Справа № 461/358/19
Провадження № 1-в/461/31/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2019 року м. Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , засудженого вироком Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року за ст. 93 п. «г» КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі,

про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання, відповідно до вимог ст. 72 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ст. 72 КК України за період з 09.09.2000 року по 30.10.2001 року.

Представник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» та прокурор подали заяви про розгляд справи без їх участі, зазначили, що проти задоволення клопотання не заперечують.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, суд дійшов наступного висновку.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року внесені зміни до п.5 ст.72 КК України та встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі у межах кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Разом з цим, диспозиція ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, до яких довічне позбавлення волі не відноситься.

Проте, згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 26 жовтня 2017 року, суд дійшов висновку про те, що положення частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону №838-VIII слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Верховний суд України у вказаній постанові зауважив на тому, що статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.

Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 грудня 1950 року.

Відповідно до положень статті 52 КК України основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для, військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Довічне позбавлення волі - найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування - після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання, про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру - після відбуття п`яти років строку покарання, про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень - після фактичного відбуття не менше п`яти років строку покарання.

Крім того, ч.5 ст.72 КК України не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. У зв`язку з чим, положення ч.5 ст.72 КК України поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічне позбавлення волі».

Як зазначено у вищевказаній Постанові Верховного суду України застосування до засуджених до довічного позбавлення волі положень Закону №838-VIII не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року за ст. 93 п. «г» КК України в ред. 1960 року до довічного позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправно-трудовій колонії суворого режиму, з відбуттям перших 8 років в тюрмі.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_5 затриманий 09 вересня 2000 року.

Ухвалою Верховного суду України від 30 жовтня 2001 року вирок Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року змінено, виключено з резолютивної частини вироку рішення суду про визначення виду виправно-трудової установи ОСОБА_5 . У решті вирок залишено без змін.

Вирок Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року, за яким ОСОБА_5 відбуває покарання, набрав законної сили 30 жовтня 2001 року.
За таких обставин, з урахуванням висновку Верховного суду України, суд приходить до переконання, що клопотання підлягає до задоволення та у строк покарання ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09 вересня 2000 року по день набрання вироком законної сили 30 жовтня 2001 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 72 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання, відповідно до вимог ст. 72 КК України задовольнити.

Зарахувати засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання за вироком Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року строк попереднього ув`язнення з 09 вересня 2000 року по 30 жовтня 2001 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1