Справа № 359/1008/18
Провадження № 1-кп/359/98/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду об`єднані кримінальні провадження: № 0000006, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2018 року, та № 0000820, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2018 року, надійшли до суду з обвинувальними актами, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив умисний злочин проти власності.

Так, 2 січня 2018 р. близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_8 , разом з малолітньою ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшов до супермаркету "Фора", розташованого в м. Бориспіль по вул. Головатого, 30, для того щоб придбати продукти харчування.
Перед входом ОСОБА_8 взяв металевий візок "Sambalt" з корзиною "RAL-608" та почав рухатись з ним по території торгівельного залу супермаркету "Фора", помітивши при цьому, що працівники охорони розташувались таким чином, що не помічають покупців, які підходять до середніх кас, у зв`язку з чим, у нього раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, належного ТОВ "Фора", про виникнення якого не здогадувалась малолітня ОСОБА_15 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , скориставшись тим, по малолітня ОСОБА_15 не здогадується про його злочинні наміри, почав рухатись з металевим візочком "Sambalt" з корзиною "RAL-608" по території торгівельного залу супермаркету "Фора", складаючи у нього наступні продукти харчування: оливки зелені "Іbегіка" без кісточки (2 шт.), загальною вартістю 64 грн. 98 коп.; печінка тріски "Креон" натуральна (2 шт.), загальною вартістю 139 грн. 90 коп.; морозиво "Рудь Ескімос пломбір" в шоколаді (4 шт.), загальною вартістю 49 грн. 28 коп.; арахіс "Big Bob" смажений, солоний, зі смаком бекону (2 шт.), загальною вартістю 19 грн. 98 коп.; сухарики "Snekkin" пшенично-житні зі смаком крабу (2 шт.), загальною вартістю 7 грн. 98 коп.; пиво "Leffe Blonde" 0.33 л. (7 шт.), загальною вартістю 173 грн. 18 коп., пиво "Hoegarden White" 0.33 л. (7 шт.), загальною вартістю 173 грн. 18 коп.; сир "Премія Маасдам 45%" вагою 0.42 гр., вартістю 73 грн. 47 коп.; ковбаса "Алан варена лікарська" вагою 0.58 кг., вартістю 68 грн. 94 коп.; скумбрія без голови, потрошена, холодного копчення вагою 0,766 гр. вартістю 49 грн. 65 коп.; свиняча лопатка без кістки вагою 2,81 кг., вартістю 249 грн. 05 коп.; свинячий ошийок без кістки вагою 1,77 кг., вартістю 181 грн. 78 коп., всього на суму 1 251 грн. 37 коп.
Після цього, ОСОБА_8 2 січня 2018 р. близько 16 год. 43 хв., тримаючи в руках металевий візок "Sambalt" з корзиною "RAL-608", вартістю - 4023 грн. 50 коп., з вищевказаними продуктами харчування у ньому, на загальну вартість 1 251 грн. 37 коп., підійшов до каси № 3, та скориставшись відсутністю касира, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, пройшов повз касу не розрахувавшись, при цьому за наявний у нього товар, після чого з викраденими продуктами харчування та вказаним металевим візком з місця скоєння злочину зник, заподіявши ТОВ "Фора" матеріальну шкоду на загальну суму 5274 грн. 87 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинено повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, зокрема щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, завданих матеріальних збитків потерпілим).
В судовому засіданні, ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та зазначив, що зробив для себе належні висновки, та розуміє, що внаслідок його дій було заподіяно шкоду потерпілому, а також просив його суворо не карати.
При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, та показав, що 2 січня 2018 р. близько 17:00 чи 18:00 год., точного часу не пам`ятає, він разом зі своєю малолітньою племінницею ОСОБА_15 , прийшов до магазину "Фора", що знаходиться в м. Бориспіль по вул. Головатого. Заходячи до магазину, із лівої сторони, він взяв металевий візок з корзиною, при цьому помітивши, що охоронник знаходився із правої сторони, ставши таким чином, що не помічає покупців, які підходять до середніх кас. Знаючи це, він, рухаючись по магазину, вирішив вчинити крадіжку продуктів харчування. Про його злочинні наміри племінниця навіть не здогадувалася. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, він рухаючись по магазину, почав складати до металевого візочку різні продукти харчування, зокрема: скумбрію, оливки, пиво "Hoegarden" та "Leffe", печінку тріски, морозиво, а також інші товари, згідно переліку вказаного в обвинувальному акті. Після цього, він підійшовши до кас, побачив, що працювала лише одна каса, на які була дуже велика черга. Він пішов до однієї із кас, яка знаходилася по середині, де не було касира, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, пройшов повз неї разом із металевим візочком, в якому знаходилися продукти харчування, не розплатившись за них. Потім, він разом із цим візочком та продуктами харчування, покинув територію магазину, та направився в напрямку за місце свого проживання. Також зазначив, що завдана ним шкода відшкодована в повному розмірі, а саме: викрадений металевий візок із корзиною він повернув до магазину, а за продукти харчування заплатив.
У суду не викликає сумнівів добровільність та істинність позиції обвинуваченого ОСОБА_8 щодо дачі ним показань з приводу обвинувачення, за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки його показання достовірні і послідовні, та знаходять своє відображення в рамках пред`явленого йому обвинувачення.

Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, висновок товарознавчої експертизи, яким підтверджено вартість викраденого майна, речові докази та процесуальні витрати у справі.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно.
Таку кваліфікацію дій ОСОБА_8 суд вважає правильною.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений ОСОБА_8 було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_8 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим у відсутності потерпілих та інших осіб. За цією ознакою воно є таємним та визначається як крадіжка. ОСОБА_8 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодів, було для нього чужим, і він не мав права на нього. Викрадання цього майна здійснювалось всупереч волі потерпілого, але незважаючи на це, ОСОБА_8 бажав ним заволодіти. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпілий такої можливості був позбавлений. Таким чином, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є закінченим.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення аналогічного корисливого злочину проти власності. Як вбачається з примітки до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визначається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачений цими статтями.
Отже, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимості за корисливий злочин, знову вчинив корисливий злочин проти власності. Тому вчинення обвинуваченим викрадення чужого майна має ознаку повторності.
Тому суд вважає, що ОСОБА_8 повинен бути засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України, за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно.
Крім цього, 25.04.2018 року ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, яке підтримане прокурором під час судового розгляду.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 22.11.2017 р. він був засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, тобто до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
У Бориспільському міськрайонному відділі з питань цробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України засудженому ОСОБА_8 , 16.02.2018 р. роз`яснені правила та порядок відбування покарання у вигляді громадських робіт, повідомлено про стягнення, які можуть бути накладені, про відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, а саме роз`яснено вимоги ст. 37 КВК України та зміст ч. 2 ст. 389 КК України, про що останній власноручно розписався.
Цього ж дня, тобто 16.02.2018 р., ОСОБА_8 видано направлення до Бориспільської Центральної районної лікарні, згідно якого засуджений повинен відпрацювати 80 годин громадських робіт, починаючи з 19.02.2018 р.
Згідно відповіді із Бориспільської ЦРЛ № 357 від 27.02.2018 р. вбачається, що ОСОБА_8 з направленням Бориспільського міськрайонного відділу з питань пробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України для відпрацювання суспільно-корисних, безоплатних громадських робіт, в кількості 80 годин, не звертався.
Також, 15.03.2018 р. ОСОБА_8 працівником Бориспільського міськрайонного відділу з питань пробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_10 винесено офіційне застереження у вигляді письмового попередження за порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, яке останній підписав особисто.
ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про свої обов`язки щодо виконання 80 годин громадських робіт, призначених відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., діючи умисно та з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання, усвідомлюючи наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, не маючи на це поважних причин, з 19.02.2018 р. до цього часу не приступив до відпрацювання громадських робіт.
Зазначені дії ОСОБА_8 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 2 ст. 389 КК України, як умисні дії, які виразились в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, тобто в ухиленні від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні і вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, своєї вини не визнав повністю та показав, що його було засуджено вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області до покарання у виді 80 годин громадських робіт, і він розумів, що даний вирок необхідно виконувати. В листопаді 2017 р. він самостійно, без будь-якого виклику, пішов до відділу пробації. Однак, там було закрито. Потім трохи згодом, в січні 2018 року, він знову пішов до відділу пробації, який вже знаходилася за іншою адресою, а саме по вул. Броварській в м. Бориспіль. Однак, там був ремонт, і вони не працювали. При цьому, за весь цей проміжок часу, будь-яких викликів від відділу пробації йому не надходило. Тому він 16 лютого 2018 року знову, самостійно, пішов до відділу пробації, з метою приступити до відпрацювання громадських робіт. Прийшовши до відділу пробації, він запитав у працівників, що йому необхідно зробити, щоб відбути, призначене покарання у виді 80 годин громадських робіт. До нього вийшла працівник відділу пробації ОСОБА_10 , взяла в нього паспорт, ідентифікаційний номер, після чого заповнила всі необхідні документи, щоб поставити його на облік у відділі пробації. Потім він підписав всі документи, які йому надала ОСОБА_10 . Також вона видала йому направлення для відпрацювання громадських робіт на території Бориспільської ЦРЛ. При цьому ОСОБА_10 повідомила, що йому, з даним направленням, необхідно звертатися лише до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 та віддати його йому. Разом з тим послідовний порядок його дій із направленням для відпрацювання громадських робіт, а саме, що дане направлення діє лише три дні, і що він повинен приступити до відпрацювання громадських робіт з 19.02.2018 року, ОСОБА_10 йому не роз`яснила. Він забравши направлення, в цей же день, відразу направився до Бориспільської ЦРЛ. Прийшовши до приймальні головного лікаря, він зайшов туди та побачив, що там була велика черга. Щоб не стояти в цій черзі, він підійшов до його секретаря ОСОБА_14 , та запитав чиє ОСОБА_16 . На що остання йому повідомила, що головного лікаря не має, він знаходиться у відпустці, та буде лише з 5 березня 2018 року. Почувши цю інформацію, він розвернувся та пішов додому, оскільки йому потрібно було віддати направлення саме головному лікарю ОСОБА_16 , як йому повідомила працівник відділу пробації ОСОБА_10 . Потім, через декілька днів після цього, йому прийшов виклик із відділу пробації, в якому було зазначено, що йому необхідно до них з`явитися. Коли він прийшов до відділу пробації, то ОСОБА_10 повідомила йому, що його вже поставлено на облік, а лист-виклик прийшов із затримкою. Потім, 12 березня 2018 року, коли в нього було судове засідання, після його завершення, він відразу направився до Бориспільської ЦРЛ, оскільки головний лікар повинен вже бути на роботі, щоб приступити до відпрацювання громадських робіт. Під час перебування на території ЦРЛ йому зателефонувала працівник відділу пробації ОСОБА_10 , і сказала, що йому необхідно до них з`явитися. Він повідомив їй, що знаходиться на території ЦРЛ, щоб приступити до відпрацювання громадських робіт. На що остання йому сказала, що вже не потрібно нічого відпрацьовувати та йому необхідно якнайшвидше з`явитися до відділу пробації. Після цього він відразу поїхав до них. Перебуваючи вже у відділі пробації, ОСОБА_10 вилучила в нього направлення, а також дала підписати попередження. Він просив у ОСОБА_10 видати йому ще одне направлення, щоб він зміг приступив до відпрацювання громадських робіт. ОСОБА_10 повідомила йому, що він ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, про що вона повинна повідомити прокуратуру. Потім ОСОБА_10 почала власноручно писати його пояснення, де зазначила, що він не бажає відбувати, призначене йому покарання у виді громадських робіт, та ухиляється від його відбування. Він відмовився підписувати дані пояснення, оскільки вони не відповідали дійсності. Потім вона їх порвала, та сказала йому, щоб він з`явився до служби 19 березня 2018 р., із письмовими поясненнями та документами, що підтверджують поважність причин по яких він не приступив до відпрацювання громадських робіт. 21 березня 2018 р. він приїхав до працівника відділу пробації ОСОБА_10 разом із документами, однак її не було на роботі. Потім вже через декілька днів до нього приїхав слідчий. Таким чином, він хотів відпрацьовувати призначене покарання, про що свідчить те, що він самостійно, неодноразово приходив до відділу пробації, а також особисто ходив до Бориспільської ЦРЛ. Причиною того, що він не приступив до відпрацювання 80 годин громадських робіт вважає те, що працівник відділу пробації ОСОБА_10 неналежним чином роз`яснила йому умови та порядок відбування покарання у виді громадських робіт та його конкретні дії після отримання направлення, а саме, що він повинен звернутися із направленням лише в термін три дні; приступити до відпрацювання виключно з 19 лютого 2018 року, а також те, що він міг пред`явити дане направлення не лише головному лікарю ОСОБА_16 , а і іншим працівникам лікарні, зокрема секретарю головного лікаря чи його заступнику. У зв`язку з чим, просив його виправдати, оскільки жодних дій, які б свідчили про те, що він ухиляється від відбування, призначеного йому покарання у виді 80 годин громадських робіт, він не вчиняв.

При розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України, безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, вивчивши документи як докази на які посилався прокурор, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, провівши дебати у яких прокурор просив ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а захисник та обвинувачений, який не визнавав своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, просив його виправдати, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 не вбачається склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, а також вважає, що його вина не знайшла свого підтвердження під час судового слідства, а прокурором, у тому числі, не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Судом були допитані свідки обвинувачення, які на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_8 , в інкримінованому йому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона працює на посаді заступника начальника Бориспільського МРВ з питань пробації. ОСОБА_8 був засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р. за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт. 12.02.2018 р. Бориспільським міськрайонним відділом з питань пробації було отримано розпорядження про виконання даного вироку, який набрав законної сили та копію вироку. 16.02.2018 р. до відділу пробації з`явився засуджений ОСОБА_8 , якого вона ознайомила з умовами та порядком відбування покарання у виді громадських робіт, передбаченим у чинному кримінально-виконавчому законодавстві, а також попередила про наслідки ухилення від відбування, про що була відібрана від нього відповідна розписка. Також в цей же день вона видала ОСОБА_8 направлення до Бориспільської ЦРЛ для відпрацювання громадських робіт, згідно якого він повинен був приступити до виконання робіт з 19.02.2018 р. В подальшому, 23.02.2018 р. відділом пробації, в порядку контролю, було зроблено запит до Бориспільської ЦРЛ з метою з`ясування факту того, чи звертався засуджений ОСОБА_8 до них з направленням, та чи приступив останній до відпрацювання громадських робіт. З відповіді Бориспільської ЦРЛ на даний запит, яку вони отримали 27.02.2018 р., вбачалося, що засуджений ОСОБА_8 до них із направленням не звертався та громадські роботи не відпрацьовує. Після цього засудженого ОСОБА_8 було викликано до відділу пробації, та останній пояснив, що він працював на будівництві, а тому не міг з`явитися для відпрацювання громадських робіт, так як закінчував об`єкт будівництва. Однак, жодних підтверджуючих документів останній не надав, оскільки працював не офіційно. Також останній зазначив, що приходив до Бориспільської ЦРЛ з направленням, однак головного лікаря ОСОБА_16 не було на роботі, бо він перебував у відпустці, а тому він міг віддати йому направлення та приступити до відпрацювання громадських робіт. У зв`язку з чим йому було винесено офіційне застереження у виді попередження, та відібрано пояснення з даного приводу. Пояснення писала вона, однак ОСОБА_8 відмовився їх підписувати, з невідомих причин. Надав довідку із інституту ендокринології, але вона не мала жодного значення, оскільки стосувалася події в 2013 році. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від відбування покарання, у відповідності до вимог чинного законодавства, було направлено подання до прокуратури про внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 389 КК України. Про факт ухилення ОСОБА_8 від відбування покарання свідчить те, що у направленні вказано дату, коли необхідно було приступити до відпрацювання громадських робіт, а саме 19.02.2018 р., однак останній цього зробив без поважних причин. Після цього ОСОБА_8 до відділу пробації не з`являвся, оскільки в нього не було такого зобов`язання.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що обвинувачений ОСОБА_8 це її рідний брат, який проживає разом із нею та батьками. У листопаді 2017 р. її брата було засуджено до покарання у виді 80 годин громадських робіт, які він повинен був відпрацювати у Бориспільській ЦРЛ. Він самостійно пішов до відділу пробації, де взяв направлення для відбування громадських робіт. Потім з даним направленням він звернувся до Бориспільської ЦРЛ, оскільки бажав відпрацювати громадські роботи, однак не було головного лікаря, бо він перебував у відпустці, а тому він не зміг його віддати. Також зазначила, що на той момент ОСОБА_8 працював на будівництві, де 28 березня 2018 року отримав травму у виді перелому носу, ребер, черепно-мозкову травму голови, впавши з висоти. 29 березня 2018 р. він звернувся до приймального покою, однак відмовився від госпіталізації за браком коштів. Додала, що на даний момент її брат працює, але не офіційно, на будівництві. Постійно допомагає їй в догляді за батьком, який являється інвалідом І групи, а також допомагає фінансово родині, оскільки вона не працює. При цьому на його утриманні перебуває ще і малолітній син, у вихованні якого він приймає активну участь.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона працює на посаді діловода в Бориспільський ЦРЛ. Її робоче місце знаходиться в приймальній головного лікаря. Разом із нею також сидить свідок ОСОБА_14 , яка працює на посаді оператора комп`ютерного набора. Завжди хтось із них знаходяться в приймальній головного лікаря. Чи приходив у лютому 2018 року до Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_8 , вона не пам`ятає. Однак, вона могла просто його не помітити, бо досить часто виходить із кабінету по робочим питанням, оскільки займається реєстрацією документів, а потім їх розносить виконавцям згідно резолюції. Можливо ОСОБА_8 заходив у той момент, коли її не було в кабінеті. Зазначила, що другій половині лютого 2018 р., головного лікаря ОСОБА_16 не було на роботі, бо він перебував у відпустці. Однак, з якого саме числа вона не пам`ятає. Зазначила, що після отримання направлення обов`язково готується графік відбування громадських робіт засудженому та виноситься відповідний наказ. ОСОБА_8 до неї особисто не звертався. Запит з приводу засудженого ОСОБА_8 від відділу пробації надходив, на який була відповідь, що останній до Бориспільської ЦРЛ не звертався.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що вона працює на посаді оператора комп`ютерного набора в Бориспільський ЦРЛ. Її робоче місце знаходиться в приймальній головного лікаря, де вона сидіть разом із свідком ОСОБА_13 . Зазначила, що ОСОБА_8 вона раніше бачила, оскільки він приходив до приймальні головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, десь у другій половині лютого 2018 р. Зайшовши до приймальні, він підійшов до неї та запитав: "Чи є на робочому місці головний лікар ОСОБА_16 .?". На що вона йому відповіла, що останнього не має. Після цього ОСОБА_8 розвернувся та пішов із приймальні. Навіщо йому потрібен був головний лікар особисто їй не повідомляв.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що в її посадові обов`язки входить робота із засудженими до покарання у виді громадських робіт на території Бориспільської ЦРЛ. Вона реєструє засуджених. Засуджені самостійно звертаються із направленням до приймальні головного лікаря, після чого секретарі або ОСОБА_17 , або ОСОБА_18 , повідомляють їй про це. Потім видається відповідний наказ, а також затверджується графік відпрацювання громадських робіт, згідно якого засуджений повинен приступити до відбування покарання. Направлення ОСОБА_8 вона не бачила, він особисто до неї не приходив.
Також в судовому засіданні судом досліджено письмові докази сторони обвинувачення, які на думку прокурора, доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме:

-копію вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин (т.1 а.с.158-160);

-копію розпорядження від 07.02.2018 р. вих. № 359/8537/17, 1-кп/359/551/2017, про виконання вироку, що набрав законної сили щодо засудженого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, який набрав чинності 26.12.2017 р. (т.1 а.с.157) та супровідний лист Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2018 р. на ім`я начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_19 (т.1 а.с.156);

-копію виклику до Бориспільського МРВ з питань пробації, адресованого ОСОБА_8 від 12.02.2018 р. № 3/544 (т.1 а.с.161);

-копію повідомлення голові Бориспільського міськрайонного суду Київської області, за підписом начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_19 , № 3/545 від 12.02.2018 р. щодо отримання копії вироку відносно засудженого ОСОБА_8 (т.1 а.с.162);

-копію підписки засудженого ОСОБА_8 до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин від 16.02.2018 р., з приводу того, що останній ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання, на підставі ч. 2 ст. 389 КК України, може бути притягнутий до кримінальної відповідальності (т.1 а.с.163);

-копію анкети засудженого ОСОБА_8 , яка заповнена 16.02.2018 року (т.1 а.с.164);

-копію письмових пояснень засудженого ОСОБА_8 від 16.02.2018 р. (т.1 а.с.165);

-копію направлення № 3/618 від 16.02.2018 р., виданого засудженому ОСОБА_8 , якого направлено для відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт до Бориспільської ЦРЛ, адресованого головному лікарю ОСОБА_16 (т.1 а.с.166);

-копію запиту, за підписом начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_19 , № 3/815 від 23.02.2018 р., адресованого головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 , щодо засудженого ОСОБА_8 з приводу відпрацювання останнім, призначеного йому покарання у виді 80 годин громадських робіт (т.1 а.с.157);

-копію листа, за підписом в.о. головного лікаря ОСОБА_20 , № 357 від 27.02.2018 р., на запит № 3/815 від 23.02.2018 р. (т.1 а.с.168);

-копію виклику до Бориспільського МРВ з питань пробації, адресованого ОСОБА_8 від 05.03.2018 р. № 3/994 (т.1 а.с.169);

-копію довідки заступника начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 від 12.03.2018 р. № 3/1001 (т.1 а.с.170);

-копію попередження засудженого ОСОБА_8 , яке йому оголошено 15.03.2018 р. заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 , зі змісту якого вбачається, що останній допустив порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, а саме не звернувся із направленням до Бориспільської ЦРЛ для відпрацювання громадських робіт (т.1 а.с.171);

-копію письмових пояснень засудженого ОСОБА_8 , написані заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 15.03.2018 р., які останній відмовився підписувати (т.1 а.с.172-173);

-подання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт щодо засудженого ОСОБА_8 , за підписом заступника начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 , затверджене начальником Бориспільського МРВ з питань пробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (т.1 а.с.174-175);
-запити слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_21 , адресовані головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 , № 6900/109/1002/05 та № 6901/109/1002/05 від 12.04.2018 року, в порядку ст. 93 КПК України (т.2 а.с.6, 8);
-відповіді, за підписом головного лікаря ЦРЛ ОСОБА_16 № 695 та № 697 від 20.04.2018 року, надані на вищезазначені запити (т.2 а.с.7, 9).

Об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, з таких підстав.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України є суспільні відносини, спрямовані на забезпечення нормальної діяльності уповноваженого органу з питань пробації, яким заподіюється чи може бути заподіяна шкода в момент вчинення діяння, що полягає в ухиленні від відбування покарання, зокрема у виді громадських робіт.

При цьому, склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, є формальним, і його об`єктивна сторона полягає в ухиленні від відбування покарання у виді громадських та виправних робіт.

Так, із аналізу даної норми КК України слідує, що законодавець при встановленні кримінальної відповідальності за умисне невідбування покарання у виді громадських робіт використовує термін "ухилення", не даючи при цьому чітко визначення даному поняттю та не виділяючи його необхідних та істотних ознак.

Таким чином, неповнота формування поняття "ухилення від відбування покарання", закріплена в диспозиції ч. 2 ст. 389 КК України, що проявляється у невизначені способів та форм вчинення такого діяння щодо громадських робіт, свідчить про те, що дана кримінально-правова норма має бланкетний характер, та являється тісно пов`язаною з нормами кримінально-виконавчого права. Конституційний Суд України в своєму рішенні N 1-3/2000 від 19 квітня 2000 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень ст. 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України зазначає: "Бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст".

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини КК України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як злочину певного виду та встановлення за нього кримінальної відповідальності. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом".

Згідно коментарю до ст. 389 КК України під ухиленням від відбування покарання слід розуміти відмову від виконання покладеного на засуджену особу обов`язку відбути певний вид покарання, призначений судом в передбачуваному законом порядку. Така відмова може проявлятися у різних формах.

Так, конкретні форми порушень, за вчинення яких засуджений до громадських робіт може бути притягнений до відповідальності, конкретизовані у ч. 3 ст. 40 КВК України. Згідно даної норми, ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є: систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона злочину виражається лише у прямому умислі та спеціальній меті ухилитися від відбування покарання. Якщо особа вчиняє ті чи інші дії, які фактично призводять до ухилення від покарання, однак така мета відсутня, вчинене не може бути кваліфіковане за ст. 389 КК України. Таким чином, за змістом цієї норми закону, обов`язковою умовою для відповідної кваліфікації дій суб`єкта злочину є наявність в нього лише прямого умислу та спеціальної мети.

Суб`єкт злочину спеціальний: засуджений до відповідного виду покарання вироком суду, який вступив у законну силу.

Відповідно до кримінально-процесуального закону обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України д оказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, ОСОБА_8 інкримінується ухилення засудженого від відбування у виді громадських робіт.
Так, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про свої обов`язки щодо виконання 80 годин громадських робіт, призначених відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., діючи умисно та з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання, усвідомлюючи наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, не маючи на це поважних причин, з 19.02.2018 р. до цього часу не приступив до відпрацювання громадських робіт.
На підставі вищевикладеного, доказуванню підлягає факт ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, а саме спрямовані на свідоме порушення встановлених правообмежень діяння (дія чи бездіяльність) засудженого ОСОБА_8 , який відбуває призначене вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., що набрав законної сили, покарання у виді 80 годин громадських робіт, тобто порушення останнім порядку та умов відбування даного виду покарання. При цьому, враховуючи етимологічне значення поняття "порядок та умови відбування покарання", можна зробити висновок що до порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт відноситься необхідність, крім інших положень, виконання усіх обов`язків, покладених на засудженого до даного виду покарання. З огляду на це, доказуванню, у даному кримінальному провадженні, також підлягає дослідження обов`язку, покладеного чинним кримінально-виконавчим законодавством України на засуджених до покарання у виді громадських робіт, який було порушено з боку ОСОБА_8 .
Аналізуючи, надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх достатності, для визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що ОСОБА_8 саме ухилився від відбування, призначеного йому вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Так, як зазначалося вище, ч. 2 ст. 389 КК України являється бланкетною, а тому, в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 , повинна бути деталізація відповідних положень кримінально-виконавчого права, що регулюють суспільні правовідносини щодо порядку та умов відбування засудженими покарання у виді громадських робіт та наповнюють норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації діяння особи за ч. 2 ст. 389 КК України.

Разом з тим, попри зазначені характеристики ч. 2 ст. 389 КК України, в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини, які обвинувачення вважає встановленими і які повинні бути вказані для розкриття правильної кваліфікації даного злочинного діяння за відповідною нормою кримінального закону. Зокрема, відсутнє посилання на положення нормативно-правових актів, в яких передбачені обов`язки, які покладаються на засудженого до покарання у виді громадських робіт, а також в яких закріплені конкретні форми порушень, допущені з боку засудженого, що свідчить про ухилення останнього від відбування покарання у виді громадських робіт.

Із змісту поданого до суду обвинувального акту не зрозуміло, в якій спосіб ОСОБА_8 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, виходячи із підстав притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування даного виду покарання, перелік яких закріплено в ч. 3 ст. 40 КВК України, в чому саме полягало порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, та який із переліку обов`язків, покладених на засуджену особу до даного виду покарання, було порушено ОСОБА_8 .

Так, порядок та умови виконання покарання громадських робіт визначені у главі 7 розділу ІІ КВК України. Також порядок виконання покарання у виді громадських робіт, закріплений в розділі ІІ Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань Міністерства внутрішніх справ № 270/1560 від 19.12.2003 року. Умови відбування покарання у виді громадських робіт,

Відповідно до п. 1.6. розділу ІІ Інструкції засуджені особи, які відбувають покарання у виді громадських робіт, виконують обов`язки та користуються правами, установленими законодавством України, з обмеженнями, передбаченими для осіб, засуджених до покарання у виді громадських робіт, та вироком суду.

У п. 4 розділу ІІ даної Інструкції передбачено, що вироки суду стосовно осіб, засуджених до громадських робіт, приводяться до виконання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або звернення його до виконання . Підставою для відбування засудженими особами громадських робіт є копія вироку (постанови, ухвали) суду та розпорядження про його виконання, які завірені підписом судді та печаткою суду.

Порядок відбування покарання у виді громадських робіт засудженими особами, закріплений у п. 5 розділу ІІ вказаної Інструкції. Так, після отримання копії вироку суду кожна засуджена особа викликається до інспекції. З нею проводиться бесіда, під час якої роз`яснюються порядок та умови відбування покарання, повідомляється про стягнення, які можуть бути накладені, про відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт. За результатами бесіди засуджена особа дає підписку, у якій власноручно зазначає про ознайомлення з вимогами щодо осіб, засуджених до громадських робіт. Крім цього, засуджена особа заповнює анкету. Заздалегідь визначивши з органом місцевого самоврядування перелік підприємств, на яких засуджені особи відбувають громадські роботи, працівник інспекції не пізніше десятиденного строку з дня отримання копії вироку суду видає засудженій особі направлення на одне з цих підприємств, де вона відбуватиме покарання.

У ч. 1, ч. 4 ст. 37 КВК України закріплено, що засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані: додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці; працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, а також асудженому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України. Аналогічні обов`язку також передбачені у п.п. 5.3 розділу ІІ вищезазначеної Інструкції.

Із змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про свої обов`язки щодо виконання 80 годин громадських робіт, призначених відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., діючи умисно та з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання, усвідомлюючи наслідки невиконання, покладених на нього обов`язків, не маючи на це поважних причин, з 19.02.2018 р. до цього часу не приступив до відпрацювання громадських робіт.

Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження, прокурор не зміг довести факт того, що на засудженого ОСОБА_8 , згідно закріпленого порядку та умов відбування покарання, було покладено обов`язок звернутися із направленням до Бориспільської ЦРЛ щодо відпрацювання 80 годин громадських робіт, яке він отримав 16.02.2018 року, протягом трьох днів, тобто до 19.02.2018 р., включно, а також те, що заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_10 засудженому ОСОБА_8 роз`яснювався детальний та послідовний порядок його подальших дій після отримання вказаного направлення, та строк його дії.

Так, з показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що 16 лютого 2018 р. до Бориспільського МРВ з питань пробації з`явився засуджений ОСОБА_8 , якого вона ознайомила з умовами та порядком відбування покарання у виді громадських робіт, а також попередила про наслідки ухилення від відбування, про що була відібрана від нього відповідна розписка. Також в цей же день вона видала засудженому ОСОБА_8 направлення до Бориспільської ЦРЛ для відпрацювання громадських робіт, в якому було зазначено: "приступити до виконання робіт з 19.02.2018 року". Однак, з приводу того, чи повідомляла і роз`яснювала вона засудженому ОСОБА_8 строк дії направлення, остання нічого повідомити не змогла.
При цьому, як вбачається із копії підписки, наданої засудженим ОСОБА_8 від 16.02.2018 р., останнього було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт, а також попереджено, що в разі ухилення від відбування покарання, на підставі ч. 2 ст. 389 КК України, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Також ОСОБА_8 було роз`яснено, що згідно зі ст. 37 КВК України, він зобов`язаний: додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці; працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися до інспекції у встановлені дні на реєстрацію, без дозволу інспекції не виїжджати за межі України. Також роз`яснено, що час щорічної відпустки за основним місцем роботи не зупиняє виконання покарання у виді громадських робіт, а також те, що поважними причинами неявки засудженого до інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Дані докази повністю узгоджуються з показами, наданими під час допиту в судовому засіданні, обвинуваченим ОСОБА_8 , в яких останній зазначив, що він 16.02.2018 р. самостійно з`явився до Бориспільського МРВ з питань пробації, де його оформлення здійснювала працівник відділу пробації ОСОБА_10 , яка ознайомлювала його з порядком та умовами відбування покарання громадських робіт, а саме, що він їх буде відпрацьовувати на території Бориспільської ЦРЛ, видала йому відповідне направлення, попереджала про кримінальну відповідальність. Однак, будь-яких роз`яснень з приводу строку дії направлення, та те, що він повинен звернутися з даним направлення до Бориспільської ЦРЛ лише протягом трьох днів, остання не надавала.

Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що 16.02.2018 року в приміщенні Бориспільського МРВ з питань пробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України заступник начальника ОСОБА_10 проводила бесіду із засудженим ОСОБА_8 , який самостійно з`явився до інспекції, під час якої вона ознайомила його з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, які закріплені у в нормах кримінально-виконавчого права, повідомила про стягнення, які можуть бути накладені, про відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, а також роз`яснила обов`язки засудженого, закріплені в ст. 37 КВК України.

При цьому, аналізуючи нормативну базу, що регламентує порядок виконання та умови відбування покарання у виді громадських робіт, в яких містися перелік обов`язків засуджених до даного виду покарання, слід дійти висновку, що в чинному кримінальному та кримінально-виконавчому законодавстві не закріплено такого обов`язку засудженого, як звернутися із направленням для відпрацювання громадських робіт до відповідного органу чи підприємства у строк три дні. Так само чинним законодавством не передбачено та не визначено чітко, детального та послідовного переліку дій засудженого до покарання у виді громадських робіт після отримання останнім направлення від органів пробації, зокрема, що засуджений повинен приступити до відпрацювання громадських робіт виключно протягом трьох днів з дня одержання направлення. Це в свою чергу свідчить про те, що порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт у законі є недостатньо повним та містить певні прогалини.

Так, згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 03 березня 2014 року №5-49к13 дійшов висновку про те, що відсутність певного законодавства виключає можливість покарання за його порушення, оскільки не може бути покарання за порушення неіснуючого порядку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (п. 5.4 рішення).

Крім того, в своєму рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Аналогічна норма міститься і в ч. 5 ст. 9 КПК України.

Отже, суд під час здійснення правосуддя також повинен враховувати практику Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Так, у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Новік проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що «коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (пункт 19).

Також у рішеннях "Гавенда проти Польщі" (Gawedav. Poland, жалоба N 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та "Амман проти Швейцарії" (CASEOFAMANNv. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року Європейський суд зазначав про те, що "якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державніоргани уповноважені вдаватися до втручання в право".

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що факт того, що ОСОБА_8 не приступив до відпрацювання громадських робіт в три дні після отримання направлення, тобто з 19.02.2018 р., не може свідчити про порушення засудженим встановленого порядку та умов відбування покарання даного виду, оскільки чинним законодавством України не конкретизовано та не закріплено точного, повного та послідовного алгоритму дій засудженого, після отримання ним направлення, зокрема і час протягом якого він повинен звернутися до відповідної установи із направленням для відпрацювання громадських робіт, так само як і не визначено аналогічного обов`язку, виходячи із переліку обов`язків засудженого до громадських робіт, закріплених у чинному законодавстві.

При цьому, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 заступник начальника Бориспільського МРВ з питань пробації, не підтвердила той факт, що вона особисто роз`яснювала засудженому ОСОБА_8 про те, що направлення діє протягом трьох днів з дня його отримання останнім, та те, що він повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт на території Бориспільської ЦРЛ не пізніше 19.02.2018 р. В матеріалах справи також відсутні такі докази.
Так, суд не приймає до уваги як доказ, вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, направлення, видане засудженому ОСОБА_8 , за підписом начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_19 , адресоване головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 , в якому зазначено, що ОСОБА_8 повинен приступити до відбування покарання з 19.02.2018 року, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1.5 розділу ІІ вищезазначеної Інструкції виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених осіб у суспільно корисній праці і контролю за їхньою поведінкою відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України (ч. 2 ст. 36 КВК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 КВК України на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган за місцем відбування засудженим покарання у виді громадських робіт покладається, зокрема: своєчасне повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про ухилення засудженого від відбування покарання та переведення його на інше місце роботи, появу на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, порушення громадського порядку; ведення обліку та щомісячне інформування уповноваженого органу з питань пробації про кількість відпрацьованих засудженим годин і його ставлення до праці.

Відповідно до п. 7.2 розділу ІІ Інструкції, у залежності від часу роботи (навчання) засудженої особи на основній роботі та режиму роботи підприємства за місцем відбування покарання власником підприємства щомісячно складається графік відбування громадських робіт та заповнюється табель виходу на роботу.

З огляду на вище викладене слідує, що направлення для відпрацювання громадських робіт, яке видається засудженим, є виключно процесуальним документом (підставою), після отримання якого особа, якій його адресовано, має забезпечити умови для виконання засудженим покарання у виді громадських робіт. Однак, направлення не може бути документом, який покладає обов`язки на засудженого, оскільки останні визначаються виключно на підставі положень кримінально-виконавчого законодавства України.

Таким чином, направлення є документом обов`язковим для виконання особою, якій воно адресовано, тобто, в даному випадку, головним лікарем Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 , оскільки ОСОБА_8 був направлений до Бориспільської ЦРЛ для виконання громадських робіт, та після отримання якого, останній був зобов`язаний вести облік днів та часу засудженого, зокрема встановити та затвердити для засудженого графік відбування громадських робіт, табель виходу на роботу та інше, та у разі неявки засудженого без поважних причин для виконання громадських робіт своєчасно повідомляти уповноваженого органу з питань пробації, а не для засудженого.

Як встановлено в судовому засіданні графік відбування ОСОБА_8 громадських робіт не затверджувався, табель виходу на роботу не вівся.

Крім того, з аналізу способів ухилення від відбування громадських робіт, слідує, що при ухиленні від відбування даного виду покарання час та місце вчинення злочину як факультативні ознаки не визначають вид злочинної дії і не впливають на становлення відмінних ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, вони не вказуються в законі, та не є ознаками за допомогою яких дані злочинні діяння кваліфікуються за відповідною статтею КК України. Тому в даному випадку можна говорити лише про загальний час, протягом якого особа вважається такою, яка засуджена до відповідного виду покарання і протягом якого вона повинна його відбувати.
Ці обставини вказують на те, що стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено факту невиконання, засудженим ОСОБА_8 до покарання у виді 80 годин громадських робіт, покладених на нього обов`язків, оскільки в чинному законодавстві України, не закріплено, що направлення видане особі для виконання громадських робіт, є документом, після отримання якого засуджений зобов`язаний вчиняти якісь дії.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 не приступивши до відпрацювання громадських робіт з 19.02.2018 року, як про це було зазначено у направленні, не допустив будь-якого порушення встановленого порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, оскільки такий обов`язок на нього законом не покладено.

В той же час, як зазначалося вище ч. 2 ст. 389 КК України передбачено кримінальну відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому, з норм закріплених у КВК України слідує, що ухилення від відбування покарання проявляється, зокрема в порушенні засудженим порядку та умов відбування покарання. Тобто мова йде, в даному випадку, саме про невиконання засудженим, встановлених законом обов`язків щодо відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому поняття "невиконання покарання" не є тотожним з поняттям "ухиленням від його відбування". Так, той документ, що описаний в обвинуваченні, а саме направлення, та невиконання якого поставлено в провину ОСОБА_8 , не є документом, який покладає на засудженого якісь обов`язки, і являється обов`язком для виконання особою, якій він адресований. Дії ОСОБА_8 , які проявились виключно в тому, що останній не приступив до відпрацювання громадських робіт із тієї дати, яка була зазначена в направленні, а саме з 19.02.2018 року, не утворює об`єктивну сторону інкримінованого йому злочину, оскільки такий обов`язок, згідно переліку, закріпленого в чинному законодавстві, на нього не покладався, що в свою чергу виключає допущення порушень порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт з боку засудженого, а тому і не вважається ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт, в розумінні ч. 2 ст. 389 КК України.

Крім того, суд визнає, що дослідженими по справі доказами сторони обвинувачення, взагалі не доведено тієї обставини, що ОСОБА_8 було достовірно відомо про те, що у разі не пред`явлення направлення для відпрацювання громадських робіт до Бориспільської ЦРЛ протягом трьох днів, а саме включно до 19.02.2018 року, останній вже не має права звертатися з даним направленням або отримати інше направлення.

Також судом не приймається як належний доказ, копія попередження, винесеного заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 15.03.2018 р., засудженому ОСОБА_8 , оскільки в даному попередженні зазначено, що останній допустив порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, а саме: не звернувся з направленням до Бориспільської ЦРЛ для відпрацювання громадських робіт, однак даний факт не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Так, свідок ОСОБА_14 у своїх показаннях, які були надані нею безпосередньо в судовому засіданні, вказала, що десь у другій половині лютого 2018 р. ОСОБА_8 приходив до приймальні головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, та запитував у неї з приводу присутності головного лікаря ОСОБА_16 на робочому місці, на що вона відповіла, що останнього не має.
Такі показання свідка ОСОБА_14 повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, свідком ОСОБА_11 , в яких вона підтвердила, що ОСОБА_8 у лютому 2018 р., отримавши у відділі пробації направлення на відпрацювання 80 годин громадських робіт, до яких його було засуджено вироком суду, звертався з ним до Бориспільської ЦРЛ, де він повинен був їх відпрацьовувати, однак на той момент не було головного лікаря; з показаннями свідка ОСОБА_13 , в яких вона зазначила, що в другій половині лютого 2018 р., головний лікар ОСОБА_16 перебував у відпустці; з показаннями свідка ОСОБА_10 , в яких вона зазначила, що під час спілкування із ОСОБА_8 , в березні 2018 р., по факту допущеного порушення, останній повідомляв їй, що він після отримання направлення пішов з ним до Бориспільської ЦРЛ, однак головного лікаря ОСОБА_16 не було на роботі, бо він перебував у відпустці, а тому він не мав змоги віддати направлення, а також із даними, що містяться в поданні про внесення відомостей до ЄРДР за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, яким підтверджується факт того, що засуджений ОСОБА_8 звертався із направленням до Бориспільської ЦРЛ та йому повідомили, що головний лікар знаходиться у відпустці.
Дані докази повністю узгоджуються з показами, наданими під час допиту в судовому засіданні, обвинуваченим ОСОБА_8 , в яких останній зазначив, що 16.02.2018 р., після отримання направлення на відпрацювання громадських робіт, він відразу направився до Бориспільської ЦРЛ для того, щоб приступити до відбування призначеного покарання, але не зміг цього зробити, оскільки був відсутній головний лікар ОСОБА_16 , якому він повинен був віддати направлення.

Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що 16.02.2018 р. ОСОБА_8 після отримання у приміщенні Бориспільського МРВ з питань пробації направлення на відпрацювання 80 годин громадських робіт, призначених йому відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., направився до Бориспільської ЦРЛ визначене місце відбування громадських робіт, з метою виконання призначеного йому покарання. Прийшовши до приймальні головного лікаря, останній звернувшись до секретаря ОСОБА_14 , дізнався, що головний лікар ОСОБА_16 відсутній на роботі, оскільки перебуває у відпустці. У зв`язку з чим він був позбавлений можливості віддати направлення для відпрацювання громадських робіт особі, якій воно було адресовано.

При цьому під час допиту у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що коли йому працівник відділу пробації ОСОБА_10 вручала направлення на відпрацювання громадський робіт, то остання повідомила йому, з даним направлення йому необхідно звертатися лише до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 . При цьому, що направленням можна віддати будь-яким іншим працівникам Бориспільської ЦРЛ, зокрема секретарю, ОСОБА_10 йому нічого не сказала.

Разом з тим стороною обвинувачення дані покази обвинуваченого ОСОБА_8 не спростовано, а навпаки в матеріалах кримінального провадження містяться копія даного направлення, з якого чітко вбачається, що воно адресоване саме головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 , та в ньому не зазначено інших осіб працівників Бориспільської ЦРЛ, що в свою чергу свідчить про те, що вони є достовірними.
Ці обставини вказують на те, що стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено факту того, що ОСОБА_8 не звертався до Бориспільської ЦРЛ із направленням з метою відпрацювання, призначеного йому вироком суду, покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Крім того, суд вважає необхідним зауважити, що навіть із тексту, винесеного, заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 , 15.03.2018 р. засудженому ОСОБА_8 попередження, не вбачається, що останній повинен був звернутися із направленням до Бориспільської ЦРЛ для відбування громадських робіт, саме 19.02.2018 року. При цьому в поданні про внесення відомостей до ЄРДР за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт зазначено, що засуджений порушує порядок та умови відбування покарання, а саме без поважних причин ухиляється від відпрацювання громадських робіт потрібну кількість годин не відпрацював. Будь-які відомості з приводу того, що ОСОБА_8 повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт 19 лютого 2018 року, відсутні. Це в свою чергу, додатково свідчить про те, що ОСОБА_8 не зобов`язаний був приступити до відпрацювання громадських робіт саме з 19.02.2018 року.

Таким чином, з вищевикладених доказів слідує, що перед направленням, заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 , прокуророві матеріалів для вирішення питання про притягнення засудженого ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, останньою навіть не було встановлено, який саме із переліку обов`язків, покладених на засуджену особу, порушив ОСОБА_8 , що згідно ч. 3 ст. 40 КВК України, є підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування громадських робіт.

З цих підстав суд також критично оцінює показання свідка ОСОБА_10 , в частині того, що дії ОСОБА_8 , які виразилися у тому, що останній не приступив до відпрацювання громадських робіт, у дату, яка була зазначена у направленні, а саме 19.02.2018 р., без поважних причин, свідчать про ухилення останнього від відбування покарання, призначеного йому вироком суду, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

В той же час, як свідчить зміст пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України, останній з метою ухилення від відбування, призначеного йому вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року, покарання у виді 80 годин громадських робіт, усвідомлюючи наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, не маючи на це поважних причин, з 19.02.2018 року не приступив до відпрацювання громадських робіт.

Однак, поза увагою сторони обвинувачення залишилася та обставина, що в нормативно-правових актах, в яких закріплено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, не відсутнє посилання на те, що засуджений повинен звернутися до установи, яка визначена як місце відбування йому покарання, та приступити до відпрацювання громадських робіт виключно в ту дату, яка зазначена, у виданому йому органом пробації, направленні. При цьому, органом досудового слідства взагалі не перевірялися те, чи може направлення бути документом, який покладає будь-які обов`язки на засудженого до покарання у виді громадських робіт, якщо відповідний обов`язок не визначено у законі, а також дії працівника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 з приводу того чи остання повідомляла засудженому ОСОБА_8 про те: в який саме строк він повинен звернутися до Бориспільської ЦРЛ з направленням; кому, крім адресату він може пред`явити дане направлення для його виконання та коли саме він повинен приступити до відпрацювання громадських робіт.
Таким чином, все вищевикладене свідчить про те, що перевірка щодо дій засудженого ОСОБА_8 з приводу невідбування останнім покарання у виді громадських робіт, була проведена заступником начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 формально, оскільки фактичні обставини даної події не були перевірні належним чином. Матеріали подання, направлені прокуророві, сформовані без встановлення конкретного факту ухилення засудженої особи від відбування покарання, який полягає у невиконанні ним встановленого чинним законодавством обов`язку. Це також повністю підтверджується письмовими доказами, які містять в матеріалах справи, а саме: копією підписки від 16.02.2018 року, згідно якої на ОСОБА_8 не було покладено такого обов`язку, як приступити до відпрацювання громадських робіт, саме з 19 лютого 2018 року; копією попередження та поданням про внесення відомостей до ЄРДР за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, у змісті яких відсутні будь-які відомості з приводу того, що поведінка ОСОБА_8 , яка виразилася в тому, що останній не приступивши до відпрацювання громадських робіт з 19.02.2018 року, як про це було зазначено у направленні, порушив, покладений на нього, обов`язок, що в своє чергу є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування громадських робіт засудженого.

При цьому, стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достовірними доказами в судовому засіданні не спростовано зазначені обставини.

Також, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_8 відсутня і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки вищезазначеними доказами повністю спростовуються твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом та з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання, усвідомлюючи наслідки невиконання, покладених на нього обов`язків, з 19.02.2018 року не приступив до відпрацювання громадських робіт, так як направлення не являється документом, який покладає на засудженого якісь обов`язки, а про те, що він повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт в ту дату, яка зазначена в направленні, чинним законодавством не передбачено, при цьому працівник пробації з даного приводу нічого йому не повідомляв.
При цьому, показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , повністю спростовується, що ОСОБА_8 не звертався до Бориспільської ЦРЛ із направленням, яке він отримав 16.02.2018 р. у відділі пробації. Дані свідки показали та підтвердили, що ОСОБА_8 16.02.2018 року, приходив до Бориспільської ЦРЛ.
Такі показання свідків повністю узгоджуються з показами, наданими обвинуваченим під час його допиту в судовому засіданні, в яких він зазначив, що 16.02.2018 року, після отримання направлення для відпрацювання громадських робіт, він відразу направився до Бориспільської ЦРЛ для того, щоб відбути призначене йому покарання, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.

Суд визнає, що допитані в судовому засіданні обвинувачений та свідки давали правдиві, послідовні, логічні показання, які відповідають встановленим судом обставинам справи.

Отже, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про свої обов`язки щодо виконання 80 годин громадських робіт, а саме, що він повинен був приступити до їх відпрацювання саме 19.02.2018 року, не зробив цього.

Також, суд звертає увагу, що мотивами вчинення злочину є збуджуючі приводи (потреби, інтереси, прагнення та ін.), що викликають у обвинуваченого рішучість вчинити діяння, заборонене кримінальним законом, за умови усвідомлення його протиправного характеру. Правильне визначення мотиву здійснюється в зв`язку із встановленням мети злочинних дій, яка є бажаним результатом, якого прагне досягти особа. Мотив і мета злочину відповідають на запитання: для чого і чому особа вчинює певну дію. При цьому під "ухиленням від відбування кримінального покарання" розуміється лише протиправна дія або бездіяльність, засудженого під час відбування покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, яка полягає в умисному невиконанні ним встановленого чинним законодавством обов`язку. А тому, враховуючи етимологічне визначення поняття "ухилення", суд вважає безперечним факт вчинення таких діянь лише з прямим умислом.

Однак, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вина, мотив і мета його вчинення, так само як і спеціальний умисел на ухилення від відбування покарання, у суді залишились не доведеними.

Так, як свідчить зміст пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України, він, будучи достовірно обізнаним про свої обов`язки щодо виконання 80 годин громадських робіт, призначених відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р., діючи умисно та з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання, усвідомлюючи наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, не маючи на це поважних причин, з 19.02.2018 року не приступив до відпрацювання громадських робіт.
Однак ці обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, жодними належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджені та спростовуються поясненнями допитаного судом свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та дослідженими матеріалами справи в їх сукупності. А тому ці обставини є лише припущенням обвинувачення і нічим об`єктивно не підтверджені та не свідчать про недоведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину.

В той же час, під час судового розгляду встановлено та підтверджено дослідженими судом доказами, що 16.02.2018 року засуджений ОСОБА_8 самостійно прийшов до Бориспільського МРВ з питань пробації ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, для того, щоб відбути призначене йому вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року, покарання у виді 80 годин громадських робіт. Цього ж дня заступник начальника ОСОБА_10 провела бесіду із засудженим ОСОБА_8 , під час якої роз`яснила порядок та умови відбування покарання, згідно ст. 37 КВК України, повідомила про стягнення, які можуть бути накладені, про відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, за результатами якої ОСОБА_8 дав підписку. Крім цього, ОСОБА_8 особа заповнив анкету. Після чого заступник начальника Бориспільського МРВ з питань пробації ОСОБА_10 видала йому направлення для відбування громадських робіт на території Бориспільської ЦРЛ, адресоване головному лікарю ОСОБА_16 . Отримавши дане направлення засуджений ОСОБА_8 , направився до Бориспільської ЦРЛ, а саме до приймальні головного лікаря, щоб відати йому його, та в подальшому приступити до відпрацювання 80 годин громадських робіт. Однак, не зміг цього зробити, оскільки головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 16.02.2018 р. не було на роботі. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 було достовірно відомо про те, що дане направлення діє лише протягом трьох днів, і що він повинен приступити до відпрацювання громадських робіт виключно з 19.02.2018 року, суду не надано, а також не спростовано покази ОСОБА_8 про те, що йому було відомо, що вказане направлення він міг віддати не лише головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_16 , а будь-якому іншому працівнику із приймальні головного лікаря.
Так, дії ОСОБА_8 , які проявились у тому, що останній не приступив до відпрацювання 80 годин громадських робіт, призначених йому вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року, з 19 лютого 2018 року, як про це було зазначено у направленні, яке не являється документом, який покладає на засудженого до даного виду покарання, обов`язки, оскільки їх перелік визначаються виключно на підставі нормативно-правових актів, не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, так як законодавець передбачає відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт. Тобто мова йде, в даному випадку, як зазначалося вище, саме про порушення засудженим порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, що, зокрема, полягає у невиконанні ним, покладеного на нього чинним законодавством обов`язку, а не про те, що засуджений повинен приступити до відпрацювання громадських робіт, саме в дату, яка вказана була в направленні, оскільки такий обов`язок жодним нормативно-правових актом не передбачений, а тому будь-яких дій, що є підставою притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування громадських робіт, ОСОБА_8 не вчинив. Це в свою чергу вказує на те, що в діях ОСОБА_8 відсутня об`єктивна сторона, інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки не будь-які дії засудженого до покарання у виді громадських робіт, свідчать про те, що останній ухиляється від відбування, призначеного покарання. Якщо особа вчиняє ті чи інші дії, які фактично призводять до ухилення від покарання, однак така мета відсутня, вчинене не є кримінально караним за ч. 2 ст. 389 КК України.

Сукупність досліджених та перевірених судом доказів, з урахуванням положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, свідчить, що обвинувачений ОСОБА_8 , не приступивши до відпрацювання 80 годин громадських робіт з 19 лютого 2018 року, не усвідомлював, що така його поведінка може бути розцінена як порушення умов та порядку відбування, призначеного йому вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року. При цьому останній самостійно вчиняв активні дії, спрямовані на відпрацювання покарання у виді громадських робіт, з`явившись 16.02.2018 року до Бориспільського МРВ з питань пробації, навіть за відсутності офіційного виклику, а також ще раз пізніше, вже після отримання відповідного повідомлення поштою. Також після отримання направлення, 16.02.2018 року він приходив до Бориспільської ЦРЛ з метою приступити до відпрацювання 80 годин громадських робіт. Однак, у зв`язку з тим, працівником відділу пробації не було йому детально роз`яснено порядок його подальших дій після отримання направлення, а саме: що з даним направленням він може звертатися не лише до адресата, тобто до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, який 16.02.2018 року був відсутній на роботі; те, що з направленням до Бориспільської ЦРЛ, він може звернутися виключно протягом трьох днів з дня його отримання, а також те, що приступити до відпрацювання 80 годин громадських робіт він повинен виключно з 19 лютого 2018 року, не зважаючи на те, що виконання покарання у виді громадських робіт покладається саме на уповноважений орган з питань пробації. ОСОБА_8 був впевнений, що працівник відділу пробації, діючи в межах наданих йому повноважень, повинен був роз`яснити йому про термін дії направлення та вказати на час з якого саме він повинен приступити до відпрацювання громадських робіт, чого останнім зроблено не було.

Надані суду у даному кримінальному провадженні докази не містять вагомих ознак, які б вказували на протиправну поведінку ОСОБА_8 , який не приступивши 19 лютого 2018 року до відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт, до якого він був засуджений, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року, бажав не відпрацьовувати призначене йому покарання. Така поведінка засудженого ОСОБА_8 , за встановлених фактичних обставин, не свідчить про відмову або невиконання особою, яка засуджена до цього виду покарання, покладеного на нього згідно закону, обов`язку, оскільки в його діях відсутня пряма мета та спеціальний умисел на ухилення від відбування покарання. Тому суд прийшов до переконання, що суб`єктивна сторона у формі умислу відсутня.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року в справі "Кобець проти України" суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, оцінивши дії обвинуваченого суд вважає, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Суспільна небезпека злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів пробації, які забезпечують виконання вироку та належне застосування призначеного покарання, протидія цілям, що стоять перед покаранням, внаслідок чого не досягається його мета.
Жодних доказів наявності обставин суспільної небезпеки діяння, яке ставиться в вину ОСОБА_8 сторона обвинувачення не надала, що виключає наявність в його діях складу злочину, оскільки останній не допустив порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторони складу цього злочину. З огляду на викладене, дотримуючись меж висунутого обвинувачення, суд вважає, що ОСОБА_8 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у вчиненні ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, за ч. 2 ст. 389 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, який згідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Щодо наявності пом`якшуючих їх відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочинів.
Так, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово, в ході судового розгляду висловлював жаль з приводу вчиненого, критично та негативно оцінював свої дії, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, підтвердив те, що він зробив для себе належні висновки, що свідчить про те, що він розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася.

При цьому, згідно матеріалів встановлено і активне сприяння органу досудового слідства в розкритті злочину, що підтверджується обвинувальним актом та прокурором в суді.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на те, що він раніше судимий, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має місце реєстрації та постійного проживання, де проживає разом зі своєю сім`єю, а саме: матір`ю, сестрою та батьком ОСОБА_23 , який перебуває частково на його утриманні та за яким він здійснює постійний догляд, оскільки останній являється інвалідом І групи, у зв`язку з чим потребує постійної сторонньої допомоги. За місцем проживання характеризується посередньо, як неконфліктний громадянин, який з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя, стосунки не підтримує. Має середньо-спеціальну освіту, хоча офіційно і не працевлаштований, однак на даний момент займається (неофіційно) суспільно корисною працею (працює за наймом на будівництві). Ці обставини позитивно характеризують ОСОБА_8 як особу, яка має гарну репутацією.

За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень від головуючого не отримував, виконував покладені на нього обов`язки.

Згідно поданих до суду матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_8 було повністю відшкодовано потерпілому, завдану шкоду. Як вбачається із заяви представника потерпілого він жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не має.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах, ближчих до мінімальних, визначених санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 р. обвинувачений був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт. Новий злочини обвинувачений вчинив, невідбувши дане покарання.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 в повній мірі не відбув покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт строком на 80 годин, то при призначенні остаточного покарання суд, керуючись вимогами ст.ст. 71-73 КК України, вважає за доцільне за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що відповідно до положень ст. 72 КК України, відповідає 10 дням позбавлення волі, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років 10 днів позбавлення волі.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, відсутності тяжких наслідків від вчинення злочину і претензій потерпілої сторони, якій шкода відшкодована в повному обсязі, індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, стану здоров`я, способу життя, а саме те, що він має на утриманні малолітнього сина, батько в нього являється інвалідом І групи, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та допомоги, мати пенсіонерка, а сестра на даний момент безробітна, з якими він постійно разом проживає, тобто він є фактично одним із працюючих членів сім`ї, а наявність на його утриманні його родини, вимагає від обвинуваченого прийняття заходів для їх належного забезпечення та догляду за ними, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також те, що останній в судовому засіданні засуджував власний вчинок, що свідчить про усвідомлення власної протиправної поведінки, обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, обтяжують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, а також враховуючи те, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які б прямо вказували на неможливість соціалізації останнього в частині неухильного дотримання загальновизнаних правил і норм поведінки в умовах не ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

При цьому, суд звертає увагу, що та обставина, що обвинувачений раніше судимий, враховуючи наведене вище, не є перешкодою для застосуванням судом при призначенні покарання ОСОБА_8 , вимог ст. 75 КК України.

Суд, враховуючи обставини вчиненого злочину, його тяжкість та особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_8 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Процесуальних витрат не встановлено.
Речові докази прокурором не заявлялись.

Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжні заходи не обирались, підстав для їх обрання судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 100, 318, 322, 337, 342-353, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374-376 КПК України, ст.ст. 50, 53, 65-69, 71, 75, 76, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, суд -

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та виправдати у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу злочину.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України, шляхом повного приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , остаточно, призначити покарання у виді 2 (двох) років 10 (десяти) днів позбавлення волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи чи навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_8 рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1