Постанова

Іменем України
24 жовтня 2018 року

м. Київ
Справа № 582/1079/16-к

Провадження № 51-2986км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 6 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000201, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Берегового Закарпатської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 6 квітня

2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8218 і 60 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 липня 2016 року по 5 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 за таких обставин.
20 липня 2016 року близько 22 години в приміщенні літньої кухні домоволодіння ОСОБА_9 за адресою:

АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 після спільного розпиття спиртних напоїв із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, діючи

з прямим умислом на позбавлення життя, протягом 20 хвилин бив ОСОБА_9 кулаками в голову, завдавши близько

25 ударів. При цьому потерпілий неодноразово ударявся головою об металеві дверцята печі. ОСОБА_7 заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Припинив завдавати удари ОСОБА_7 тільки тоді, коли потерпілий втратив свідомість.
За ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року вирок міськрайонного суду стосовно ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_5 без задоволення.
На підставі ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_7 зараховано

у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 6 квітня

до 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно критично оцінив показання ОСОБА_7 про те, що його умисел був направлений на заподіяння фізичного болю

ОСОБА_9 , а не на вбивство останнього. Твердить, що у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілого ОСОБА_9 . Вважає, що смерть потерпілого є результатом злочинних дій свідка ОСОБА_10 , який, будучи присутнім під час конфлікту ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , не надав останньому допомоги, чим скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 136 КК України. Стверджує, що суд першої інстанції обґрунтував обвинувальний вирок доказами, які не відкривалися стороні захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, зокрема, усіма відеозаписами проведених слідчих дій. А тому вважає, що на підставі

ч. 2 ст. 86, ч. 12 ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) ці докази є недопустимими. Твердить, що утримання ОСОБА_7 у металевій клітці є порушенням положень статей 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_6 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Захисник ОСОБА_5 підтримав свою касаційну скаргу.
Інші учасники були належним чином повідомлені про судовий розгляд, але в судове засідання не з`явилися.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується показаннями самого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні повідомив, за яких обставин у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних особистих відносин, він 15 хвилин бив кулаками в ділянку голови і обличчя потерпілого ОСОБА_9 , показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 .

Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, що були досліджені судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколів огляду місця події, слідчих експериментів з ОСОБА_7 і зі свідком ОСОБА_10 (під час яких вони на місці події показали, як ОСОБА_7 вчинив злочин), висновків судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи.
Місцевий суд, дослідивши докази, дійшов висновку про те, що завдаючи потерпілому протягом 10 15 хвилин удари (не менше 25) у життєво - важливий орган голову, враховуючи їхнє спрямування, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 передбачав можливість настання наслідків у виді смерті потерпілого і бажав цього.
Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає непереконливими доводи захисника, наведені в його касаційній скарзі, щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 з огляду на відсутність наміру вбивати потерпілого.
Доводи захисника про відсутність мотиву та мети вбивства потерпілого ОСОБА_9 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд правильно вказав, що у мотивувальній частині вироку мотивом вбивства визначено особисту неприязнь ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , яка раптово виникла у зв`язку з висловленням останнім образ на адресу матері засудженого.

Отже, наведене свідчить про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за

ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд апеляційної інстанції перевірив та з огляду на межі судового розгляду, передбачені ч. 1 ст. 337 КПК України, обґрунтовано визнав безпідставними доводи захисника про те, що смерть ОСОБА_9 є результатом злочинних дій свідка ОСОБА_10 , який не надав потерпілому допомоги.
Доводи захисника про те, що здобуті під час досудового розслідування докази, зокрема, дані, що містяться у відеозаписі слідчих ескпериментів, є недопустимими, оскільки стороні захисту не було відкрито пристрій, на якому вони здійснювалися, перевірялися апеляційним судом та визнані необґрунтованими. Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після закінчення досудового розслідування стороні захисту було відкрито всі його матеріали. Однак про ознайомлення з додатковими матеріалами досудового розслідування вона клопотань не заявляла та будь-яких зауважень не висловлювала.
Крім того, є безпідставними доводи захисника про те, що істотним порушенням кримінального процесуального закону є утримання ОСОБА_7 у металевій клітці під час судових засідань у суді першої інстанції.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року, ухваленій за результатами перегляду судових рішень у справі «Кулік проти України», що була предметом розгляду Європейського суду з прав людини, за заявою засудженого ОСОБА_11 , аналіз встановлених у рішенні Європейського суду порушень ст. 3 Конвенції щодо умов тримання засудженого у металевій клітці в залі судових засідань дає підстави вважати, що стосовно ОСОБА_11 були допущені такі порушення Конвенції, які за даних обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, які існували до вчинення порушень. Тому ці порушення Верховний Суд України не визнав істотними і такими, що можуть бути підставою для скасування судового рішення. З таким баченням погоджується і колегія суддів, переглядаючи судове рішення у цій справі.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень

у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не встановлено.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника та дав на них мотивовані відповіді. Зазначив, з яких підстав апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Отже, з огляду на те, що не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що було би безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Натомість суд вважає за необхідне у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вийти за межі касаційної скарги та вирішити питання про зарахування ОСОБА_7

у строк покарання строку його попереднього ув`язнення з 21 червня до 31 серпня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України,

пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від

6 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року в порядку

ч. 2 ст. 433 КПК України змінити: на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), зарахувати ОСОБА_7

у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 червня

до 31 серпня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3