БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУДЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №728/1728/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000425 від 11.07.2018р. щодо застосування примусових заходів медичного характеру стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, вдівця, пенсіонера, раніше не судимого, -

за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Борзнянського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження №0000425 від 11.07.2018р. по обвинуваченню ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.125 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 11 липня 2018 року близько 15-00 год., перебуваючи в господарстві ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, матеріальних об`єктів та заподіяння майнової шкоди, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді небезпеки для життя і здоров`я людей, які проживають за вищевказаною адресою та сусідніх будівель, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій за допомогою сірників умисно здійснив підпал будинку ОСОБА_6 , внаслідок чого відбулося загорання житлового будинку, всіх речей, які були у будинку, чим ОСОБА_6 було заподіяно матеріальних збитків на загальну суму 227450,00 грн.

Після цього, ОСОБА_7 11 липня 2018 року близько 16-00 год., перебуваючи в господарстві ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, матеріальних об`єктів та заподіяння майнової шкоди, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді небезпеки для життя і здоров`я людей, які проживають за вищевказаною адресою та сусідніх будівель, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій за допомогою сірників умисно, повторно, здійснив підпал будинку ОСОБА_5 , внаслідок чого відбулося загорання житлового будинку, що призвело до спричинення ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 2498,50 грн.

Окрім цього, ОСОБА_7 11 липня 2018 року близько 16-00 год., перебуваючи в господарстві ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , умисно вкусив ОСОБА_5 , яка перешкоджала знищенню її майна, за обличчя, чим заподіяв останній тілесне ушкодження у вигляді укушеної рани правої надбрівної дуги з дефектом тканини, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я строком не більше 21 дня.

По даному кримінальному провадженню здійснювався судовий розгляд, під час якого були допитані потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , досліджено усі матеріали кримінального провадження.

Зокрема, будучи допитаним як обвинувачений, ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що будинків та майна ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не палив, потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень не наносив, а подій, які відбувалися 11 липня 2018 року не пам`ятає.

З урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_7 в судовому засіданні за клопотанням прокурора ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року було призначено додаткову амбулаторну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану обвинуваченого на теперішній час.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2018 року з урахуванням висновку додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №669 від 18.12.2018р. змінено порядок судового розгляду даного кримінального провадження й продовжено судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.

В судовому засіданні прокурор вважав доведеною винуватість ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.125 КК України, але з урахуванням висновку додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_7 на даний час просив застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в судовому засіданні просили ізолювати ОСОБА_7 від суспільства через його агресивний стан та протиправну поведінку.

Захисник в судовому засіданні вважав, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, в зв`язку з чим просив відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження.

З урахуванням думки учасників кримінального провадження та зважаючи на стан психічного здоров`я особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у відповідності до вимог ч.1 ст.512 КПК України було вирішено проводити судовий розгляд без участі ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення потерпілих, дослідивши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши позиції прокурора та захисника, суд приходить до такого висновку.

Судом визнано недоведеним, що мали місце кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.194 КК України.
Так, за змістом диспозиції ч.2 ст.194 КК України кримінальна відповідальність настає за вчинення того самого діяння (умисне знищення або пошкодження чужого майна), вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки. Тобто, це кримінальне правопорушення відноситься до злочинів з матеріальним складом, для об`єктивної сторони яких КК України потребує наявності як діяння (дії або бездіяльності), так і настання або створення небезпеки (загрози) суспільно небезпечних наслідків.

Водночас обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відповідно до ст.91, 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Прокурором в судовому засіданні надано протоколи прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 11.07.2018р. від потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про скоєння ОСОБА_7 підпалу їх будинків, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних належних та допустимих доказів приналежності вказаним особам знищеного чи пошкодженого майна, яке є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, що вміняється у вину ОСОБА_7 . Також у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що власником будинку є її чоловік ОСОБА_8 . Зазначені обставини не дають суду підстав вважати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 належними потерпілими по справі, тоді як прокурор своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну потерпілих чи надання додаткових доказів щодо власників знищеного майна не скористався; таким правом не скористались і самі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Також не може суд прийняти до уваги як належний та допустимий доказ надані прокурором довідки про вартість майна, видані відповідними суб`єктами підприємницької діяльності, оскільки згідно з вимогами п.6 ч.2 ст.242 КПК України для визначення розміру матеріальних збитків, заподіяної кримінальним правопорушенням, є обов`язковим проведення експертизи. Натомість, прокурор не надав суду жодних доказів намагання провести таку експертизу чи неможливість її проведення під час досудового розслідування. Неконкретизовано перелік та вартість знищеного майна і в обвинувальному акті, як і відсутні відомості про це в наданих прокурором актах про пожежу від 11.07.2018р. Заслуговують на увагу й доводи захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження висновків пожежно-технічної експертизи щодо причин виникнення пожежі, які б могли бути належним та допустимим доказом по справі щодо злочину за ч.2 ст.194 КК України.

Отже, вищевказані обставини свідчать про те, що прокурором поза розумним сумнівом не доведено належними та допустимими доказами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, й ця неповнота досудового розслідування не була усунута стороною державного обвинувачення в судовому засіданні.

Разом з тим, судом визнано доведеним, що мало місце кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, а саме: ОСОБА_7 11 липня 2018 року близько 16-00 год., перебуваючи в господарстві ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , умисно вкусив ОСОБА_5 за обличчя, чим заподіяв останній тілесне ушкодження у вигляді укушеної рани правої надбрівної дуги з дефектом тканини, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я строком не більше 21 дня.

Судом також визнано доведеним, що дане кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, вчинене ОСОБА_7 , що підтверджується:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 12.07.2018р., згідно змісту якого ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_7 11.07.2018р. близько 16-00 год. в АДРЕСА_3 наніс їй тілесні ушкодження: кілька разів вдарив кулаком пообличчю та вкусив за брову над правим оком; просить притягнути ОСОБА_7 до відповідальності;

- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , згідно яких ОСОБА_7 11 липня 2018 року близько 16-00 год., знаходячись в її будинку, тричі вдарив її кулаком в щелепу та вкусив за праву брову, завдавши тілесних ушкоджень;

- висновками судово-медичної-експертизи №158 від 28.07.2018р., згідно яких в ОСОБА_5 мало місце ушкодження у вигляді укушеної рани правої надбрівної дуги з дефектом тканини, яке могло виникнути 11 липня 2018 року близько 16-00 год. від однієї травматичної дії при укусу зубами й відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я строком більше 6, але не більше 21 дня.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_5 прямо вказує на ОСОБА_7 як особу, що завдала їй тілесних ушкоджень, характер, локалізація, давність і механізм утворення яких узгоджується з відомостями протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, показаннями потерпілої та висновками судово-медичної експертизи; відсутні й підстави вважати, що ОСОБА_5 обмовляє ОСОБА_7 у вчиненні фізичного насильства щодо неї. Зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, достатніми і взаємопов`язаними, які суд вважає за можливе покласти в основу рішення.

Судом визнано доведеним, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, вчинене ОСОБА_7 в стані осудності, оскільки згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експеритизи №420 від 02.08.2018р. ОСОБА_7 за своїм психічним станом на періоди часу, до якого відносяться кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними і примусові заходи медичного характеру йому не показані.

Судом також визнано доведеним, що ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення захворів на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, й до ОСОБА_7 слід застосувати примусові заходи медичного характеру, що підтверджується висновками додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №669 від 18.12.2018р., згідно яких у ОСОБА_7 на даний час виявлені клінічні ознаки органічного маячного розладу (F06.2 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), який позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_7 за його психічним станом на теперішній час показане застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Дослідивши вищезазначені судово-психіатричні експертизи, суд приходить до висновку, що вони відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, яке регламентує проведення цих експертиз, є належно вмотивованими, даними на підставі повного вивчення матеріалів справи, ніким не оспорюються і суд не вбачає підстав сумніватися в їх достовірності.

Відповідно до ч.3 ст.19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно зі ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

За змістом положень п.3 ч.1 ст.93 КК України, п.2 ч.1 ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Перелік видів примусових заходів медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб та визначений у ч.1 ст.94 КК України, серед яких і запропонований у висновку судово-психіатричної експертизи госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до ч.3 ст.94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Згідно ч.2 ст.513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.39 рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands) особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: 1/об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; 2/психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; 3/необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Таким чином, встановивши, що мало місце кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, визнавши доведеним, що воно вчинене ОСОБА_7 в стані осудності, але останній захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, що виключає можливість застосування покарання, проте ОСОБА_7 за своїм психічним станом, тяжкістю вчиненого діяння та ступенем небезпечності для себе та для оточуючих (погрожував потерпілим розправою, вчиненням суїциду) потребує примусового лікування, суд находить, що стосовно ОСОБА_7 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, як то і показано у висновку додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №669 від 18.12.2018р.

Враховуючи, що ОСОБА_7 на даний час перебуває у закладі з надання психіатричної допомоги, він за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, з метою запобігання вчинення іншого кримінального правопорушення, забезпечення виконання ухвали суду, суд вважає за необхідне до вступу ухвали в законну силу залишити без змін обраний запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

По кримінальному провадженню маються процесуальні витрати за проведення судової експертизи у розмірі 572,00 грн, які слід віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.19, 92-94 КК України, ст.503, 508, 512, 513, 516 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

До вступу ухвали в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишити без змін поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» (м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 3).

Процесуальні витрати в розмірі 572,00 грн, пов`язані з проведенням судової експертизи, віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі, які знаходяться в Бахмацькому ВП: робочу частину сокири (лезо), пожежне сміття, фрагменти скла, змив, коробок сірників, зразок крові знищити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, може бути оскаржена, такою особою з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1