Провадження № 1-кп/638/1284/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

провівши в залі суду в м. Харків, підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000571 від 15.06.2017з обвинувальним актом у відношенні :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с. Петрівка, Балаклійського району, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою : АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 2 205 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України, запобіжний захід не обирався, підготовче судове засідання призначено ухвалою від 18.10.2018, -
за участю прокурора ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли матеріали кримінального провадження № 0000571 від 15.06.2017у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 2 205 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

При цьому прокурор ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 4 ст. 177 КПК України, так як останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та експертів у зазначеному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, прокурор ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про арешт майна, яке було вилучено 27.02.2018, на підставі відповідних ухвал слідчого судді від 01.02.2018, 06.02.2018, 20.02.2018, в офісному приміщенні, автомобілі, квартирі, гаражному приміщенні, банківської ячейки, якими користувався ОСОБА_3 , а саме : телефони, комп`ютери, флеш носії, гроші та інше, посилаючись на те, що зазначене майно має доказове значення по кримінальному провадженню та відповідає критеріям, визначеним приписами ст. 98 КПК України. Також, вилучені гроші здобуті незаконним тому можуть бути конфіскованими за вироком суду. Як зазнає прокурор ОСОБА_4 щодо вказаного майна проведені та продовжуються проводитися слідчі дії, в тому числі огляди, у подальшому планується проведення дослідження руху коштів по банківським рахункам, проведення низки судових експертиз. Зазначені речі визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.
Представник потерпілого ГУ ДФС у Харківської області ОСОБА_5 в судовому засіданні вважала можливим призначити судовій розгляд на підставі обвинувального акту вказаного кримінального провадження. При цьому вищезазначені клопотання прокурора підтримала в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти призначення судового розгляду, просив суд обвинувальний акт по кримінальному провадженню у відношенні ОСОБА_3 повернути прокурору прокуратури Харківської області, для усунення недоліків та приведення у відповідність до вимог КПК України, так як обвинувальний акт по кримінальному провадженню було складено слідчим та затверджено прокурором поза межами строків досудового розслідування, клопотання сторони захисту про закриття провадження по кримінальному провадженню було також розглянуто прокурором поза межами строків досудового розслідування. Крім того, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, на які посилається слідчий та прокурор є неконкретними, так як не містять всіх необхідних ознак кримінального правопорушення. Також сторона захисту вважає таким, що не підлягає задоволенню клопотання прокурора щодо обрання у відношенні ОСОБА_3 міри запобіжного заходу, так як вказане клопотання подано суду без будь яких додатків, всупереч вимогам КПК України, крім того на теперішній час відсутні передбачені ст. 177 КПК України підстави для застосування запобіжного заходу. Крім того, сторона захисту вважає таким, що не підлягає задоволенню клопотання прокурора про арешт майна, так як воно також не відповідає приписам КПК України, так як воно не містить будь яких обґрунтувань та відповідних додатків.

Вислухавши думки прокурора, представника потерпілого, захисників, обвинуваченого та вивчивши відповідні матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до висновку, що клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню у відношенні ОСОБА_3 прокурору прокуратури Харківської області, для усунення недоліків та приведення у відповідність до вимог КПК України, є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, а клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 та про арешт майна є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам статті 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
При цьому слід враховувати, що відповідно до частини 1 статті 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а згідно частини 1 статті 11 Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити : найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Для суду обвинувальний акт є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).
Згідно частини 4 статті 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Формулювання обвинувачення повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.
Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Таке право гарантується п. (а) ч. 3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Відповідно до статті 2 КПК України, завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого (підозрюваного). Недотримання цих принципів є неприпустимим.
Ознайомившись із обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000571 від 15.06.2017у відношенні ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 2 205 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України, суд приходить до висновку, що обвинувачення в акті викладено не конкретно, останній не містить викладу всіх необхідних фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, як того вимагає пункт 5 частини 2 статті 391 КПК України.
Зокрема обвинувачення не містить даних про об`єктивну сторону кримінального правопорушення, тобто зовнішню сторону злочину, яка характеризується суспільно небезпечним діянням, суспільно небезпечними наслідками, причинним зв`язком між суспільно небезпечним діянням та суспільно небезпечними наслідками, місцем, часом, обстановкою, способом, а також засобами та знаряддями вчинення злочину, а також не викладено в чому полягала попередня змова осіб на вчинення злочину та зміст домовленостей між ними.
Так в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ст. 205 ч. 2 КК України, за попередньою змовою в групі осіб ( ст. 28 ч. 2 КК України ), при цьому діючи за попередньою змовою, в групі осіб матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, розподілив між членами групи злочинні ролі у вчиненні кримінального правопорушення. Однак в порушення вищезазначених приписів КПК України, в обвинувальному акті не конкретизовані злочинні ролі ОСОБА_3 та інших осіб у вчиненні інкримінованого йому злочину, не зазначено в який спосіб діяла вказана група осіб, в якої кількості, яку частину злочинного плану та що саме, повинен був виконувати кожен член групи, зокрема обвинувачений ОСОБА_3 , з чиєї пропозиції була створена злочинна група, на яких умовах розподілялись кошти добуті злочинним шляхом між членами групи.
Наявність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є його обов`язковою складовою частиною, оскільки згідно частини 1 статті 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Формулювання обвинувачення є прерогативою сторони обвинувачення, тому суд, незважаючи на конкретність викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, не може перебирати на себе функції державного обвинувачення і самостійно формулювати обвинувачення особі, виходячи з викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій особи.
Відповідно до вимог статті 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Порушення загальної засади кримінального судочинства щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є істотним, і в подальшому може бути однією з підстав для скасування майбутнього рішення суду.
Таким чином, суд, на підставі вищенаведених норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що формулювання обвинувачення повинно містити конкретне визначення об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові та другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину. Тільки конкретний, стислий опис діяння, у вчинені якого особа обвинувачується, а не підозрюється, викладений таким чином, щоб можливо було зрозуміти на чому ґрунтується твердження сторони обвинувачення про наявність в діянні обвинуваченої особи складу злочину, передбаченого диспозицією певної статті закону, яким встановлена кримінальна відповідальність, може свідчити про виконання припису закону про обов`язкове зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, тобто формулювання твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Повне невиконання такого припису закону, або формулювання обвинувачення в інший спосіб, зокрема через викладення обставин, які прокурор вважає встановленими, кваліфікацію діяння на час повідомлення про підозру і таке інше не відповідає вимогам статті 7 КПК України, зокрема порушує принципи забезпечення доведеності вини; заборони двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; принципу диспозитивності.
Водночас твердження захисників та обвинуваченого ОСОБА_3 щодо необхідності зазначення в обвинувальному акті встановленого під час досудового розслідування співучасника злочинної діяльності ОСОБА_8 , на якого посилається прокурор, як на члена злочинної групи в постанові від 08.10.2018 про відмову про задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, не заслуговують на уваги, оскільки зазначена особа по вказаному кримінальному провадженні не притягується за кримінальної відповідальності та зазначеним обвинувальним актом її не висунуто обвинувачення.
Крім того, суд зазначає, що в судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти того, що висунуте обвинувачення ОСОБА_3 є неконкретним, однак вказав, що відповідно до приписів ст. 338 КПК України, обвинувачення може бути змінено під час судового розгляду.
Суд не погоджується з зазначеною позицією сторони обвинувачення, та вважає її хибної зважаючи на наступне.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того ЄСПЛ нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Таким чином, суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Що до посилання сторони захисту на порушення органом досудового розслідування, під час досудового розслідування, строків досудового розслідування, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів повідомляються цивільний позивач його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, після чого ці особи мають право ознайомитися з ними в тій частині, яка стосується цивільного позову, за правилами, викладеними в цій статті.
Приписами ч. 4 ст. 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження, зобов`язані ( мають право ) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включаються у строки, передбачені цією статтею.
Згідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що :
- 03.03.2018 ОСОБА_3 слідчим було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. (р. 1, п. 238 );
- клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування було задоволено відповідним прокурором, строк досудового розслідування було продовжено до 03.09.2018. (р. 1, п. 240 ), таким чином всі необхідні слідчі дії повинно було провести до вказаної дати включно;
- 31.08.2018 слідчим було повідомлено сторону захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. ( п. 596 );
- в період з 03.09.2018 по 03.10.2018 сторона захисту була ознайомлена з матеріалами досудового розслідування. ( р. 1, п.п. 599-601 );
- 05.10.2018 обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 було складено слідчим та затверджено прокурором. ( р. 2, п. 117 ), після чого, у вказаний день, копія якого з відповідним цивільним позовом та реєстром матеріалів досудового розслідування матеріалів вручені стороні захисту, про що свідчить відповідні розписки.
Між тим, матеріали кримінального провадження містять лист від 05.10.2018 за № 1у/1-12808вм-18 за підписом начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області на ім`я начальника відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_9 , в якому зазначається щодо направлення у порядку ст. 291 КПК України обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000571 від 15.06.2017у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 2 205 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України з відповідними додатками, для затвердження та підписання обвинувального акту процесуальним керівником прокурором ОСОБА_4 та подальшого направлення його до суду. На зазначеному листі міститься відповідна резолюція « ОСОБА_4 до опрацювання » та підпис, складення якої датовано 08.10.2018, тобто після дати складення та підписання обвинувального акту, а саме 05.10.2018, яка в ньому зазначена.
Також стороною захисту, разом з письмовим клопотанням, суду надана копія постанови про відмову в задоволенні клопотання про закриття вищезазначеного кримінального провадження у відношенні ОСОБА_3 від 08.10.2018, постановленої прокурором ОСОБА_4 за результатами розгляду клопотання сторони захисту від 03.10.2018 щодо закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_3 .
Таким чином, приймаючи до уваги наведене, з урахуванням вимог ст. 219 ч. 1 п. 2, ч. 3 КПК України, ст. 12 ч. 3 КК України, та дати повідомлення обвинуваченого ОСОБА_3 про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, а саме 03.03.2018 та продовження строку досудового розслідування до 03.09.2018, останнім днем в який повинно було закінчитися досудове розслідування є 03.10.2018, тобто день коли сторона захисту була ознайомлена з матеріалами досудового розслідування.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт від 05.10.2018 по кримінальному провадженню у відношенні ОСОБА_3 та процесуальне рішення постанова прокурора від 08.10.2018 про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту від 03.10.2018 у закритті кримінального провадження у відношенні ОСОБА_3 , складені поза строками досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню, що є грубим порушенням приписів КПК України, яке тягне за собою порушення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, внаслідок чого будо суттєво порушено право обвинуваченого ОСОБА_3 на захист, а тому враховуючи викладене вище суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт по кримінальному провадженню у відношенні ОСОБА_3 підлягає поверненню прокурору прокуратури Харківської області, для усунення недоліків та приведення у відповідність до вимог КПК України.

Щодо клопотання прокурора про застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 184 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу додаються : копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких слідчий прокурор, вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, які у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України повинні бути надані не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Зазначене письмове клопотання прокурором суду було надано, без врахування положень ст. 184 ч.ч. 2, 3 КПК України, безпосередньо у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з чим, з метою забезпечення права на захист обвинуваченого ОСОБА_3 , судом було відкладено проведення підготовчого судового засідання. Прокурору була надана можливість вручити стороні захисту копію клопотання та надати суду та стороні захисту копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
В наступному судовому засіданні прокурором вимоги ст. 184 КПК України, в частині надання суду та стороні захисту копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, виконані не були.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що крім письмового клопотання, надавати матеріали, якими він обґрунтовує доводи клопотання, він не вважає за необхідне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хода б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
В своєму клопотанні прокурор посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 4 ст. 177 КПК України та зазначаючи, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та експертів у зазначеному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, не надав суду переконливих доказів на підтвердження своїх тверджень.
Приймаючи до уваги, що під час розгляду клопотання прокурор не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 184 КПК України, як підставу для обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 визначного ним запобіжного заходу, тому клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Щодо клопотання прокурора про арешт майна, яке було вилучено 27.02.2018, на підставі відповідних ухвал слідчого судді від 01.02.2018, 06.02.2018, 20.02.2018, в офісному приміщенні, автомобілі, квартирі, гаражному приміщенні, банківської ячейки, якими користувався ОСОБА_3 , а саме : телефони, комп`ютери, флеш носії, гроші та інше, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 315 ч. 3 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження, зокрема, має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, які зокрема можуть бути у виді арешту майна.
Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливою конфіскації майна. Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення : збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов ), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Арешт може бути накладений у встановлено цим Кодексом порядку зокрема, на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Приписами ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 зазначено, що на підставі відповідних ухвал слідчого судді від 01.02.2018, 06.02.2018, 20.02.2018, під час обшуків 27.02.2018 було вилучено в офісному приміщенні, автомобілі, квартирі, гаражному приміщенні, банківської ячейки, якими користувався ОСОБА_3 , а саме : телефони, комп`ютери, флеш носії, гроші та інше, однак додаткові матеріали в обґрунтовування зазначеного клопотання ним надаватися суду не будуть.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Приймаючи до уваги, що під час розгляду клопотання прокурор не доведено наявність всіх обставин, передбачених ст.ст. 170 КПК України, як підставу для накладення арешту на майно, крім того воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, тому клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 « Про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000571 від 15.06.2017у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 2 205 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України », - задовольнити.
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000571 від 15.06.2017у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 2 205 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України, - повернути прокурору прокуратури Харківської області, для усунення недоліків та приведення у відповідність до вимог ст. 291 КПК України.

В задоволенні клопотань прокурора ОСОБА_4 « Про обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту » та « Про арешт майна », - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 26.12.2018.

Суддя : ОСОБА_1