Справа № 367/8542/16-к
Провадження по справі № 1-кп/367/115/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 20.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002492, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чупира, Білоцерківського р-н., Київської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 23.09.2010 р. Білоцерківським міським судом Київської області за ч.2, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 190, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, 23.05.2014 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21.10.2015 р. невідбуту частину покарання замінено на 02 роки 01 місяць 02 дні обмеження волі,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лебедівка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 27.03.2001 р. Московським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до 3 років позбавлення волі, 06.10.2003 р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 08.07.2008 р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 187, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців, 26.04.2013 р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 187, ст. 72 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2016 р. невідбуту частину покарання замінено на 3 роки 10 місяців 12 днів обмеження волі,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, без постійного місця проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 16.06.2015 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Воронеж, Російської Федерації, громадянина України, маючого середню освіту, працюючого складачем поїздів в Київській дирекції залізничних перевезень ст. Київ-пасажирський, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого: 17.04.1998 р. Лозівським міським судом Харківської області за ч.3 ст. 81, ст. 45 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, 28.02.2000 р. Лозівським міським судом Харківської області за ч.2 ст. 141, ч.2 ст.142, ст. 42, ст. 43 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 14.06.2006 р. Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.01.2016 р. невідбуту частину покарання замінено на 8 місяців 3 дні обмеження волі,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Носівка, Чернігівської області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого: 18.06.2009 р. Шевченківським районним судом м.Києва за ч.3 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, 13.12.2012 р. Солом`янським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, 18.11.2014 р. Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст.187, ч.1 ст.69 КК України до 4 років обмеження волі з конфіскацією всього особистого майна,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Бровари, Київської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше судимого: 12.07.2002 р. Київським міським судом за п.9 ч.2 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі, 12.11.2013 р. Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2015 р. невідбуту частину покарання 1 рік 7 місяців 19 днів замінено на обмеження волі,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Бузова, Києво- Святошинського району, Київської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, проживаючогоза адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 02.03.2015 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст. 289, ч.1 ст.286, ст.70 КК України до 5 років обмеження волі,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 392 КК України.

В подальшому прокурором обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 було змінено обвинувальним актом, затвердженим 29.11.2018 р., згідно якого:

ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. ОСОБА_9 почав підбурювати засуджених на здійснення протидії представникам адміністрації Ірпінського ВЦ № 132, які знаходилися у приміщенні чергової частини, щоб помститися за протиправні, на його думку, дії першого заступника начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15
20.07.2016 р., у період з 20 год 40 хв до 20 год 59 хв, впевнившись, що засуджені у кількості близько 70 осіб зібралися біля приміщення чергової частини Ірпінського ВЦ № 132, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , зірвав металеві грати із зовнішнього вікна приміщення чергової частини, сторонніми предметами розбив скло зовнішнього та внутрішнього вікон приміщення чергової частини. Також, через розбите вікно кімнати для зберігання спецзасобів чергової частини заволодів спецзасобом КГ-73 (кийок гумовий) та сталевою армійською каскою.
Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджено приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку з цим, ОСОБА_9 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. Впевнившись, що засуджені у кількості близько 70 осіб зібралися біля приміщення чергової частини Ірпінського ВЦ № 132, ОСОБА_10 голосно висловлював заклики до вчинення протидії адміністрації установи виконання покарання у законному здійсненні її функцій шляхом пошкодження приміщення чергової частини установи, в якійперебували працівники чергової зміни, з метою порушення нормальної роботи установи виконання покарання. Крім того, ОСОБА_10 зірвав металеві грати із зовнішнього вікна приміщення чергової частини, сторонніми предметами розбив скло зовнішнього вікна приміщення чергової частини. Також, через розбите вікно кімнати для зберігання спецзасобів чергової частини ОСОБА_10 заволодів спецзасобом КГ-73 (кийок гумовий).

Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджено приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку із цим, ОСОБА_10 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_14 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. З метою реалізації такої змови ОСОБА_11 зірвав металеві грати із зовнішніх вікон приміщення чергової частини, сторонніми предметами розбив скло зовнішніх вікон приміщення чергової частини. Через розбите вікно кімнати для зберігання спецзасобів чергової частини ОСОБА_11 заволодів спецзасобом КГ-73 (кийок гумовий). Взявши з пожежного щита відро, ОСОБА_11 кинув його у бік вікон приміщення чергової частини установи.
Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджено приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку із цим, ОСОБА_11 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. З цією метою ОСОБА_11 закликами підбурював інших засуджених до вчинення вищезазначених дій та через розбите вікно кімнати для зберігання спецзасобів чергової частини заволодів спецзасобом КГ-73 (кийок гумовий), який в подальшому, перебуваючи ззовні приміщення, кинув у бік вікон чергової частини. Крім того, ОСОБА_11 , заволодівши вогнегасником, який знаходився у приміщенні чергової частини, застосував його всередину приміщень чергової частині шляхом розпилювання під дією тиску вогнегасної речовини.
Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджене приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку із цим, ОСОБА_11 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. ОСОБА_12 , з метою реалізації зазначеної змови, зірвав металеві грати із зовнішнього вікна приміщення чергової частини, сторонніми предметами розбив скло зовнішнього вікна приміщення чергової частини.
Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджене приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку із цим, ОСОБА_12 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. З цією метою ОСОБА_13 голосно закликав інших засуджених до вчинення протидії адміністрації установи виконання покарання у законному здійсненні її функцій шляхом пошкодження приміщення чергової частини установи. Взявши в руки металеве колесо-тример, яке знаходилось на спортивному майданчику неподалік, кинув його в напрямку вікна приміщення чергової частини. Крім того, ОСОБА_13 зірвав металеві грати із зовнішнього вікна приміщення чергової частини, сторонніми предметами розбив скло зовнішнього вікна приміщення чергової частини. Також розбив скло вікна в кімнаті для зберігання спецзасобів приміщення чергової частини. Взявши з пожежного щита відро, кинув його у бік вікон приміщення чергової частини установи. Крім того, з метою перешкоджання фіксації злочинних дій та пошкодження майна установи, кинув армійський сталевий шолом у відеокамеру, яка розміщена на будівлі чергової частини, розраховуючи, що вона розіб`ється.
Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджене приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку із цим, ОСОБА_13 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
ОСОБА_14 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у виді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, 20.07.2016 р., після 19 год 40 хв, дізнавшись про конфліктну ситуацію між першим заступником начальника Ірпінського ВЦ № 132 ОСОБА_15 та засудженим ОСОБА_16 , вступив у злочинну змову із засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , щодо протидії адміністрації Ірпінського ВЦ № 132 у виконанні обов`язків, передбачених ст. 61 КВК України. З цією метою ОСОБА_14 голосно висловлював заклики до вчинення протидії адміністрації установи виконання покарання у законному здійсненні її функцій шляхом пошкодження приміщення чергової частини установи, в якій перебували працівники чергової зміни, з метою порушення нормальної роботи установи виконання покарання. Також зірвав металеві грати із зовнішнього вікна приміщення чергової частини, сторонніми предметами розбив скло зовнішнього вікна приміщення чергової частини.
Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було пошкоджене приміщення чергової частини установи та в ньому були заблоковані працівники чергової зміни установи саме: черговий помічник начальника установи ОСОБА_17 , молодші інспектори чергової зміни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були позбавлені можливості у законному здійсненні своїх функцій, внаслідок чого була порушена нормальна робота Ірпінського ВЦ № 132.
У зв`язку із цим, ОСОБА_14 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: інша протидія адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2014 р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
В судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_9 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2013 р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців.
В судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_10 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_11 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2015 р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
В судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_11 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_11 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.06.2006р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 днів.
В судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_11 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_12 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2014 р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
В судовому засіданні ОСОБА_12 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_12 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_12 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_12 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_13 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_13 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2013 р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 день.
В судовому засіданні ОСОБА_13 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_13 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_13 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

В судовому засіданні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_14 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі зміненого обвинувачення.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_14 за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2015 р., визначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців.
В судовому засіданні ОСОБА_14 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.
Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.
Такої ж думки притримався захисник.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_14 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII. Однак, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України дія такої норми продовжує діяти щодо обвинуваченого, оскільки злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На підставі наведеного у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_14 підлягає зарахуванню час його попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку із цим, оскільки розмір такого зарахування перевищує розмір покарання, суд визнає ОСОБА_14 таким, що відбув покарання за цим вироком, а тому звільняє його з-під варти в залі судового засідання.
Під час розгляду справи в суді Ірпінський виправний центр № 132 звернувся із цивільним позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої правопорушенням.
Представник позивача в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив. При цьому, суд не приймає до уваги заяви представника позивача ОСОБА_22 від 15.03.2017 р. та від 04.07.2018 р. (т. 1 а.с. 240, т. 4 а.с. 224) про розгляд справи за її відсутності, оскільки її повноваження як представника ІВЦ-132, припинились 31.12.2016 р., що підтверджується довіреністю від 18.01.2016 р. (т. 1 а.с. 28).
Відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.
Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.
Оскільки в судове засідання не прибув представник позивача, від нього не надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності, а обвинувачені не визнали пред`явлений позов, суд залишає позов Ірпінського виправного центру № 132 без розгляду.
Речовими доказами в даному кримінальному провадженні суд розпоряджається згідно ст. 100 КПК України.
Доказів наявності процесуальних витрат суду не надано, тому питання їх відшкодування не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст. 391, ст.ст.71, 72 КК України, ст.ст. 314, 370, 373, 374, 474, 475 КПК України суд, -
у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 .
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2014 р., визначивши остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 02 (два) місяці.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_9 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі судового засідання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 .
Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2013р., визначивши остаточне покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки 07 (сім) місяців.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_10 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі судового засідання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_11 .
Визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2015р., визначивши остаточне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_11 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_11 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_11 з-під варти в залі судового засідання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_11 .
Визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.06.2006р., визначивши остаточне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 06 (шість) днів.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_11 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_11 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_11 з-під варти в залі судового засідання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 .
Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2014р., визначивши остаточне покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 06 (шість) місяці.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_12 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_12 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_12 з-під варти в залі судового засідання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_13 .
Визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2013., визначивши остаточне покарання ОСОБА_13 у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 01 (один) день.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_13 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_13 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_13 з-під варти в залі судового засідання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.11.2018 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_14 .
Визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2015 р., визначивши остаточне покарання ОСОБА_14 у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки 08 (вісім) місяць.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_14 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 02.08.2016 р. по день проголошення цього вироку.

Визнати ОСОБА_14 таким, що відбув призначене покарання за даним вироком.
Звільнити ОСОБА_14 з-під варти в залі судового засідання.
Залишити без розгляду цивільний позов Ірпінського виправного центру № 132 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої правопорушенням.
Речовий доказ металевий предмет знищити, решту речових доказів залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі неподання апеляційної скарги, а в разі її подання з дня вирішення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення буде вручено обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення буде надіслано учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1