Провадження 1-кп/522/1442/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001269 від 30.05.2018 рокуза обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Одеси, не одруженої, офіційно не працевлаштованої, із початковою освітою, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 02.08.2017р. Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком два роки, з іспитовим строком три роки, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченої- ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинила злочин проти власності за наступних обставин.

30.05.2018р. приблизно об 11 годині 20 хвилин, перебуваючи в приміщенні зоологічного магазину, розташованого по вул. Армійській 8-б в м.Одесі, побачила дитячу коляску з гаманцем на ручці, в якому знаходився мобільний телефон марки «MEIZU M621H» в корпусі сірого кольору.

При цьому у ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непоміченими, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшла до вказаної дитячої коляски та дістала із гаманця мобільний телефон марки «MEIZU M621H» в корпусі сірого кольору, IMEIІ: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 5000 гривень, із сім-картами № НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку «Водафон» вартістю 50 гривень та № НОМЕР_4 оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» вартістю 50 гривень. В подальшому, ОСОБА_3 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5100 гривень.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Допитана в судовому засіданні, ОСОБА_3 вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю, та підтвердила фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме - таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 вартістю 5100 гривень за наведених обставин. У скоєному щиро покаялась, просила суворо її не карати, обіцяє не вчиняти нових злочинів. Також обвинувачена заявила про те, що вона з доказами, здобутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згодна, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Оскільки обвинувачена визнала свою винуватість у скоєнні зазначеного злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками : таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд виходить з наступного.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
При призначені покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд також керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості проти власності.
ОСОБА_3 є громадянкою України, із початковою освітою, не одружена, офіційно не працевлаштована, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, обвинувачується у скоєнні злочину, який карається позбавленням волі на строк до п`яти років. Вчинила новий злочин в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02.08.2017 року за ч.2 ст.185 КК України.
Претензій майнового та морального характеру від потерпілої обвинувачена не має. Внаслідок вчиненого злочину тяжкі наслідки не наступили, викрадене майно повернуто потерпілій у повному обсязі.

Обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому злочині, у майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить її суворо не карати.

Відомостей щодо перебування обвинуваченої на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання нею алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання - не встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинений нею злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції зазначеної статті, визначивши остаточне покарання за правилами ст.71 КК України, вважаючи, що її виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 377 КПК України, ст..1-90 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02.08.2017 року, визначивши остаточно ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки та 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання тобто з 30.05.2018р..

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати встрок покарання ОСОБА_3 термін її попереднього ув`язнення у період з 30.05.2018 року включно по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «MEIZU M621H» - вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

05.12.2018