Справа № 163/1753/17
Провадження № 1-кп/163/21/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження №0000604 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньо-спеціальної освіти, одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він близько 14 години 01 грудня 2016 року на 503 км + 400 метрів дороги М-07 сполученням «Київ-Ковель-держкордон», керуючи в напрямку міста Ковель Волинської області технічно справним автомобілем «Фіат Добло», номерний знак НОМЕР_1 (далі автомобіль «Фіат»), лівою смугою на ділянці дороги, що має по дві смуги руху в обох напрямках, роздільну смугу і знаходиться в селі Старовойтове Любомльського району Волинської області, проявив грубу неуважність: належним чином не відреагував на зміну дорожньої обстановки; не дотримався безпечного інтервалу і, виявивши небезпеку для руху(вантажний автомобіль на проїжджій частині), не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, через що допустив зіткнення з автопоїздом у складі сідлового тягача «Вольво», номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом «Кроне», номерний знак НОМЕР_3 (далі автомобіль «Вольво»), під керуванням ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Фіат Добло» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою і її наслідками вказано порушення ОСОБА_8 п.п.1.5, 2.3б, 2.3д, 11.5, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням не визнав і показав, що 01.12.2016 року разом із сестрою ОСОБА_7 виїхав із кордону та прямував в сторону міста Ковель. Перед дорожньою пригодою включив покажчик повороту і перестроївся в ліву смугу дороги з нормальним дорожнім покриттям, оскільки права смуга була у вибоїнах та горбах. При під`їзді до АЗС «ОККО» за 10-15 метрів помітив автомобіль «Вольво», який на швидкості виїхав зі смуги розгону і переїжджав дорогу, перегородивши обидві смуги руху. Оцінивши обстановку, прийшов до висновку, що гальмування і рух прямо приведе до зіткнення посередині причепа. Щоб уникнути зіткнення, почав пригальмовувати і намагався об`їхати «Вольво» справа. Однак це результату не дало і зіткнення відбулось. Після цього надав допомогу своїй сестрі ОСОБА_7 , яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні. Їхав зі швидкістю 50-55 км/год, оскільки виїхав із правої смуги, на якій швидко їхати не можна було. Зіткнення відбулося майже напроти АЗС, навскоси на лівій смузі, ближче до осьової правої смуги; контактували задній лівий кут причепа автомобіля «Вольво» і передній правий кут його автомобіля. Після зіткнення автомобіль «Вольво» проїхав ще декілька метрів до місця розвороту, до якого цей автомобіль прямував. На цій ділянці дороги місця для розвороту немає, розворот дозволений лише із зустрічної напрямку на їх смугу руху. Тому був впевнений, що для нього на дорозі перешкод немає. Вважає, що зі своєї сторони для уникнення зіткнення вжив усіх необхідних дій.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила показання обвинуваченого про обставини руху автомобілем «Фіат» до місця пригоди. Відволіклась на секунду і побачила, як за 10 метрів від них з правої сторони виїжджав автомобіль «Вольво», а вони їхали прямо під його причіп. Брат почав гальмувати і вивертати кермо вправо. Сам удар вона не пам`ятає, оскільки втратила свідомість. Рухались орієнтовно зі швидкістю 50-55 км/год. Автомобіль «Вольво» їхав швидко, навскоси між правою і лівою смугами, його кабіна була далі. Після ДТП лікувалась в різних медичних закладах.

Свідок ОСОБА_10 (водій автомобіля «Вольво») в судовому засіданні показав, що слідував до митного поста «Ягодин» і зайняв не ту чергу автомобілів, у яку йому необхідно було стати. Отримав роз`яснення про необхідність зробити розворот назад. Зробивши перший розворот, зайняв крайню праву полосу, щоб при першій можливості знову зробити розворот. Через дзеркала пересвідчився, що автомобілів немає, і за 200 метрів до місця ДТП увімкнув покажчик повороту. Оскільки автомобіль має причіп, для розвороту він «заламує» автопоїзд. Спочатку виїхав з третьої на другу смугу, а виїхавши на першу відчув удар і почав гальмувати. Видимість було хороша, опадів не було, асфальт вологий. Вказав, що під час перестроювання з правої смуги в ліву автомобілів не було, рухався орієнтовно зі швидкістю 30 км/год і з метою розвороту почав гальмувати. Коли перестроївся в крайню ліву смугу і почав «ламати» причеп, при цьому рухався уже із швидкістю до 5 км/год, тоді ж відчув удар. Маневр перестроювання з правої на ліву смугу тривав орієнтовно 8-9 секунд. На великій швидкості не міг розвертатись, оскільки загальна вага його авто складала 38 тон. Підтвердив, що розворот автомобіля здійснював у недозволеному місці.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні показали, що автомобілем рухались по правій смузі руху позаду автомобіля «Вольво». По дорозі заїхали на АЗС «ОККО» подивитись курс валют. Виїжджаючи, побачили, як автомобіль «Вольво» взяв від правої смуги ще трохи правіше і почав робити розворот, а автомобіль «Фіат» у нього в`їхав. Автомобілі рухались не швидко. Підтвердили, що ліва смуга автодороги має краще дорожнє покриття, ніж права, на якій є ями.

Свідок ОСОБА_13 (дружина обвинуваченого) в судовому засіданні показала, що прибула на місце ДТП через 2 години. Бачила, що автомобіль «Вольво» стояв, перегородивши дві смуги руху, автомобіль «Фіат» - на лівій смузі, направлений вправо.

У протоколі огляду місця події від 01.12.2016 року, доданих до нього фото-таблицях та схемі зафіксовано, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на 503 км + 400 м автодороги М-07 сполученням «Ягодин-Київ» у напрямку з МАПП «Ягодин» до міста Києва. У цьому напрямку наявні дві смуги, шириною по 2,6 м, узбіччя 2,9 м. До проїжджої частини примикають: праворуч узбіччя, ліворуч металевий відбійник. Дорожнє покриття асфальтобетон, мокре, сліди гальмування відсутні.

Автомобіль «Фіат» знаходився на лівій смузі руху по ходу руху в напрямку міста Ковель, автомобіль «Вольво» - на лівій смузі, виконував маневр ліворуч.

На автомобілі «Фіат» наявні механічні пошкодження у вигляді погнутості переднього правого крила, капота, переднього бампера, лобового скла, фар.

Причіп автомобіля «Вольво» має пошкодження у вигляді погнутості заднього бампера та лівих задніх ліхтарів.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №5 потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Висновками ТМО Любомльського і Шацького районів щодо результатів медичного огляду від 01.12.2016 року стверджено, що водії автомобілів ОСОБА_13 , ОСОБА_10 перебували у тверезому стані.

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи Волинського НДЕКЦ №132 року гальмівна система та система рульового керування автомобіля «Фіат» з технічної точки зору знаходилась в працездатному стані.

Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи Волинського НДЕКЦ №263 зіткнення напівпричепа «Кроне» та автомобіля «Фіат» відбулося на лівій смузі руху автодороги «Київ-Ковель-держкордон» в напрямку міста Любомль. В момент первинного контакту взаємодіяли задня ліва частина(кут) напівпричепа «Кроне» та передня частина автомобіля «Фіат». Під час зіткнення повздовжня вісь автомобіля «Фіат» розміщувалася під кутом приблизно 40±5 градусів(по напрямку руху годинникової стрілки) відносно повздовжньої осі напівпричепа «Кроне».

З дослідницької частини цього висновку слідує, що основні(найбільш виражені і суттєві) пошкодження та сліди на автомобілі «Вольво» розташовані на лівому задньому куті напівпричепа «Кроне» і утворені при контакті з твердими предметами, напрямок деформуючого зусилля ззаду наперед зліва на право; на автомобілі «Фіат» - на передній правій частині автомобіля і утворені при контакті з твердими предметами, напрямок деформуючого зусилля спереду назад. При цьому деякі пошкоджені деталі напівпричепа «Кроне» мають елементи відновлювального ремонту.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив складений ним вищевказаний висновок і пояснив, що при проведенні експертизи ним було враховано пошкодження транспортних засобів, їх співставлення, а також кінцеве розташування автомобілів після зіткнення. Пошкодження на автомобілі «Фіат» йшли від передньої частини до лобового скла і були розташовані на одній лінії. Автомобіль «Фіат» був розташований більше в праву сторону, оскільки отримав деформацію вправо і його більше розвернуло.

Із наведених доказів судом достовірно встановлено, що до моменту зіткнення автомобіль «Фіат» рухався по лівій смузі, автомобіль «Вольво» - по правій та частково правій обочині, з якої розпочав здійснювати маневр розвороту ліворуч у місці, де такий розворот не дозволений.

В силу ч.4 ст.95 КПК України саме показання в суді суд приймає за основу фактичних обставин ДТП як безпосередньо та об`єктивно сприйняті і встановлені.

При цьому не вірити показанням свідків сторони захисту ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд підстав не має. Обставин, які б свідчили про їх намагання або сприяння у виправданні чи визнанні винуватим когось із учасників ДТП, не встановлено. Їх показання є послідовними та щодо самих подій пригоди узгоджуються з показаннями як обвинуваченого, так і свідка ОСОБА_10 .

Пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення в сукупності з іншими доказами, зібраними на стадії досудового слідства, головним чином ґрунтувалось на висновку інженерно-транспортної експертизи Волинського НДЕКЦ №186. Ним, зокрема, встановлено, що в заданій слідством дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля «Фіат» мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог п.11.5 ПДР України або шляхом зменшення швидкості для вибору безпечної дистанції чи перестроювання в праву смугу руху, яка була вільною.

Однак, як вбачається зі змісту цього висновку, задана для дослідження дорожня ситуація має суттєві невідповідності встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам ДТП.

У висновку №186 зазначено, що перед зіткненням обидва автомобілі рухались по лівій смузі у попутному напрямку, при цьому автомобіль «Фіат» рухався позаду автомобіля «Вольво».

Такі вихідні дані були взяті із наданих на досудовому слідстві показань водія автомобіля «Вольво» ОСОБА_10 . Під час судового розгляду він їх змінив і дав показання, які узгоджуються з показаннями інших допитаних свідків, потерпілої та обвинуваченого щодо розташування транспортних засобів на різних смугах дороги.

Експерт ОСОБА_15 , який виконав висновок №186, в судовому засіданні підтвердив, що дослідження здійснював на підставі вихідних даних про рух обох транспортних засобів по лівій смузі руху. Слідування ж автомобілів по різних смугах є іншою дорожньою ситуацією, яка досліджується по іншому.

Отже, оскільки в дійсності автомобілі рухались по різних смугах(лівій і правій) руху, тому дорожня ситуація буде іншою, відповідно й інша оцінка дій водіїв у правовому полі Правил дорожнього руху.

З наведених підстав висновок експертизи №186 від 27.06.2017 року в розумінні ст.85 КПК України суд визнає неналежним доказом.

За клопотанням прокурора ухвалою суду від 17.11.2017 року було призначено повторну інженерно-транспортну експертизу щодо дій водіїв у встановленій судом дорожній ситуації, можливості уникнення зіткнення, порушення ПДР, причинно-наслідкового зв`язку руху обвинуваченого по лівій смузі через неякісне покриття правої смуги.

Через відсутність зафіксованих у встановленому порядку на стадії досудового розслідування необхідних для експертного дослідження вихідних даних для проведення цієї експертизи за клопотанням експерта судом надавались спільно погоджені сторонами кримінального провадження додаткові вихідні дані, зокрема, щодо швидкості руху транспортних засобів, відстані виявлення обвинуваченим перешкоди, стану дорожнього покриття правої смуги руху.

Згідно із висновком інженерно-транспортної експертизи від 16.02.2018 року №474 з технічної точки зору водій автомобіля «Вольво» ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.9.2б, 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України, згідно яких завчасно перед початком виконання маневру подати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, але не менше ніж за 50-100 м; безпосередньо перед виконання маневру переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; перед початком розвороту зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку; а також дати дорогу автомобілю «Фіат», який рухався в суміжному ряду ліворуч.

Водій автомобіля «Фіат» ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України, згідно якого в момент виявлення виконання маневру повороту ліворуч(зміни напрямку руху) автомобіля «Вольво» негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

На інші поставлені судом питання відповідь в експертному висновку не надано з різних причин.

За клопотанням сторони обвинувачення в порядку ст.333 КПК України ухвалою суду від 23.05.2018 року було надано доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент з участю обвинуваченого, потерпілої та свідків для з`ясування обстановки і обставин ДТП, маючи на меті усунення неповноти вихідних даних.

Зазначене доручення двічі поверталось до суду через неможливість його виконання з причин неприбуття для проведення слідчого експерименту його учасників, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти проведення даної слідчої дії, однак це було неможливим через неприбуття інших учасників.

Через допущення в ухвалі суду від 17.11.2017 року про призначення повторної інженерно-транспортної експертизи помилки, за клопотанням прокурора ухвалою суду від 23.07.2018 року було призначено додаткову інженерно-транспортну експертизу.

Наданим Волинським НДЕКЦ висновком від 29.08.2018 року №284 на жодне із поставлених судом запитань відповіді не надано. Зокрема, стосовно технічної можливості обвинуваченого уникнути зіткнення через визнання експертом технічно необґрунтованими пояснень ОСОБА_8 про виявлення небезпеки для руху на відстані 10-15 метрів; стосовно вчинення обвинуваченим дій з метою уникнення зіткнення через відсутність слідової інформації слідів шин(гальмування, бічного зсуву, кочення тощо).

Таким чином, забезпечуючи принцип рівності сторін з метою об`єктивного розгляду кримінального провадження, судом були вжиті усі необхідні і можливі процесуальні заходи з метою з`ясування фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди та встановлення істини у справі.

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови №14 від 23.12.2005 року роз`яснив, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.286 КК України об`єктивна сторона цього злочину включає такі обов`язкові ознаки як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками. Відсутність однієї з перелічених обов`язкових ознак виключає наявність в діях особи об`єктивної сторони, яка є одним з обов`язкових елементів складу злочину.

Згідно із обвинувальним актом інкриміноване ОСОБА_8 діяння полягає у порушенні ним вимог п.п.1.5, 2.3б, 2.3д, 11.5, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху.

Враховуючи здобуті та досліджені в ході судового розгляду докази в їх сукупності, суд вважає, що порушення обвинуваченим вказаних вимог ПДР України стороною обвинувачення належними та достатніми доказами не підтверджено, а причинний зв`язок між діями ОСОБА_8 та наслідками, що настали, не доведено.

У пункті 7 Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року зазначено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений вказав, що причиною його перестроювання з правої смуги на ліву була неякісність дорожнього покриття, зокрема, наявність вибоїн та горбів.

Дану обставину підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і потерпіла ОСОБА_7 .

Як свідчить зміст досліджених судом висновків проведених у кримінальному провадженні експертиз, про цю обставину обвинувачений ОСОБА_8 зазначав від початку досудового розслідування.

Однак жодні процесуальні дії для перевірки таких доводів обвинуваченого на стадії досудового розслідування вчинені не булі, а в судовому засіданні такі показання учасників справи не спростовані.

В той же час при вирішенні питання вихідних даних, необхідних для проведення інженерно-транспортної експертизи, сторонами кримінального провадження було погоджено, що в місці ДТП права смуга руху мала сліди ямкового ремонту, в результаті якого дорожнє полотно правої смуги було значно гіршої якості, ніж на лівій смузі, і створювало незручності для руху транспортного засобу.

Отже, рух ОСОБА_8 по лівій смузі руху відповідав його праву на безпечні та зручні умови для руху, що передбачено п.2.12.г Правил дорожнього руху.

Оскільки доказів причинного зв`язку руху обвинуваченого по лівій смузі руху із механізмом зіткнення не встановлено, відсутні підстави для висновку про порушення

ОСОБА_8 за досліджуваних обставин п.11.5 Правил дорожнього руху.

В той же час на підставі показань учасників кримінального провадження, у тому числі, водія автомобіля «Вольво» ОСОБА_10 в якості свідка, суд встановив, що останній здійснював розворот у недозволеному місці всупереч положенням п.п.2.3.д, 10.7.д Правил дорожнього руху.

Цю обставину не заперечує і сторона обвинувачення.

Відповідно до вимог п.1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

На думку суду, в даній ситуації, виходячи з конкретних обставин справи, обвинувачений ОСОБА_8 не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення правил дорожнього руху іншим учасником руху водієм автомобіля «Вольво», не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що водій вказаного транспортного засобу буде здійснювати маневр розвороту в недозволеному місці.

Зазначене свідчить, що в діях обвинуваченого відсутні ознаки порушень п.п.1.5, 2.3.б, 2.3.д, 13.1 Правил дорожнього руху, оскільки аварійна ситуація спричинена не діями ОСОБА_8 , а водієм автомобіля «Вольво».

Саме ж по собі неуникнення зіткнення обвинуваченим не може бути поставлене йому у вину, оскільки його дії були вимушеними і не перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Стосовно технічної необґрунтованості показань обвинуваченого в частині виявлення ним перешкоди(автомобіля «Вольво») на відстані 10-15 метрів, про що йдеться в двох останніх інженерно-транспортних експертизах і на це звернув увагу прокурор в ході судового розгляду, то сама по собі ця обставина за відсутності інших належних доказів аж ніяк не спроможна доводити винуватість ОСОБА_8 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наявності між його діями та наслідками причинно-наслідкового зв`язку.

Жодного доказу того, що при досліджуваних подіях ОСОБА_8 в будь-який спосіб міг уникнути зіткнення з технічної точки зору, не здобуто і на судовий розгляд не надано. Вищевказана думка експерта не обгрунтована якимись розрахунками, а його твердження носить характер припущення, про що свідчить визначене експертом місце можливого зіткнення між 10 і 15 метром від передньої частини автопоїзда. Такий 5-метровий проміжок для можливого місця зіткнення не дає підстав вважати дослідження експерта достатньо повним і належним чином мотивованим.

За викладених обставин суд вважає, що сторона обвинувачення не здобула і не надала достатніх і беззаперечних доказів невідповідності дій обвинуваченого ОСОБА_8 вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

При цьому слід також врахувати практику Європейського суду з прав людини і норми. Зокрема, в справі «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року зазначено, що «в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення».

Критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним(справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Отже, з огляду на наведене, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, із яких не можна зробити категоричного висновку щодо винуватості особи у скоєнні злочину.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши надані стороною обвинувачення та захисту докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не наведено достатньо доказів винуватості вчинення ОСОБА_8 злочину поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 373 КПК України якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, то суд ухвалює виправдувальний вирок.

За таких обставин ОСОБА_8 підлягає виправданню за недоведеністю наявності в його діях складу передбаченого ч.1 ст. 286 КК України злочину.

У зв`язку із виправданням обвинуваченого цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Ковельської міської ради підлягає залишенню без розгляду на підставі ч.3 ст.129 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України з урахуванням прийнятого судом в ході судового розгляду рішення про повернення обвинуваченому належного йому автомобіля «Фіат».

Процесуальні витрати на проведення експертиз віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8 у пред`явленому йому за ч.1 ст.286 КК України обвинуваченні визнати невинуватим за недоведеністю в його діянні складу злочину і по суду виправданим.

Цивільний позов начальника Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської міської ради про стягнення з ОСОБА_8 4551,12 гривень витрат на лікування потерпілої залишити без розгляду.

Процесуальні витрати на проведення експертиз в загальній сумі 8418(вісім тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 15 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази: сідловий тягач «Вольво», номерний знак НОМЕР_2 , залишити у володінні ОСОБА_10 ;

напівпричіп «Кроне», номерний знак НОМЕР_3 , який знаходиться на стоянці по вулиці Київській в селі Вишнів Любомльського району Волинської області, повернути ОСОБА_10 ;

автомобіль «Фіат», номерний знак НОМЕР_1 , залишити у володінні ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1