисника адвоката ОСОБА_6 , при отриманні згоди на укладення угоди про визнання винуватості від потерпілого ОСОБА_8 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472, 473 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, яка відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.468, ч.4 ст.469, ст.472 КПК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні даного злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

Цією угодою визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.345 КК України в виді арешту строком на 03 /три/ місяці.

Згідно ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 28 січня 2011 року по 26 грудня 2012 року, тобто 01 рік 10 місяців 28 днів, за правлами ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі Закону України №838 VІІІ від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», і таким чином дата 29 лютого 2020 року є кінцем строку основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2012 року.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2012 року та остаточно обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання в виді 10 /десяти/ місяців 20 /двадцяти/ днів позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Крім того угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, і тому вона може бути затверджена судом. На умовах цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 вірно надана за ч.1 ст.345 КК України.

Умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим ОСОБА_7 взятих на себе зобов`язань, наявність у нього фактичних підстав для визнання винуватості.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі угоди про визнання винуватості від 14 травня 2019 року.

В судовому засіданні учасники процесу просили суд затвердити угоду про винуватість на визначених в ній умовах.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_6 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе призначити основне та додаткове покарання відповідно до визначених угодою про визнання винуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 та главою 35 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про винуватість, укладену 14 травня 2019 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України та призначити йому покарання в виді 03 /трьох/ місяців арешту.

Відповідно до ч.1 ст.71, п.п. а/ п.1 ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину основного покарання та додаткове покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2012 року та остаточно до відбування покарання ОСОБА_7 призначити 10 /десять/ місяців 20 /двадцять/ днів позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрати в виді тримування під вартою в Миколаївському СІЗО, обчислюючи строк відбування основного покарання з 14 травня 2019 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги на вирок можуть бути подані з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення вироку, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1