печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9980/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу територіального відділення Державного бюро розслідувань м. Києва ОСОБА_4 від 22.02.2019 про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:
26.02.2019 у провадженні Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 28.02.2019, на постанову слідчого Першого слідчого відділу територіального відділення Державного бюро розслідувань м. Києва ОСОБА_4 від 22.02.2019 у кримінальному провадженні №0000011 про відмову у визнанні потерпілим

В обґрунтування скарги зазначається, що постанова слідчого є необґрунтованою, оскільки, в силу положень ст. 55 КПК України ОСОБА_3 являється потерпілою особою, що є підставою для скасування рішення слідчого та зобов`язати слідчого до визнання вказаної особи потерпілою.

Особа, що подала скаргу - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Слідчий рішення, якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду слідчим було подано письмові пояснення в яких останній просив відмовити в задоволені скарги та розглядати у його відсутність.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів,враховуючи короткі строки розгляду даної категорії справ.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що першим слідчим відділом Територіального управління бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2019.

21.02.2019 до Територіального управління бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла заява ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2019.

Постановою від 22.02.2019 року слідчого Першого слідчого відділу територіального відділення Державного бюро розслідувань м. Києва ОСОБА_4 в клопотанні ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, відмовлено.

Аргументуючи рішення слідчий вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, не вбачається підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки відсутні будь-які відомості, що свідчили б про завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди.

Проте слідчий суддя, з висновками, які зробив слідчий у своїй постанові від 22.02.2019 погодитися не можу, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані.

Відповідно до постанови слідчого вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені за заявою ОСОБА_3 , який повідомив, щодо вчинення щодо нього протиправних дій працівниками Національної поліції, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Отже, єдиною законною підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано такої шкоди.

Викладене свідчить, що оскаржувана постанова слідчого від 22.02.2019 не відповідає вказаним вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову слідчого від 22.02.2019, як таку що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 55 КПК України, а питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2019 підлягає повторному розгляду з урахуванням встановлених слідчим суддею обставин та наведених норм законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Що стосується порушеного питання перед слідчим суддею, з приводу зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим, то вказане прохання не ґрунтується на положеннях КПК України та не відноситься до компетенції слідчого судді, оскільки слідчий суддя не наділений повноваженням зобов`язувати слідчого приймати конкретні рішення за клопотаннями осіб у кримінальному провадженні, так як слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється відповідно до ч.5 ст.40 КПК України.

Керуючись ст. ст. 55, 303304, 307, 309, КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу територіального відділення Державного бюро розслідувань м. Києва ОСОБА_4 від 22.02.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000011.

В іншій частині вимоги скарги залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1