Справа № 526/1517/15-к
Провадження № 1-кс/526/359/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року слідчий суддя Гадяцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

слідчого СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3

представника власника майна адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч клопотання слідчого СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000619 від 24.09.2014,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 за погодженням начальника Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про арешт майна.

У клопотанні слідчий зазначає, що 23.09.2014 до Гадяцького РВ надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що у 2011 році ОСОБА_7 вчинив самоправство, а саме незаконно заволодів силосховищем бригади АДРЕСА_1 та належить на праві спільної власності пайовикам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
По даному факту 24.09.2014 СВ Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області відомості внесено до ЄРДР за № 0000619, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , маються майнові паї, а саме майно, що раніше належало КСП «Дружба», яке знаходиться в с. Біленченківка Гадяцького району на території бригади № 1 на току. Вказані громадяни звернулися із заявою про видачу їм у рахунок майнового паю майна, що належало КСП «Дружба». Після засідання комісії по врегулюванню майнових відносин колишнього КСП «Дружба» Гадяцького району та на підставі актів приймання-передачі майна, виділеного в рахунок майнового паю, передано наступне майно, а саме: ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_10 - автозаправку, плотницьку майстерню, частину силососховища бригади № 1 (36,5 %), ОСОБА_11 частину силососховища бригади № 1 (36,2 %), ОСОБА_8 сівалку зернову, причеп ПКБ-817, зерносховище бригади № 1, частину бурякозбирального комбайну КС-6, частину силососховища бригади №1 (27,3%), про що були складені необхідні накладні.

Також, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що, згідно рішення виконавчого комітету Біленченківвської сільської ради № 101 від 22.11.2011, ФГ «Жито-3» в особі голови ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.05.2012, згідно якого ФГ «Жито-3» являється власником нежитлової будівлі (будівля критого току) загальною площею 1215 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дана інформація підтверджена листом Біленченківської сільської ради. Також, згідно рішення Біленченківської сільської ради № 81 від 21.09.2015 будівлі силососховища колишнього ксп «Дружба» в с. Біленченківка Гадяцького району присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 13.12.2017 за ОСОБА_8 визнано право власності на частку силососховища, зерноскладу по АДРЕСА_3 , яка становить 27,3 %, що складає 48,1572 кв. м силососховища, зерноскладу.

Також встановлено, що у серпні 2011 року дане приміщення зайняло ФГ «Жито-3» в особі директора ОСОБА_7 , який по цей день використовує дане складське приміщення у цілях ФГ «Жито-3», чим позбавляє власників можливості використовувати за призначенням об`єкт нерухомості.

Таким чином, вказаний вище зерносклад силососховище по АДРЕСА_3 , а саме 0,273 його частина, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, належить ОСОБА_8 , та є матеріальним об`єктом, що містить відомості та може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже має значення для розкриття кримінального правопорушення (значення речового доказу у кримінальному провадженні).

Посилаючись на достатність підстав для накладення арешту на майно, слідчий просить, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, накласти арешт на вказане нерухоме майно.

СлідчийСВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавськяй області ОСОБА_3 у судовому засіданніпідтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 також просив задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зерносклад, частка якого належить ОСОБА_8 , з метою заборони користування ним, як власнику так і іншим особам.

Розглянувши клопотання слідчого, вважаю, що клопотання не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000619 значиться, що 24.09.2014 внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ст. 356 КК України.

З викладених обставин, що свідчать про вчинені кримінальні правопорушення вбачається, що 23.09.2014 до Гадяцького РВ надійшла заява ОСОБА_6 , про те, що у 2011 році ОСОБА_7 вчинив самоправство, тобто незаконно заволодів силосховищем бригади № 1 СТОВ «Дружба», що розташоване в с. Біленченківка Гадяцького району та належить на праві спільної власності пайовикам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Окрім того, 08.06.2016 до Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява ОСОБА_8 про таємне викрадення з даху силосховища близько 10 листів шифера.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності до ч. ч. 2 4 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна , можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_8 на праві власності належить 0,273 частки зерноскладу силососховища по АДРЕСА_3 .

Підтверджуючі документи про власників іншої частини даного об`єкту відсутні.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт з позбавленням права користування, відчуження та розпорядження ним, належить особі, яка має статус потерпілого в рамках кримінального провадження.

Окрім того, потерпілому належить лише частина цього нерухомого майна, яка до того ж в натурі не виділена.

Обмеженням права власності потерпілого, який звернувся з заявою до відділу поліції, у зв`язку з таким його обмеженням іншими особами, шляхом заборони йому користуватися, розпоряджатися та відчужувати нерухоме майно, не буде досягнуто завдань кримінального провадження, якими є збирання доказів.
Накладення арешту позбавить права і інших власників щодо користування та розпорядження їх майном, а тому правові підстави для арешту зерноскладу силососховища по АДРЕСА_3 відсутні.

Накладенням арешту на майно потерпілого не буде досягнуто і його мети у кримінальному провадженні, оскільки до нього не може бути застосовано спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також воно не може бути об`єктом для відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи проведено за його рахунок стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Постанова про визнання нерухомого об`єкту речовим доказом відсутня.

Посилання представника власника майна адвоката ОСОБА_4 на ту обставину, що накласти арешт на нерухомий об`єкт необхідно також з метою позбавлення права користуватися та розпоряджатися інших осіб, які в даний час ним неправомірно користуються, не заслуговують на увагу, так як належні та допустимі докази підтвердження даного факту відсутні.

Окрім того, відповідно до діючого законодавства, у разі незаконного заволодіння майна іншими особами, його власник має право звернутися до суду з позовними вимогами щодо його витребування з незаконного володіння та повернення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170 -173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

відмовити слідчому СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000619 від 24.09.2014, а саме на об`єкт нерухомого майна силососховища, зерноскладу за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 15 квітня 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1