Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року
м. Київ
справа № 161/3621/17
провадження № 51-9466ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року й ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2019 року в межах кримінального провадження № 0000414 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво Донецької області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2

ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження

з 29 січня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 458,41 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди і 10 000 грн моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_4 весь строк попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст.72 КК у редакції Закону №838-VIII, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 29 січня 2017 року по

19 березня 2019 року включно.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений посилається на істотні порушення судами вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням, посилаючись на істотні порушення судами першої й апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений у касаційній скарзі не вказує на конкретні положення матеріального і процесуального закону, які, на його думку, порушено місцевим й апеляційним судами, не зазначає, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановлених судами рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413 і 419 цього Кодексу. Натомість він вказує на однобічність і неповноту судового розгляду та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги обвинуваченого у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд

не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Касаційна скарга засудженого не містить обгрунтування щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого.
Згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі відсутні вимоги, які би узгоджувалися з положеннями ст. 436 цього Кодексу щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року й ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2019 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3