Справа № 152/301/19
В И Р О К
іменем України

12 квітня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/301/19
Провадження №1-кп/152/52/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікольський Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, учасника бойових дій, раніше не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 07.02.2019 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
першого заступника керівника
Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
потерпілого ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 07.02.2019 року приблизно о 19 годині, знаходячись у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. Покутинській, будучи в стані алкогольного сп`яніння, помітивши місцевого жителя ОСОБА_5 , який проходив по вулиці з мобільним телефоном марки «іPhone» моделі «А1661 7 Plus» у руках, вирішив заволодіти означеним мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_3 з корисливих мотивів, умисно, відкрито підійшов та забрав з рук ОСОБА_5 мобільний телефон марки «іPhone» моделі «А1661 7 Plus» вартістю, відповідно до висновку судового експерта від 21.02.2019 року за №1495/19-21, 10965,58 грн., та, не реагуючи на прохання потерпілого повернути мобільний телефон, залишив місце злочину, розпорядившись відкрито викраденим телефоном на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_5 на суму 10965,58 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Під час судового провадження 12.04.2019 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000038, яка надійшла до суду 12.04.2019 року і яка відповідає вимогам ст.471 КПК України.

З означеної угоди від 12.04.2019 року вбачається, що її сторони обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000038 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.1 ст.186 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючу покарання ОСОБА_3 обставину його щире каяття, і обтяжуючу покарання ОСОБА_3 обставину вчинення злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 в сумі 10965,58 грн., та розмір відшкодованої шкоди в сумі 10965,58 грн.; узгодили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

У відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення, добровільно усунув заподіяну шкоду, повернувши потерпілому викрадений телефон у період досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 07.02.2019 року він приблизно о 19 годині повертався з роботи, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, та проходив у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області по вул. Покутинській, де помітив місцевого жителя ОСОБА_5 , який проходив по вулиці з мобільним телефоном марки «іPhone» моделі «А1661 7 Plus» у руках. Він вирішив вказаним мобільним телефоном заволодіти та, підійшовши до ОСОБА_5 , розпочав розмову з останнім, в ході якої раптово та не очікувано для потерпілого, вихопив в останнього мобільний телефон марки «іPhone» моделі «А1661 7 Plus» і, не реагуючи на прохання потерпілого повернути мобільний телефон, пішов до себе додому. Телефон, відкрито викрадений у ОСОБА_5 , він зберігав вдома. Коли до нього приїхали працівники поліції і з`ясовували, чи він вчинив відкрите викрадення телефону у ОСОБА_5 , то зізнався у вчиненому, добровільно видав викрадений телефон. Він щиро розкаюється у вчиненому, просить затвердити угоду та призначити йому покарання, визначене в угоді про примирення. При цьому йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, тобто, що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 , що є стороною угоди про примирення, в судовому засіданні пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і просить затвердити угоду.

Перший заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає, що угода відповідає нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуватих мінімумів доходів громадян 850 грн.

Вислухавши сторони угоди про примирення обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_4 , перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Зміст угоди про примирення від 12.04.2019 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого, що виразилися у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вірно кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, особі винного.

При цьому, суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження і потерпілому їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту, потерпілим їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження і потерпілий вважають, що угода про примирення відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_5 не має претензій до обвинуваченого, так як йому повернуто відкрито викрадений обвинуваченим мобільний телефон.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про примирення, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між потерпілим ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.3 ст.474 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Мобільний телефон марки «іPhone» моделі «А1661 7 Plus», який визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи (а.с.52-53), слід, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_5 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 21.02.2019 року судово-товарознавчу експертизу і надано висновок за №1495/19-21 (а.с.47-50), вартість експертизи становить 429 грн. (а.с.51).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 429 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.65-67, ч.1 ст.186 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду від 12.04.2019 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 07.02.2019 року, про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «іPhone» моделі «А1661 7 Plus» залишити у власності законного володільця потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень за проведення товарознавчої експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1