Постанова

іменем України
13 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 308/14110/15-к
провадження № 51-3237км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 6 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000651, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено ним.
Згідно з цим вироком органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він у березні 2013 року, перебуваючи неподалік складських приміщень, розташованих біля ринку на вул. Краснодонців у м. Ужгороді, умисно, незаконно з метою збуту, придбав у громадянина ОСОБА_7 5,6590 г особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, що в перерахунок на суху речовину становить 5,3760 г, який умисно, незаконно з метою збуту зберігав при собі в господарському полімерному пакеті. Надалі ОСОБА_6 , підійшовши через проїзну частину до повороту вул. Краснодонців, неподалік центрального входу ринку, умисно, незаконно збув за 360 грн громадянину ОСОБА_8 , який там чекав на нього згідно з попередньою домовленістю, придбаний у ОСОБА_7 паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, що в перерахунку на суху речовину становить 5,3760 г.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 6 листопада 2017 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки ряду доказів сторони обвинувачення, не зважив на показання свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні та під час слідчого експерименту на досудовому розслідуванні підтвердив обставини придбання наркотичного засобу саме у ОСОБА_6 , також взяв до уваги протокол огляду місця події від 13 квітня 2013 року, згідно з яким у ОСОБА_8 вилучено придбану ним у ОСОБА_9 наркотичну речовину в присутності понятого ОСОБА_10 , який під час судового засідання підтвердив зазначені події.
Також прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим та неналежним доказом висновок експерта від 17 квітня 2013 року №18/201 через відсутність речових доказів і той факт, що експертизу проведено у межах іншого кримінального провадження, оскільки, на думку прокурора, у вироку Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року зазначено, що експерт проводив дослідження саме вилученої у ОСОБА_8 13 квітні 2013 року наркотичної речовини, яку він придбав у ОСОБА_6 .
При цьому прокурор зазначає, що суд першої інстанції, допустивши такі порушення неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність щодо визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК.
Крім того, прокурор вказує, що апеляційний суд, залишаючи виправдувальний вирок без змін, не усунув вищезазначених порушень першої інстанції, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, а при розгляді апеляційної скарги прокурора допустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону передбачених статтею 412 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Зокрема, прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції упереджено оцінив показання свідка ОСОБА_8 , який під час слідчого експерименту та в судовому засіданні детально розповів про всі обставини придбання наркотичного засобу у ОСОБА_6 . Також прокурор звертає увагу, що цей суд не зважаючи на надані стороною обвинувачення докази, а саме протокол огляду місця події від 13 квітня 2013 року, протокол слідчого експерименту з ОСОБА_8 , вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року, висновок експерта від 17 квітня 2013 року №18/201, не вказав належних мотивів, якими він керувався залишаючи без зміни вирок районного суду.
Крім того, прокурор істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо безпосередності дослідження доказів, вбачає в тому, що суд задовольнивши його клопотання про залучення доказів до матеріалів кримінального провадження, не дослідив їх безпосередньо у судовому засіданні.
Висновок суду про неможливість допиту свідка ОСОБА_7 прокурор вважає передчасним, оскільки цей свідок двічі приходив до апеляційного суду, однак судові засіданні не відбувались через відсутність складу суду та значне запізнення судового засідання.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_6 не погоджуючись з касаційною скаргою прокурора, зазначає, що судові рішення є законними та обґрунтованими, відзначає, що стороною обвинувачення не представлено належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

У частині 2 статті 17 КПК передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

Таке обвинувачення ґрунтувалося на таких доказах, як: витяг з кримінального провадження №0000651 від 24 квітня 2013 року, рапорт про проведення оперативно-розшукових заходів, розписка ОСОБА_6 про відсутність претензій до працівників міліції, доручення про проведення досудового розслідування, повідомлення про початок досудового слідства, постанова про визначення місця проведення досудового розслідування, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 , протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , копія протоколу огляду місця події від 13 квітня 2013 року, копія висновку експерта від 17 квітня 2013 року №18/201 проведеного на підставі постанови від 15 квітня 2013 року про призначення судово-хімічної експертизи у кримінальному провадженні №0000614, покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Місцевий суд, перевіривши вказані докази та допитавши у судовому засіданні свідків, у своєму рішенні зробив висновок, що органом досудового розслідування не доведено незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збуту особливо небезпечного наркотичного засобу ОСОБА_6 .

Таких висновків суд першої інстанції дійшов з урахуванням досліджених та проаналізованих доказів, наданих стороною обвинувачення. При цьому зазначив, що свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що придбав наркотичну речовину у ОСОБА_6 , однак, окрім суб`єктивної позиції вказаного свідка, такі обставини нічим не підтверджено. До того ж ОСОБА_6 заперечує причетність до вказаного кримінального правопорушення. Свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях на суді лише вказав, що був присутній під час вилучення у ОСОБА_8 якоїсь речовини.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що висновок експертизи, на який посилається сторона обвинувачення, не може бути належним та допустимим, оскільки вона була проведена у межах іншого кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 не був процесуальною стороною та був позбавлений визначених кримінальним процесуальним законом належних йому прав, а в реєстрі матеріалів кримінального провадження також відсутні власне речові докази щодо яких проводилась зазначена експертиза.

Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що постанова про визначення місця проведення досудового розслідування від 24 квітня 2013 року, була прийнята з порушеннями вимог закону, оскільки мета та підстави такої зміни дотриманні не були.

Враховуючи викладене, районний суд дійшов висновку про те, що жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не свідчить про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, а інших доказів, які би підтверджували його вину, стороною обвинувачення не надано.

Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, в порядку статті 404 КПК частково дослідив докази у вказаному кримінальному провадженні, при цьому залишаючи без зміни вирок районного суду, зазначив, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 лише 24 квітня 2017 року, тобто майже через 4 роки після виявлення наркотичної речовини у ОСОБА_8 та проведення експертизи №18/201 від 17 квітня 2013 року, крім того, в реєстрі матеріалів кримінального провадження відсутні дані про речові докази, які так і не були представлені в суді першої інстанції.
Також, суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що свідок ОСОБА_7 неодноразово викликався в судове засідання, суд п`ять разів постановляв ухвалу про його привід, як у суді першої інстанції так і в апеляційному суді, однак такі судові рішення виконано не було, при цьому за даними правоохоронних органів ОСОБА_7 за зазначеною адресою не проживає, а відповідно до довідки №128/01-7 від 28 вересня 2016 року перебуває на диспансерному обліку в психоневрологічному відділенні Ужгородської міської поліклініки з 2016 року.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження не встановлено процесуальних порушень при оцінці та дослідженні доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК.
Твердження прокурора про те, що апеляційний суд, хоча і задовольнив клопотання прокурора про приєднання до кримінального провадження витягу з реєстру кримінального провадження № 0000651, постанови про закриття кримінального провадження від 21 червня 2013 року стосовно ОСОБА_12 прокурором Свалявського району Закарпатської області ОСОБА_13 , постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 2 липня 2013 року щодо ОСОБА_12 , судові рішення за 2014 рік у кримінальному провадженні №308/21981/13-к відносно ОСОБА_6 та копію вироку Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_8 , однак не дослідив їх у судовому засіданні, є безпідставними, оскільки такі документи наявні у матеріалах кримінального провадження, однак, як убачається із звукозапису судового засідання від 6 листопада 2017 року, після закінчення дослідження письмових доказів від прокурора не надходило клопотання про дослідження вказаних документів.
Тобто клопотання прокурора про залучення письмових доказів було задоволено та при дослідженні доказів у суді апеляційної інстанції сторону обвинувачення не було обмежено у її правах.
При цьому апеляційний суд, провівши частково судове слідство, у своєму рішенні посилався лише на ті докази та показання учасників процесу, які були здобуті безпосередньо у судах, як першої, так і апеляційної інстанцій, а тому доводи прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону щодо безпосередності дослідження доказів у кримінальному провадженні є неспроможними.

Зокрема, під час розгляду кримінального провадження мають бути враховані обставини в їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу прокурор.

Отже, для підтвердження винуватості особи потребується сукупність доказів, у томі числі таких, які не викликають сумніву в їх правдивості та/або усувають вірогідність зацікавленості таких осіб.

Що стосується наведених у касаційній скарзі доводів, то прокурор по суті, дав власну оцінку доказам на підтвердження винуватості ОСОБА_12 , відмінну від оцінки, наданої судами попередніх інстанцій, однак не обґрунтував наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судові рішення щодо останніх підлягали би безумовному скасуванню.
Тобто рішення про виправдання ОСОБА_12 є обґрунтованим, а ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, висновки судів про виправдання ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення належно мотивовано. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, колегією суддів не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 6 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3