печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2735/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:
22.01.2019 у провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло вказане клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України старший радник юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на земельні ділянки, які, як вказано, є об`єктом кримінально-протиправних дій та здобуті внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з нормою частини четвертої ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі частини другої ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною першої статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000790 від 29.12.2018, в якому розслідуються обставини заволодіння шахрайським шляхом частиною майна ОСОБА_4 , заява якої надійшла з Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

У ході досудового розслідування встановлено, як вбачається з клопотання, що в період 2008-2010 років невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у невстановленому місці, за невстановлених обставин, шляхом обману та зловживання довірою, підробивши документи права власності на нерухоме майно, а саме договору купівлі-продажу від 22.04.2004 та державних актів на право власності на земельні ділянки, заволоділи частиною чужого майна в особливо великих розмірах - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельними ділянками к.н. :05:099:0100, :05:099:0101, співвласницею яких є ОСОБА_4 , позбавивши її права володіння вказаним майном.

Окрім того, зазначено у матеріалах, що у кримінальному провадженні як потерпілі залучені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які звернулись до ГСУ НП України з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме житловий будинок, а також всіх господарських будівель і споруд, що знаходяться на його прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_6 , а також на дві земельні ділянки к.н. :05:099:0100, :05:099:0101, на яких знаходиться вказане домоволодіння. У своїх показаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що право власності на нерухоме майно житловий будинок за вищевказаною адресою та земельні ділянки, на яких знаходиться вказаний будинок, зареєстровані за підробленими документами. Наразі на територію домоволодіння намагаються проникнути невстановлені особи, під виглядом здійснення оцінки, що в подальшому може призвести до його продажу чи передачі в оренду.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки кадастрові номери :05:099:0100 та :05:099:0101 по АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_6 .

21.01.2019 постановою слідчого земельні ділянки кадастрові номери :05:099:0100 та :05:099:0101 по АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000790 від 29.12.2018, оскільки вказані об`єкти є матеріальними об`єктами, зберегли на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відтак, вказані земельні ділянки відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення, а саме об`єктом кримінально-протиправних дій та арешт на земельну ділянку планується накласти за наявності достатніх підстав вважати, що вона відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини п`ятої ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні у справі «Жушман проти України» зазначається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно пункту 6 частини дев`ятої ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до частини другої ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог до частини другої ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями частини третьої ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини десятої ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а саме, набуте кримінально-протиправним шляхом та отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що зможе одночасно забезпечити запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним із завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки по АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження, а також вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме:

кадастровий номер :05:099:0100;

кадастровий номер :05:099:0101.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1