ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/919/19 Справа № 182/5362/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
потерпілої (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8
представника потерпілої
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000577 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов представника потерпілої задоволено, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 250 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним у тому, що 18.06.2018 року близько 07 години 59 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.11.2007 належить ОСОБА_11 , рухався по вулиці Героїв Чорнобиля в м. Нікополь, Дніпропетровської області з боку вулиці Електрометалургів у напрямку вулиці Дружби. В процесі руху, водій ОСОБА_10 18.06.2018 близько 08 години 00 хвилин в районі КЗ «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 ім. В.М. Усова», яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, 68, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, рухаючись в зоні дії дорожнього знаку 1.33 «Діти» Правил дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 8.7.3. е), 8.10, 12.4, 12.9.6) Правил дорожнього руху та вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» 40 км/год, Правил дорожнього руху, яка діє на даній ділянці вказаної вулиці, слідуючи із перевищенням допустимої швидкості руху більше ніж 50 км/год., не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи необмежену видимість проїзної частини та її елементів, по ходу свого руху, наближаючись до регульованого світлофором пішохідного переходу, на якому в цей час для нього був ввімкнений червоний сигнал, та по якому рухався пішохід ОСОБА_12 , не зупинив керований ним автомобіль на забороняючий сигнал світлофора, продовжив рух та допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y» реєстраційний номер НОМЕР_1 на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вулиці Героїв Чорнобиля по вище вказаному регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора справа наліво за напрямком руху автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В результаті наїзду малолітній пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: скальпованої рани чола, саден та внутрішньо шкірних крововиливів обличчя, крововиливів у м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні у проекції чола зліва, субдурального крововиливу (20,0 мл рідкої крові між м`якими та твердою мозковими оболонками), субарахноїдальних крововиливів на всьому протязі головного мозку та мозочка (крововиливи пі м`якими мозковими оболонками) з проривом у крові у шлуночкові систему головного мозку, забою полюса лівої лобної часки, відкритого перелому лівої плечової кістки, внутрішньо шкірних крововиливів лівого плеча, синця лівого ліктьового суглобу з саднами, осадження шкіри лівого передпліччя з саднами, синця лівого передпліччя, саден лівої та правої кистей, саден правого плеча, синця правого променево-зап`ястного суглобу, синця з осадженням та саднами передньої поверхні черевної стінки, розривів задньої поверхні селезінки з внутрішньочеревною кровотечею (у черевній порожнині 1000,0 мл рідкої, темно-червоної крові), синця з саднами лівого стегна, саден лівого та правого колінних суглобів, саден лівої гомілки, синця правого стегна, синця з садном правої гомілки, саден та синця підошовної поверхні правої стопи, розриву лівого клубово-куприкового з`єднання, крововиливів у м`які тканини черевної стінки, в проекції нижньої третини передньої поверхні правого стегна, середньої третини зовнішньої поверхні лівого стегна, передньої поверхні верхньої третини лівої гомілки, в проекції задньої поверхні правого ліктьового суглобу, лівої бічної поверхні нижньої третини лівої гомілки, задньої поверхні правого променево-зап`ястного суглобу. Усі вищезазначені тілесні ушкодження у сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_10 п.п. 8.7.3.е) та 8.10 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої малолітній пішохід ОСОБА_12 , 2007 року народження, отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 08 годині 30 хвилин в автомобілі швидкої медичної допомоги «FORD TRANZIT» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який прибув до місця дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_10 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, а також в частині визначення розміру цивільного позову. Призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді мінімальної межі покарання визначеної статті 286 КК України 3 роки позбавлення волі, та стягнути з нього цивільний позов у розмірі 20 000 гривень.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції однобічно, неповно та не об`єктивно підійшов до вивчення матеріалів кримінального провадження. Судом було взято до уваги лише обставини кримінального провадження, які вказували на його винність в скоєному злочині.
Зазначає, що повністю визнав вину у скоєнні злочину та не оскаржував фактичних обставин справи на досудовому розслідуванні та в судовому засіданні, але суд першої інстанції не взяв до уваги цілий ряд пом`якшуючих обставин, а саме те, що він сам зателефонував у поліцію після дтп із зізнанням та вказав на місцезнаходження автомобіля, на якому він скоїв кримінальне правопорушення, сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, неодноразово його родичі приносили вибачення та співчуття батькам загиблого, а також допомагали грошима, а також те, що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не значиться, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, займався волонтерською діяльністю. Вважає, що за таких обставин призначене йому покарання не повинно перевищувати 2/3 максимально передбаченого покарання за санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
З приводу стягнення з нього судом першої інстанції цивільного позову у розмірі 250 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, вважає його безпідставним, нічим не підтвердженим та занадто великим. Зазначає, що він на досудовому слідстві та під час судового розгляду визнавав лише позов у сумі 20 000 гривень, оскільки більшу суму він та його родина не в змозі дістати, а потерпілою стороною не надано документальних підтверджень на заявлену суму в якості доказів необхідності стягнення саме такого розміру відшкодування у зв`язку з загибеллю дитини потерпілої.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.
Потерпіла та її представник також заперечували проти задоволення апеляції обвинуваченого та просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований офіційно, тобто не має стабільного законного джерела прибутку, посереднього характеризується за місцем свого остійного проживання, неодноразово допускав порушення ПДР, мав раніше проблеми з алкоголем, незважаючи на те, що керування транспортними засобами, було його основним видом заробітку. Обставинами, що пом`якшують його покарання суд визнав щире каяття під час судового розгляду, ту обставину, що ОСОБА_10 вперше притягається до кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, який є необережним, він має двох неповнолітніх дітей, які перебували на його утриманні. Обставиною, що обтяжує покарання є те, що ОСОБА_10 допустив грубе порушення ПДР, а саме проїхав на червоний сигнал світлофору, керуючи транспортним засобом та перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України строком 7 років саме з реальним його відбуттям.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_13 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення більш суворого покарання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_10 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Що стосується посилання обвинуваченого на те, що призначене йому покарання не повинно перевищувати 2/3 максимально передбаченого покарання за санкцією ч.2 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно статті 69-1 за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Приписи даної норми Закону вимагають відсутності в обвинуваченого обтяжуючих покарання обставин, в даному ж випадку у зв`язку зі скоєнням ОСОБА_10 інкримінованого злочину за ч.2 ст. 286 КК України у стані наркотичного сп`яніння, що визнано судом у відповідності до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з останнього, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, юридичної чи фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, повністю задовольнивши цивільний позов, суд першої інстанції врахував характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_8 , яка втратила малолітнього сина, 2007 року народження, якого виховувала сама, без батька дитини, і яка на момент події ДТП перебувала у стані вагітності, у зв`язку з чим найбільш гостро відчула втрату своєї дитини, а тому навіть сума у розмірі 250 тис. гривень не буде відповідати глибині перенесених страждань потерпілої, оскільки її психоемоційний стан на даний час досі не відновився. Потерпіла морально і психічно переживає з приводу трагічної гибелі свого сина, непоправній утраті рідної людини. Усі ці хвилювання, а також дії обвинуваченого погіршили її душевне та соціальне благополуччя, погіршився стан здоров`я, порушилися її нормальні ділові та життєві зв`язки, і загалом весь хід її звичайного способу життя. Родина потерпілої не є матеріально-забезпеченою, а за весь час досудового розслідування обвинувачений та його рідні навіть не перепросили пробачення у матері неповнолітнього хлопчика.
Таким чином, рішення суду про повне задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 250 000 гривень за рахунок спричинення моральної шкоди є обґрунтованим та вмотивованим.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає, а тому в даному конкретному випадку це питання не є підставою піддавати сумніву законність оскаржуваного судового рішення і не тягне за собою його зміну або скасування в частині заявлених апеляційних вимог.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4