Справа № 127/7724/18
Провадження №11-кп/801/62/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) та отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини, громадянина України, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення задоволено частково та стягнуто із останнього 6 632 (шість тисяч шістсот тридцять дві) грн. 01 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. майнової шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 23.07.2017 року близько 14 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки "Renault Espace" реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись по 380 км + 450 м автодороги Стрій-Тернопіль-Знам`янка (ділянка об`їзного шосе м. Вінниці), зі сторони повороту на смт Стрижавка в напрямку Хмельницького шосе, перед початком виконання маневру обгону, перетнувши вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, внаслідок чого допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки "Daewoo Lanos" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №109 від 13.03.2018 року отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: травматичний компресійний клиновидний перелом тіла 2-го поперекового хребця зі зміщенням (без порушення функції спинного мозку), закритий уламковий перелом 1-ї плюснової кістки правої ступні зі зміщенням, закритий перелом головки 2-ї плюснової кістки правої ступні без зміщення, забій правого колінного та лівого ліктьового суглобів, садна, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувались загрозливими для життя явищами.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №243а від 19.03.2018 року в ситуації, яка склалася, дії водія автомобіля "Renault Espace" ОСОБА_8 не відповідають вимогам п.п. 10.1., 14.2. (в) та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. Невідповідність дій водія автомобіля «Renault Espace» ОСОБА_8 вимогам п.п. 10.1., 14.2. (в) Правил дорожнього руху знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо- транспортної пригоди.
ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.10.1.,14.2. (в) та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, в яких зазначено: "10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху", "14.2. (в) Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані", "Горизонтальна дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; лінію 1.1. перетинати забороняється" і дані порушення знаходяться у причинному зв`язку із наслідками.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити та звільнити ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеня тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, мотивуючи свої вимоги тим, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» 07.09.2017 року обвинувачений не мав неповнолітніх дітей, оскільки його син ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд першої інстанції не вірно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Прокурор просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у вигляді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами, та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
До початку апеляційного розгляду від потерпілого ОСОБА_11 надійшла заява, згідно якої він просив здійснювати судовий розгляд у його відсутність, апеляційну скаргу прокурора він підтримує в повному обсязі.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечив проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку правильні та ґрунтуються на досліджених у суді доказах, докази щодо обставин, які ніким не оспорювались судом не досліджувались згідно положень ч.3 ст.349 КПК України, ніким вони не заперечуються.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно пункту 4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо незаконності призначення покарання ОСОБА_8 та звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія може бути застосована до осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Як вбачається із свідоцтва про народження малолітнього сина обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 видно, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63), тобто вже після набуття чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» - 07.09.2017 року, з огляду на що обвинувачений ОСОБА_8 станом на дату набуття чинності вищевказаного Закону України неповнолітніх дітей не мав, а тому він не є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи вище наведені обставини, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_8 застосував закон (Закон України «Про амністію у 2016 році»), який не підлягає застосуванню, а тому оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід скасувати в частині призначеного покарання та незаконного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
З огляду на вищенаведені обставини, доводи апеляційної скарги адвоката про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу із позбавленням права керувати транспортними засобами суд першої інстанції врахував визнання його вини, щире каяття, досудову доповідь від 21.05.2018 року, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення останнім оцінюється як низький, ризик небезпеки до суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Разом з тим, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу не в повній мірі врахував, що дане покарання поставить обвинуваченого та його сім`ю у скрутне матеріальне становище, членами якої є малолітня дитина, і його призначення буде обтяжливим для сім`ї обвинуваченого, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення покарання, яке просить прокурор у вигляді обмеження волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України.
Всебічна оцінка даних про особу винного є однією з важливих передумов можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Перш за все необхідно враховувати соціально значиму поведінку винного до і після вчинення злочину, а також окремі якості чи інші особливості його особистості.

Посткримінальна поведінка ОСОБА_8 засвідчує про його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнав свою провину, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою.

Аналізуючи в сукупності обставини, виключно позитивні характеризуючі дані про особу обвинуваченого, у якого є міцні соціальні зв`язки, відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому за ч.1 ст.286 КК України слід призначити покарання у вигляді обмеження волі із застосування щодо обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням /ст. 75 КК України/, і таке рішення узгоджується з роз`ясненнями Пленуму ВСУ, які містяться в постанові №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Санкція частини 1 статті 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання, а саме, позбавлення права керування транспортними засобами або без такого.

Враховуючи думку потерпілого ОСОБА_11 , який як в суді першої так і апеляційної інстанції просив позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами, із часу скоєння злочину минув тривалий час, проте обвинувачений шкоду потерпілому не відшкодував, з огляду на що колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керуванням транспортними засобами, з огляду на що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 є необгрунтованою.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, Закон України «суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, звільнення від його відбування скасувати.
ОСОБА_8 призначити за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: (підпис)
Згідно з оригіналом