КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/451/2019
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року,

за участю прокурора: ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2016 року задоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 , який є захисником підозрюваного ОСОБА_10 , на бездіяльність заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 , яка допущена під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207.

Постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 від 29.12.2015 року про відмову в задоволені клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000207 від 21.02.2015 року скасовано.

Зобов`язано уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000207 вчинити дії, визначені п.1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_10 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000207 від 21.02.2015 року.

Протягом 24 годин з моменту прийняття уповноваженим прокурором у кримінальному провадженні постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000207 від 21.02.2015 року, зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про закриття кримінального провадження.

У скарзі, поданій до суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , просив скасувати постанову уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000207, винесену 29 грудня 2015 р. про відмову в задоволенні клопотання-скарги від 25.12.2015 р. Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000207 розглянути клопотання-скаргу від 25.12.2015 р. вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1 ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_10 щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України.

Вимоги скарги захисника обґрунтовані тим, що бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000207 полягає у незадоволенні клопотання-скарги від 25.12.2015 р., у невиконанні обов`язку з вчинення дій, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1 ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_10 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а також порушення частини 1 та п.п.5 та 6 частини 2 статті 28 КПК України щодо недодержання розумного строку розслідування кримінального провадження.

Захисник у скарзі також зазначає, що незважаючи на наявність доказів відсутності в діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, уповноважений прокурор не виконує свій обов`язок щодо закриття кримінального провадження.

Крім того кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Водночас, як вбачається з матеріалів справи по кримінальному провадженню № 0000207 за останній рік (на момент подання скарги до суду першої інстанції) не було прийнято жодного процесуального рішення, що крім очевидного порушення вимог статті 28 КПК України, також є порушенням прав громадянина ОСОБА_10 , якого без наявності достатніх підстав підозрюють у вчиненні злочину, обмежено в пересуванні, щодо рухомого та нерухомого майна якого прийнято рішення про накладення арешту. Водночас докази, як вбачається з матеріалів справи, зібрані під час проведення слідчих дій докази, свідчать про безпідставність звинувачення громадянина ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, які йому інкримінують.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000207 за підозрою ОСОБА_10 за ч. 5 ст.191, ч. 3 ст. 368-2 КК України є недостатньо вмотивованою.

Так, прокурор, відхиливши клопотання захисника залишив поза увагою, що розумний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 слід обраховувати з дати повідомлення про підозру - 29.12.2014 року, чим порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 8, 17, 22, 28, 283, 284 КПК України.

Прокурором також не було надано оцінку та не спростовано доказів, які прямо вказують на законність отримання ТОВ «Карпатибудінвест» коштів від ДП «Держекоінвест» за договором №2339/06 та спростовують відомості, викладені у заяві про злочин Громадського об`єднання «Центр протидії корупції» від 05.12.2014 року та у протоколі допиту свідка. А саме, не надано оцінки висновку судово-економічної та будівельної експертизи, за договором №2339/06 від 26.02.2013 року, укладеним з ДП «Держекоінвест», ТОВ «Карпатибудінвест», яким встановлено факт виконання робіт в повному обсязі, їх відповідне документальне відображення та відсутність збитків ДП «Держекоінвест»; довідці ДПІ у м. Дружківка Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 23.04.2015 року №127/05-10-22/36404613 за результатами проведення зустрічної звірки ТОВ «Карпатибудінвест»; рішенню Господарського суду м. Києва від 15.07.2015 року по справі №910/24456/13, яким встановлено факт укладання договору №2339/06 між ДП «Держекоінвест» з ТОВ «Карпатибудінвест», та належне виконання умов зазначеного договору зі сторони ТОВ «Карпатибудінвест»; постанові Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 року по справі №910/24456/13, якою залишено в силі рішення Господарського суду м. Києва.

В свою чергу, прокурор у своїй постанові не спростував доводів захисника, викладених у клопотанні від 25.12.2015 року, щодо необґрунтованого пред`явлення підозри ОСОБА_10 та лише процитував його доводи і зазначив, що вони є необґрунтованими та безпідставними, без зазначення правового обґрунтування та доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у відкритті провадження, у зв`язку із тим, що скарга подана на рішення прокурора, що не підлягає оскарженню.

Вважає, що ухвала суду є очевидно незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог процесуальний прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначає, що приймаючи рішення про відкриття провадження за скаргою сторони захисту, судом не враховані вимоги ч. 2 ст. 132, п. 2, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 306 КПК України. Так, достовірно знаючи про те, що підсудність розгляду скарг на дії та рішення службових осіб Генеральної прокуратури України, відноситься до Печерського районного суду м. Києва, керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 304 КПК України суд повинен був повернути скаргу заявнику у зв`язку з тим, що вона не підлягала розгляду в даному суді.

Крім того, у вказаному кримінальному провадженні дотримані строки досудового розслідування. З моменту повідомлення про підозру особі - 29.12.2014 досудове розслідування неодноразово зупинялося та відновлялося, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України (виконання дій в межах міжнародного співробітництва), а також п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України (підозрюваний переховується від органів досудового розслідування). Постановою заступника Генерального прокурора України від 30.03.2015 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 продовжено до 5 місяців.

Таким чином, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 строк досудового розслідування не сплинув і становить 2 місяці 28 днів, тобто у слідства є ще понад 2 місяці для прийняття процесуальних рішень чи вчинення процесуальних дій, а при необхідності вказаний строк у кримінальних провадженнях даної категорії може бути продовжений до 12 місяців.

Враховуючи те, що рішення про закриття провадження щодо ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України може бути прийнято прокурором протягом всього строку слідства, доводи сторони захисту щодо бездіяльності прокурора у вигляді не закриття кримінального провадження не можуть бути підставами для оскарження в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України.

Тому слідчий суддя, відкриваючи провадження за скаргою захисника ОСОБА_9 , грубо порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 303, ч. 4 ст. 304 КПК України щодо обов`язку відмовити у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення прокурора, що не підлягає оскарженню.

Дійшовши до висновку про відсутність в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України, слідчий суддя вийшов за межі наданих на стадії досудового розслідування повноважень, оскільки аналіз доказів та питання достатності і допустимості доказів відноситься виключно до стадії судового розгляду.

Посилання слідчого судді на те, що прокурором при вирішенні клопотання не було надано оцінку та не спростовано доводів сторони захисту, зокрема висновків судово-будівельної та економічної експертизи, довідок ДПІ, та інших є безпідставними, оскільки такі питання суд не міг вирішувати під час розгляду скарги на стадії досудового розслідування, судом не оглядалися матеріали кримінального провадження, не досліджувалися оригінали документів, не викликались та не допитувались у суді свідки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали провадження за скаргою та матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Посилання начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на те, що скарга розглянута неналежним судом, так як підсудність розгляду скарг на дії та рішення службових осіб Генеральної прокуратури України відноситься до Печерського районного суду м. Києва, а тому керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 304 КПК України слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва повинен був повернути скаргу заявнику у зв`язку з тим, що вона не підлягала розгляду в даному суді, є безпідставними, оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2016 року задоволено подання голови Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 та провадження за скаргою адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 від 29 грудня 2015 р. про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000207, направлено на розгляд Солом`янського районного суду м. Києва (т. 2 а.с. 59).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Законом України № 2213-VIII від 16.11.2017 р. внесено зміни до ст. 303 КПК України та доповнено її п. 9-1 «згідно з яким на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування особою, якій відмовлено в задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником».

Таким чином, під час апеляційного розгляду суд повинен керуватись положеннями п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, згідно з якими скарга адвоката ОСОБА_9 на недотримання розумних строків при проведенні досудового розслідування є прийнятною та підлягає судовому розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і справедливим судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ці ж положення закріплені в п. п. 1, 2,8, 10, 17 ст. 7, ст. ст. 8, 9, 17, 28 КПК України.

Так, згідно ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях також зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, 10.04.21014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України. В ході досудового розслідування №0000107, ОСОБА_10 29.12.2014 року було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України. 21.02.2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 було виділено в окреме кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207.

Постановою від 29.12.2014 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України.

У зв`язку з порушенням прокурором у кримінальному провадженні №0000207 ч. 1 та п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 28 КПК України та недодержанням розумного строку розслідування кримінального провадження, адвокатом ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_10 , 25.12.2015 року було подане відповідне клопотання.

Постановою заступника Генерального прокурора України державним радником юстиції ОСОБА_11 від 29.12.2015 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, з посиланням на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_10 від 29.12.2014 року у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України, ґрунтується на наявних в матеріалах досудового розслідування достатніх об`єктивних доказах та відповідно підстав для закриття кримінального провадження не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена постанова є необґрунтованою, прийнятою з грубими порушеннями норм чинного законодавства.

Органами досудового розслідування неодноразово зупинялось кримінальне провадження в зв`язку з розшуком ОСОБА_10 , однак ця обставина не може бути прийнята до уваги як підстава для визнання дотримання досудовим слідством «розумних строків», так як вказані постанови виносились лише з підстав розшуку підозрюваного та визнавались судом незаконними та скасовувались (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2016 р. (т. 7 а.с. 96-101). Дана обставина не перешкоджала проведенню інших слідчих чи розшукових дій у кримінальному провадженні, для встановлення допустимих та належних доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень чи відсутності підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності у відповідності з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України.

Згідно п.п. 70, 75, 76 Рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» невиправдане зупинення строків розслідування кримінального провадження не відповідає вимозі «розумного строку», закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді, прокурор Генеральної прокуратури України у зв`язку з неналежним здійсненням своїх обов`язків в силу вимог ст.ст. 3, 8, 19, 62, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 28 КПК України не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження №0000207, в частині того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений, при цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

У даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 таким офіційним повідомленням, від якого слід починати обраховувати розумний строк, є пред`явлення ОСОБА_10 повідомлення про підозру 29.12.2014 року.

На момент ухвалення рішення суду першої інстанції, кримінальне провадження №0000207 розслідувалось більше року, при цьому рішень про продовження строку досудового розслідування як по кримінальному провадженню №0000107, так й по виділеному в окреме провадження 21.02.2015 року №0000207 не приймалося.

На час розгляду провадження в апеляційному суді встановлено, що процесуальні рішення у кримінальному провадженні слідчим та прокурором щодо встановлення фактичних обставин та доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів не приймались, а будь-які слідчі дії протягом більше трьох років не проводились.

Органами досудового слідства не приймались заходи щодо його проведення в розумні строки в межах спеціального розслідування. Так, відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне розслідування здійснюється за клопотанням слідчого на підставі ухвали слідчого судді, зокрема і у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ч. ч. 2-5 ст. 191 КК України стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства і суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Однак, органи досудового розслідування при наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 297-1 КПК України, не звертались з відповідним клопотанням до слідчого судді, що вказує на умисне, незаконне порушення прав особи через недотримання розумних строків досудового розслідування.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема (рішення Європейського суду з прав людини від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України»), у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування). У практиці Європейського суду з прав людини таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

В Україні таким першим офіційним повідомленням є повідомлення про підозру і відповідно, «розумний строк» з цього моменту починає обраховуватись, як період досудового розслідування.

Крім того, прокурором не було надано оцінку та не спростовано доказів, які прямо вказують на законність отримання ТОВ «Карпатибудінвест» коштів від ДП «Держекоінвест» за договором №2339/06 та спростовують відомості, викладені у заяві про злочин Громадського об`єднання «Центр протидії корупції» від 05.12.2014 року та у протоколі допиту свідка. Прокурор також не спростував доводів захисника, викладених у клопотанні від 25.12.2015 року щодо необґрунтованого пред`явлення підозри ОСОБА_10 , та лише процитував його доводи і зазначив, що вони є необґрунтованими та безпідставними, без зазначення правового обґрунтування, доказів, підстав та мотивів відмови в задоволенні клопотання.

Між тим, кримінальне провадження не містить належних та допустимих доказів щодо винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, іслідчий суддя не виходив за межі своїх повноважень, надаючи повну та всебічну оцінку постанові прокурора про відмову в задоволенні клопотання щодо порушення розумних строків досудового розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 КПК України кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Закриття провадження в зв`язку з недотриманням розумних строків прямо не передбачено ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Положення ч. 5 ст. 28 КПК України узгоджуються з вимогами п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо закриття провадження в разі закінчення строків досудового розслідування, та п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, якщо під час досудового розслідування встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, передбачених ч. 1 ст. 7 КПК України, закриття кримінального провадження в зв`язку з недотриманням розумних строків розслідування є дієвим захистом прав особи, з метою припинення та недопущення в подальшому їх порушення.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.02.2019 року № 1-р/2019 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) стаття 368-2 КК України, яка втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення, в зв`язку з чим постановою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 від 18 березня 2019 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України закрито.

Враховуючи викладене рішення Конституційного суду України, зміни кримінального процесуального закону, згідно з якими недотримання розумних строків підлягає оскарженню на досудовому розслідуванні, грубе порушення органами досудового розслідування прав особи в зв`язку з недотриманням розумних строків досудового розслідування, невиконання ст. ст. 3, 8, 62 Конституції України, які є нормами прямої дії, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 7, 9, 17, 21, 22, 24, 28 КПК України, встановлені апеляційним судом фактичні обставини провадження, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

А тому, рішення слідчого судді про задоволення скарги адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , на бездіяльність заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 , яка допущена під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207, щодо недотримання розумних строків досудового розслідування відповідає діючому кримінальному та кримінальному процесуальному законодавству, є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Так, вимоги апеляційної скарги про необхідність відмови у відкритті провадження, у зв`язку із тим, що скарга подана на рішення прокурора, що не підлягає оскарженню, враховуючи те, що рішення про закриття провадження щодо ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України може бути прийнято прокурором протягом всього строку слідства, а тому доводи сторони захисту щодо бездіяльності прокурора у вигляді не закриття кримінального провадження не можуть бути підставами для оскарження в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, є безпідставними, оскільки згідно п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування, може бути оскаржено, а клопотання адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_10 від 25.12.2015 року було подано у зв`язку з порушенням прокурором у кримінальному провадженні №0000207 ч. 1 та п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 28 КПК України та недодержанням розумного строку розслідування кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали слідчого судді через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування рішення слідчого судді, апеляційна скарга начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року за скаргою ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000207 щодо ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 368-2, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4