Номер провадження: 11-сс/785/2047/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7
та його представника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0002096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0002096, яке внесене до ЄРДР 01.12.2018 р. та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 06.03.2006 року, із правом вилучення його у власників та користувачів, подальшого зберігання на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів СП № 1 (м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89-а), із забороною відчуження та розпорядження.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив в ухвалі, що вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію в рамках кримінального провадження відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення.

Враховуючи мету арешту збереження речових доказів слідчий суддя вважав за доцільне накласти арешт на вказане майно із застосування заборони розпорядження та відчуження вказаного майна.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді передчасною з наступних підстав:
1) власник автомобілю не є підозрюваним та на час подання апеляційної скарги в кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі;
2) слідчий суддя не звернув увагу на невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, оскільки слідчий в ньому вказує на виявлення працівником поліції факту знищення ідентифікаційного номеру шасі автомобіля, проте такий висновок може зробити лише експерт. Однак, будь-яке експертне дослідження взагалі не проводилось та висновки експерта до клопотання не долучались;
3) слідчий суддя з огляду на недотримання слідчим вимог ст. 171 КПК України мав би прийняти рішення відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України та мусив повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, натомість, слідчий суддя розглянув клопотання та постановив рішення, яке суперечить положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК України.
Посилаючись на наведені доводи, адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.
Заслухавши доповідача, власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та доведено, що вилучений автомобіль, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, у клопотанні слідчого зазначено, що проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0002096 від 01.12.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України за фактом виявлення 30.11.2018 р. інспектором УПП в Одеській області ОСОБА_10 , факт знищення ідентифікаційного номера шасі автомобілю марки «Fiat Ducato» держ. номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 ..

Окрім того, відповідно до матеріалів провадження, 30.11.2018 р. в рамках досудового розслідування, проведено огляд місця події, в ході якого оглянуто автомобіль «Fiat Ducato» д/н НОМЕР_1 , та слідчим виявлена відсутність номерів шасі у зв`язку з їх пошкодженням, у зв`язку з чим, постановою слідчого накладено арешт на вказаний автомобіль як речовий доказ по кримінальному провадженню.
Апеляційний суд вважає, що вказана слідча дія оформлена відповідно до норм КПК протоколом огляду місця події, та відомості про проведений огляд слідчим внесені до клопотання про накладення арешту на майно, а метою накладення арешту на майно, яким користується та розпоряджається ОСОБА_7 є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на його зміст та на положення ст. 170 КПК України зазначив, що вилучений автомобіль відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а враховуючи мету арешту, а саме збереження речових доказів прийняв обґрунтоване рішення щодо накладення арешту на вищезазначений автомобіль ізправом вилучення його у власників та користувачів та забороною відчуження та розпорядження.
Також, під час апеляційного розгляду прокурором надана копія клопотання від 06.12.2018 р. про доручення проведення авто-технічної експертизи у зазначеному кримінальному провадженні, а доводи захисника про те, що до матеріалів клопотання про арешт майна не долучені докази щодо призначення експертизи, та поліцейський не є експертом, який може встановити факт пошкодження автомобілю, спростовані в суді апеляційної інстанції.
Оскільки, саме з метою підтвердження або спростування факту внесення змін до вузлів та агрегатів вилученого автомобілю і було призначено експертне дослідження.
Окрім того, клопотання про арешт майна має строки на його подання з моменту вилучення майна, а клопотання про призначення експертизи може бути винесене в будь-який момент протягом строку досудового розслідування, у зв`язку з чим його копія і не додана до матеріалів клопотання, та не виключає призначення такої експертизи в майбутньому, що і було здійснено органом досудового розслідування 06.12.2018 р..
Приписами ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У зв`язку з чим, на даній стадії досудового розслідування колегія суддів вважає обґрунтованим накладення арешту на автомобіль, оскільки він має безпосереднє відношення до кримінального провадження, оскільки є речовим доказом, а його знищення, перетворення, або псування призведе до виключення складу кримінального правопорушення, в чому може бути зацікавлений саме ОСОБА_7 ..
Доводи апеляційної скаргипредставника ОСОБА_8 про те, що ні ОСОБА_7 , ні жодній іншій особі не повідомлено про підозру, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ухвали слідчого судді, арешт на зазначений автомобіль був накладений з метою забезпечення збереження речових доказів, тобто на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, та при вирішенні питання про накладення арешту в даному випаду слідчий суддя мав врахувати лише можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, що ним і було зроблено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_8 відсутні, а клопотання слідчого про арешт майна подане із додержанням вимог статті 171 КПК України, та підстав для його повернення прокурору для усунення недоліків в порядку ст. 173 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 р. про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 06.03.2006 року, в рамках кримінального провадження №0002096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4