Справа № 456/4402/18
Провадження № 1-кс/456/20/2019
УХВАЛА

20 лютого 2019 року місто Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, в якій просить зобов?язати Стрийську місцеву прокуратуру внести відомості до ЄРДР за ст.. 383 КК України за правопорушення вчинені ОСОБА_3 та за ст..364 КК України за правопорушення вчинені начальником Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 та передати з дотриманням правил підслідності наявні у неї матеріали до органу досудового слідства та доручити проведення досудового розслідування в порядку ч.7 ст.214 КПК України оскільки, на даний час відомості до ЄРДР не внесені та відшкодувати завдану шкоду скаржникові тому, вимоги скарги просить задоволити.

В судові засідання, призначені на 13.12.2018р., 20.02.2019р. скаржник ОСОБА_2 не з`явився, хоча отримував повідомлення про час і місце розгляду скарги, розгляд скарги на підставі ч.3 ст.306 КПК України відкладався, і суд повторно викликав скаржника в судові засідання однак, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги на вказані дати, скаржник ОСОБА_2 в судові засідання, з невідомих для суду причин, не з`явився, що позбавило суд можливості заслухати особисті пояснення скаржника по суті скарги.

Слідчим суддею прийнято рішення про проведення розгляду скарги за відсутності скаржника ОСОБА_2 , оскільки останній будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, залишення скарги без розгляду суперечить правовим приписам ст.307 КПК України, а відтак, скаргу слід вирішити на підставі поданих доказів. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 5 ст.9 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_2 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судові засідання не з`являвся, а відтак, судом вирішено провести розгляд скарги за його відсутності, що на думку суду не суперечить правовим приписам кримінально-процесуального закону. Суд позбавлений можливості прийняти інше, аніж передбачено ст.307 КПК України, судове рішення по скарзі.

Прокурор в судове засідання не з`явився та не повідомив причини неявки однак, подав заяву про розгляд скарги без його участі та просив відмовити в задоволенні вимог скарги за безпідставністю.

Судом вирішено провести розгляд скарги за його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.3 ст.306 КПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників провадження, фіксування судового засідання на підставі ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалося.

Оглянувши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При розгляді скарги встановлено, що скаржник ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність начальника Стрийського ВП ГУНП У Львівській області, щодо невнесення ним відомостей до ЄРДР відповідно до його заяви від 27.04.2017р. щодо дій ОСОБА_3 і просить зобов?язати Стрийську місцеву прокуратуру внести такі відомості до ЄРДР як щодо ОСОБА_3 за ст..383 КК України так і щодо начальника Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 за ст.. 364 КК України, передати з дотриманням правил підслідності наявні у неї матеріали до органу досудового слідства та доручити проведення досудового розслідування в порядку ч.7 ст.214 КПК України оскільки, на даний час відомості до ЄРДР не внесені та відшкодувати завдану шкоду скаржникові.

У зв`язку з наведеним, враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.303 КПК України, згідно якої на досудовому розслідуванні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність скарги ОСОБА_2 , оскільки з жодними заявами чи повідомленнями до органу прокуратури скаржник не звертався, а відтак, відсутні підстави вважати, що в даному випадку має місце бездіяльність зі сторони суб`єкта оскарження і суд не вправі в даному випадку зобов?язувати прокуратуру на вчинення дій по внесенню заяви ОСОБА_2 до ЄРДР.

Що стосується вимоги скаржника про відшкодування шкоди, то така подана всупереч кримінально-процесуальному закону і не належить до компетенції слідчого судді по вказаному провадженні, а відтак, задоволенню не підлягає. Слід роз`яснити скаржнику, що з питанням про відшкодування шкоди, у випадку її заподіяння, йому слід звертатися в порядку, встановленому законом.

У зв`язку з наведеним, суд вважає скаргу ОСОБА_2 безпідставною і відмовляє в її задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що жодні дії слідчого чи прокурора в даному випадку не оскаржуються, за таких обставин, приходжу до висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.
Керуючись ст..ст.303, 304 КПК України,-
ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 та про зобов`язання Стрийської місцевої прокуратури до вчинення дій, стягнення шкоди відмовити в повному обсязі.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1