В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000792 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великосербулівка, Єланецького району, Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого водієм в ФГ « ОСОБА_7 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням положень ст. 75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ в Миколаївській області за проведення судово-авто технічної експертизи №17-969 від 11.10.2017 року в сумі 1980.80 грн., проведення судової авто технічної експертизи №17-968 від 30.11.2018 року в сумі 3218 грн.80 коп., судово - транспортно трасологічної експертизи №17-967 від 31.01.2018 року в сумі 2228.40 грн., судово молекулярно-генетичної експертизи № 691 від 21.11.2017 року в сумі 7138 грн.56 коп., судово молекулярно-генетичної експертизи № 734 від 24.01.2018 року в сумі 7609 грн.66 коп., судово авто-технічну експертизу по дослідженню механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди вартістю 1001 грн. 734 від 24.01.2018 року .

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, оскаржуваний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що при призначенні покарання суд хоч і врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, позицію потерпілої, проте з огляду на категорію кримінального правопорушення, не надав оцінки обставинам, які обтяжують покарання, а саме скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та не врахував при призначенні покарання наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме смерть потерпілого.

Вважає, що суд, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання за відсутності для цього підстав, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, безпідставно застосував ст. 75 КК України, у зв`язку з чим, на думку прокурора, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 24.09.2017 року близько 07 години 30 хвилин в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ-21083», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в світлий час доби, по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги 0151801 «Первомайськ-Новоукраїнка-Благодатне», яке має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони с. Бандурка у напрямку с. Софіївка, Первомайського району Миколаївської області, зі швидкістю близько 100 км/годину. В якості пасажира в салоні автомобіля «ВАЗ-21083», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував ОСОБА_8 .

У цей же час у зустрічному для нього напрямку, у своїй смузі, рухався технічно справний автомобіль марки «MAN TGA 26.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом «FSK KOLN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , зі швидкістю близько 40 км/год.

При проїзді 3 км +500 м. 9 км +300 м. вказаної автодороги, неподалік від с. Богославка, Первомайського району, Миколаївської області, водій ОСОБА_6 грубо порушив п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу, рухаючись зі швидкістю, близько 100 км/год., хоча повинен був рухатись поза межами населеного пункту зі швидкістю не більше 90 км/год., з невстановлених в ході досудового розслідування причин виїхав на зустрічну смугу руху, хоча при цьому об`єктивно був спроможний виявити, що по зустрічній смузі рухається автомобіль MAN TGA 26.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом «FSK KOLN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у безпосередній близькості від нього та створював для його руху вперед реальну небезпеку. При цьому водій ОСОБА_6 не відмовився від виконання зазначеного маневру, не повернувся у свою смугу руху, не надав переваги зустрічному автомобілю, внаслідок чого на зустрічній смузі руху допустив зіткнення свого автомобілю «ВАЗ-21083», реєстраційний номер НОМЕР_1 із зустрічним автомобілем MAN TGA 26.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом «FSK KOLN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 .

В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, обставини вчинення кримінального правопорушення, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, відсутність у неї матеріальних та моральних претензій. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд вважав можливим та доцільним звільнити обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням обмежень, передбачених ст. 76 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час розгляду справи судом першої інстанції ніким не оспорювалися і докази відносно цих обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за визнаних судом першої інстанції встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання то апеляційний суд дійшов наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 і мотивуючи можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції зазначив, що враховує щире каяття, думку потерпілої та відсутність у неї матеріальних та моральних претензій те, що загиблий був другом обвинуваченого та враховував наявність на утриманні обвинуваченого трьох малолітніх дітей, його позитивні характеристики за місцем проживання та роботи те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зазначивши у вироку дані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

На думку апеляційного суду, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд першої інстанції прийняв без належних підстав, постановив вирок з порушенням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, належним чином не обґрунтував можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не розмежував підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстави для звільнення від його відбування. Крім того, не зазначив у вироку, які саме обставини, встановлені судом, можуть свідчити про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Фактично поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину. А саме: грубе порушення ним Правил дорожнього руху України щодо безпечності руху та виїзд на зустрічну смугу руху. Як встановлено судом ОСОБА_6 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, швидкість руху транспортного засобу ОСОБА_6 значно перевищувала дозволену швидкість та становила близько 100 км/год, хоч поза межами населеного пункту рух обмежений швидкістю не більше 90км/год, що призвело до тяжких наслідків - загибелі людини.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим, оскільки, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії тяжких необережних злочинів, фактичні обставини справи, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, грубе порушення ПДР, що призвело до смерті потерпілого, приймаючи до уваги поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та думку потерпілої ОСОБА_10 , яка зазначила, що ОСОБА_6 на протязі судового розгляду кримінального провадження навіть не попросив вибачення, заподіяну шкоду не відшкодував, вважала, що обвинувачений має реально відбувати покарання, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого без відбування покарання є неможливим.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Таким чином, апеляційна скарг прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд враховує обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, обставиною, яка обтяжує покарання апеляційний суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Дані про особу ОСОБА_6 свідчать про те, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно.

Наряду з цим, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого злочину, а саме грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, ставлення до вчиненого і його наслідків, характер тілесних ушкоджень спричинених потерпілому, внаслідок яких він помер на місці події.

Ці данні про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дають апеляційному суду підстави призначити обвинуваченому покарання, передбачене в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, і саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2018 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати і постановити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня фактичного затримання.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий:

Судді: