В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1940/18

Провадження № 1-кп/348/344/18

15 листопада 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: голов

уючої судді ОСОБА_1 ,

з уч. секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальні провадження № 0000618 та № 0000713 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , з загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого по тимчасових заробітках, не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, та проникненням у житло, вчиненому повторно.

Злочини ним вчинено при наступних обставинах:

31.08.2018 року приблизно о 12.год 00 хв., ОСОБА_6 прийшов на подвір`я господарства свого швагра ОСОБА_8 , що за адресою АДРЕСА_1 та переконавшись, що власники будинку відсутні і за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до підсобного приміщення, яке розташоване на території даного господарства, де за допомогою металевої труби, яка знаходилась біля дверей господарського приміщення, шляхом злому навісного замка проник всередину даного приміщення, звідки викрав: алюмінієвий дріт довжиною 200 метрів вартістю 5 160 грн., 4 металеві труби довжиною приблизно 2 метри вартістю 862 грн., два металевих кутники довжиною 1,50 м вартістю 114 грн. 30 коп. та дві чавунні батареї загальною вартістю 2 800 грн., а всього викрав майна ОСОБА_8 на загальну суму 8 936 грн. 30 коп. Після вчинення злочину ОСОБА_6 з місця вчинення злочину скрився та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Продовжуючи свої протиправні дії, 07 жовтня 2018 року приблизно о 18,00 год. ОСОБА_6 прийшов до господарства ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_3 , де в нього виник умисел проникнути в будинок потерпілої та вчинити крадіжку. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через відчинене вікно проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав кутову шліфувальну машину марки «Vorhut» вартістю 1 170 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду. Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах, визнав повністю та дав показання про те, що він періодично проживає в своєї сестри в АДРЕСА_1 , а також час від часу в м.Мирне Надвірнянського району Івано-Франківської області, на прожиття заробляє тимчасовоми заробітками.

Стосовно події 31.08.2018 року пояснив наступне. Того дня приблизно о 12.00 год він прийшов на подвір`я господарства свого швагра ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 . Так як в нього не було коштів на їду та сигарети, він вирішив викрасти метал. Він знав, де і що знаходиться в господарстві, оскільки там періодично проживав. Про те, що у підсобному приміщенні, яке знаходиться неподалік житлового будинку, є метал та вироби з нього, він знав. Підійшовши до підсобного приміщення, за допомогою металевої труби, яка знаходилася біля дверей підсобки, він зірвав навісний замок та проник в всередину, де побачив алюмінієвий дріт, металеві труби, металеві кутники та чавунні батареї. Спочатку він виніс дріт, труби та кутники, а пізніше повернувшись, виніс і чавунні батареї. Все вище перелічене майно, яке він викрав, продав в пункт прийому металобрухту, за що отримав загалом 960 грн. За виручені гроші він купив їжу, одяг та поїхав в с. Мирне, Надвірнянського району.

Окрім того пояснив, що з потерпілою ОСОБА_5 та її чоловіком вони були знайомі. Чоловік потерпілої ОСОБА_5 був йому винен гроші в сумі 800 грн., які він позичив останньому приблизно рік тому назад. Ввечері 07 жовтня 2018 року він прийшов до ОСОБА_5 в гості на каву. Підійшовши до господарства ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_3 , він почав стукати у двері будинку, однак двері йому ніхто не відчинив. Побачивши, що вікно в будинку відкрите, він перехилився через вікно та побачив кутову шліфувальну машину марки «Vorhut», яка знаходилася та столі біля вірна і яку викрав. Викрадену шліфувальну машинку він забрав з собою в с. Мирне, Надввірнянського району, маючи на меті потім обміняти її на гроші, які йому був винний чоловік потерпілої. Зранку наступного дня до нього приїхали працівники поліції і він повернув шліфувальну машинку.

Просить вибачення за скоєне, розуміє, що його дії були протиправними, потерпілим відшкодував всі завдані збитки, запевнив суд, що подібного більше не повториться і просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства злочинів при обставинах, викладених у обвинувальних актах та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку прокурора, потерпілих які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, та просить призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні також зазначила, що будь-яких претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, та просить призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З враховуванням викладеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, та проникненням в житло, вчиненому повторно, кваліфіковані вірно.

Суд вважає зайвою кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 двічі за ч.3 ст.185 КК України, оскільки вказані епізоди охоплює єдина кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України. Призначення кримінального покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, які мають однакову (єдину) кваліфікацію за відповідною частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України, не допускається.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує тяжкість вчинених ним злочинів, які відносяться відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілих, висловлену ними в судовому засіданні , які претензій до обвинуваченого не мають та просять призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд враховує те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою провину у вчиненому, активно сприяв в розкритті злочину, відшкодував збитки, щиро розкаявся.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. із послідуючими змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З врахуванням всіх обставини справи, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінки до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статтей, що передбачають покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та ряд обставин, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без реального відбування покарання і ще є підстави звільнити його від відбування призначених основних покарань у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та з врахуванням вище наведеного і думки потерпілих, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід визначити іспитовий строк 1 рік 6 місяців. Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, у відношенні ОСОБА_6 обрано особисте зобов"язання і суд прийшов до висновку про необхідність його продовження до набрання вироком законної сили.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Застосовати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Згідно ст.76 ч.1 п.п. 1, 2, ч. 2 п. 2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до надбрання вироком законної сили залишити особисте зобов"язання.

Речові докази по кримінальному провадженню алюмінієвий дріт, 3 металеві труби довжиною приблизно 2 метри, два металевих кутники довжиною 1,50 м., які знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_11 повернути власнику; кутову шліфмашину марки «Vorhut», яка знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_5 повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1