Справа № 758/1761/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1240/2018 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України

У Х В А Л А
іменем України
26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого : ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_11 , 2001 р. н., працюючого водієм таксі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнановинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки. Згідно ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення суми матеріальної шкоди в розмірі 2 903,37 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. задоволено в повному обсязі .
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в дохід держави в розмірі 1 100 грн. 50 коп.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Судом встановлено, що 01.01.2017 року приблизно о 03 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 керуючи технічно-справним автомобілем «GEELY GC6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 60 км/год по проїзній частині вулиці Маршала Гречко зі сторони проспекту Правди в напрямку площі Інтернаціональної в місті Києві.
Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_7 ,наближався до регульованого пішохідного переходу, який на той час працював у режимі автоматичного жовтого миготіння та який розташований на перехресті вулиць Маршала Гречко та Північно-Сирецької в місті Києві. В`їжджаючи на даний нерегульований пішохідний перехід, ОСОБА_7 не урахував дорожню обстановку, при наближенні до пішохідного переходу не зменшив швидкість, не зупинився для того, щоб надати дорогу пішоходам, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, в результаті чого порушив Правил дорожнього руху України, а саме не виконав вимог: п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем «GEELY GC6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався по проїзній частині вулиці Маршала Гречко зі сторони проспекту Правди в напрямку площі Інтернаціональної в місті Києві в крайній лівій смузі для руху, не урахував дорожню обстановку, при наближенні до пішохідного переходу не зменшив швидкість, не зупинився для того щоб надати дорогу пішоходам, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який в цей час переходив проїжджу частину по пішохідному переходу зліва направо відносно руху водія.
Місцем дорожньо-транспортної пригоди є перехрестя вулиць Північно- Сирецької та Маршала Гречко в місті Києві, що є територією Подільського району міста Києва.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №105/Е від 26.01.2016 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, перелому луски лівої скроневої кістки, підшкірної гематоми м`яких тканин зліва, забійних ран голови, саден м`яких тканин лобно-скроневої ділянки зліва, закритої травми правої кисті у вигляді поперечного перелому основи основної фаланги 5 пальця, закрита травма правої гомілки у вигляді перелому проксимального метафазу малогомілкової кістки».
Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі 01.01.2017року (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом). Вищевказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Морфологічні властивості інших переломів дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і відновлення функції правої кисті та гомілки буде спостерігатись у строк понад 21 добу. Тому, вказані інші закриті травми за ступенем тяжкості відносять до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 добу.
Порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний щодо ОСОБА_7 вирок скасувати повністю та закрити кримінальне провадження відносно нього у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та встановленою під час судового розгляду відсутністю події інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Апелянт зазначає, що в ході судового розгляду ним було заявлено клопотання про проведення повторної судової автотехнічної експертизи. Вказане клопотання було обумовлено тим, що висновок автотехнічної експертизи №132ат від 23.01.2017 року, що був долучений стороною обвинувачення, містить у собі протиріччя та неточності, які не узгоджуються з показаннями осіб, які були надані під час судового засідання, що, на думку апелянта, унеможливлює використання даного висновку. Захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив вказане клопотання, чим позбавив сторону захисту можливості довести обставини, які мають значення для справи, а самостійно сторона захисту провести вказану експертизу не могла через скрутний матеріальний стан обвинуваченого. Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, апелянт зазначає, що взявши до уваги висновок автотехнічної експертизи №132ат від 23.01.2017 року, суд припустився грубого порушення, оскільки вказаний доказ є недопустимим у зв`язку з тим, що він ґрунтується на показаннях ОСОБА_7 , який на момент проведення експертизи мав статус свідка, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. 87 КПК України, висновок експертизи є недопустимим доказом. Що стосується самого висновку експерта, то апелянт зазначає, що вихідні дані, вказані слідчим в постанові про призначення експертизи, не відповідають матеріалам кримінального провадження, та експерту не було поставлено питання щодо технічної спроможності показань, наданих свідками та потерпілим ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, незрозумілим є чому експерт не виявив або не звернув увагу на те, що вони є технічно неспроможними, зокрема, щодо тієї обставини що потерпілий та свідки не помітили транспортний засіб. На думку захисника, суд першої інстанції помилково визнав показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 послідовними, логічними та змістовними та такими, що повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, апелянт вказує, що показання вказаних осіб містять у собі значну невідповідність та обставини, які не можливо пояснити та суттєво різняться з обставинами, вказаними в інших письмових доказах по справі. Так, в ході судового розгляду не було встановлено чіткого місця наїзду на пішохода, низка фактів встановлена зі слів потерпілого та свідка, які нічим підтверджені не були, і самі ці показання не узгоджуються з протоколом огляду місця події та план-схемою до нього, а також висновком автотехнічної експертизи №132ат від 23.01.2017 року. Апелянт вважає, що достеменно не було встановлено, що потерпілий був збитий саме в межах пішохідного переходу, а низка матеріалів провадження свідчить про протилежне. Захисник вказує, що ці розбіжності можливо було усунути шляхом проведення низки слідчих експериментів, однак, це зроблено не було. Захисник стверджує, що стороною обвинувачення не було залишено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, апелянт не погоджується з рішенням суду щодо повного задоволення позову потерпілого ОСОБА_9 , вважаючи його необґрунтованим.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу; прокурора та потерпілого, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пункт 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, як підставу для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції передбачає неповноту судового розгляду.
Як зазначено в ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України під істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону розуміються такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Пунктом а) частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права як бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
П. 1.5 ПДР передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Згідно з п. 2.3 б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
П. 18.1 ПДР визначає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що порушення вимог п. 18.1 ПДР водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками /т. 1 а.п. 235/.
Однак, згідно протоколу огляду місця ДТП від 01.01.2017 року, ДТП сталася в м. Києві в нічний час на регульованому пішохідному переході на перехресті вулиць Північно-Сирецької та Маршала Гречко в місті Києві, і фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд першої інстанції визнав належними, допустимими і достовірними /т. 1 а.п. 236/.
У зв`язку з цим, колегія суддів, в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення позбавлена можливості перевірки рішення суду першої інстанції, оскільки встановлені ним в оскаржуваному рішенні обставини суперечать пред`явленому обвинуваченню.
Окрім того, в протоколі огляду місця ДТП від 01.01.2017 року у п. 18 «Локалізація пошкоджень та слідів контактної взаємодії, нашарувань, відшарувань речовин на ТЗ» у графі «Номер на схемі, марка, номерний знак ТЗ, розташування слідів та пошкоджень, їх характер, напрямок та глибина» зроблено помітку «згідно фото» /т. 1 а. п. 80-88/, однак, в матеріалах провадження вказані фотографії відсутні, що робить неможливим перевірку обставин, на які посилається апелянт, а саме наявності гальмівного шляху та місця наїзду на пішохода.
Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що своєчасний і правильний розгляд справ про злочини, передбачені статтями 286 - 289, 415 Кримінального кодексу України, а також справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 та 6 ст. 121, ч. 3 та 4 ст. 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, ч. 3 ст. 123, ст. 124, ч. 4 ст. 127, ч. 2 ст. 127-1, ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб.
За таких обставин вирок Подільського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 не може вважатися обґрунтованим, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно дати належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі та зазначеним колегією суддів обставинам.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 10.10.2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4