Справа № 577/1848/18
Провадження № 1-кп/577/309/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
08 березня 2018 року на протязі дня ОСОБА_7 , за місцем проживання в АДРЕСА_2 , спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , братом ОСОБА_9 , вітчимом ОСОБА_10 та приятелем ОСОБА_11 розпивали спиртні напої. Цього дня жодних сварок між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було. Близько 21:30 год. ОСОБА_7 лягла відпочивати, проте ОСОБА_8 , який перебував у стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння, став будити, при цьому схопив за ногу і стягнув з ліжка. З цього приводу між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , діючи умисно з мотивів особистої неприязні, посиленої станом сп`яніння, та з метою припинення приставань з боку ОСОБА_12 , піднялась з ліжка і схопивши туристичний розкладний ніж, який лежав на кріслі поряд з ліжком, розклала його та, тримаючи у правій руці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і їх наслідки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, нанесла останньому один удар в ділянку грудної клітини зліва попавши в область серця.
Потім ОСОБА_7 , злякавшись допомогла потерпілому сісти на ліжко, викликала медичну допомогу і зателефонувала до поліції, залишившись на місці злочину і чекаючи приїзду служб. У подальшому ОСОБА_8 бригадою Конотопської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, яка прибула за викликом, був доставлений до реанімаційного відділення КЗ «Конотопська ЦРЛ імені академіка Михайла Давидова», де йому надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу.
Внаслідок вказаних протиправних дій потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітини зліва в проекції ІV міжребер`я, пошкодження навколосерцевої сумки, проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва з пошкодженням міжреберної артерії, лівобічного пневмогемотораксу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №131 від 27.04.2018 року по ступеню важкості в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Таким чином ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Даний висновок зроблений виходячи із такого.
Статтею 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності судом їх переконливості.
За положенням ч.3 ст.62 Конституції України, аналогічну норму містить ч.4 ст.17 КПК, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
За приписом ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 фактично підтвердила обставини викладені вище зазначивши, що наміру вбивати ОСОБА_8 не мала, при цьому вказала наступне.
З вересня 2017 року проживає з ОСОБА_8 у цивільному шлюбі. 08.03.2018 року, святкуючи жіноче свято, на протязі дня спільно зі співмешканцем ОСОБА_8 , братом ОСОБА_9 , вітчимом ОСОБА_10 та приятелем ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Останнім місцем був будинок АДРЕСА_3 , у якому мешкає з ОСОБА_8 . Близько 21:30 год. сильно сп`янівши вона пішла до кімнати і лягла на ліжко відпочивати. Через деякий час до неї підійшов ОСОБА_8 , який почав заважати, при цьому схопив за ногу і стягнув з ліжка на підлогу внаслідок чого між ними виникла сварка під час якої потерпілий сказав, «що убили її матір, а він вб`є її», і як їй здалося, потягнувся за ножем, що лежав на кріслі біля ліжка. У цей час вона вже піднялась з підлоги і перебувала на проти ОСОБА_8 . Зі словами «не встигнеш» вона схопила ніж, що знаходився на кріслі, розклала і з метою полякати, не маючи наміру вбивати, штирхнула ножем у груди, при цьому мали на меті лише вколоти щоб зупинити потерпілого і зовсім не цілилася у життєво важливі органи. Після нанесеного ножем удару дуже злякалася, допомогла ОСОБА_8 сісти на ліжко і зразу викликала медичну допомогу та повідомила у поліцію. На протязі цього дня між ними не було сварок і жодних передумов до злочину також не було. У вчиненому кається і просить не позбавляти свободи, позов прокурора визнає повністю.
Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що дійсно 08.03.2018 року на протязі дня спільно зі співмешканкою ОСОБА_7 та іншими вживав спиртні напої від чого дуже сп`янів, а тому коли ОСОБА_7 лягла відпочивати став її будити, стягнув за ноги з ліжка. Чому це робив пояснити не може. На цьому грунті між ними виникла сварка під час якої сказав, що вбили матір обвинуваченої, а він вб`є її і потягнувся до крісла, що стояло біля ліжка, на якому лежав ніж. Хотів взяти ніж і полякати. Як ОСОБА_7 схватила ніж і як ним вдарила не бачив. Ніяких претензій до обвинуваченої не має, просить не позбавляти її свободи, оскільки вони продовжують спільне проживання.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що того дня спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими вживали спиртні напої, святкуючи міжнародний жіночий день. Ніяких конфліктів між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відбувалось. Безпосереднім свідком злочину не був, а тому про обставини знає лише зі слів ОСОБА_7 .
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення злочину від 09.03.2018 року ОСОБА_13 повідомила працівників поліції, що 08.03.2018 року близько 21:30 год. за місцем мешкання під час сварки умисно спричинила ножове поранення грудної клітини своєму співмешканцю ОСОБА_8 (а.с.9).
Із протокола огляду вбачається, що місцем злочину є кімната у житловому будинку АДРЕСА_3 , де розташовані два ліжка, між ними знаходиться крісло. На кріслі разом з іншими речами лежить ніж, яким ОСОБА_7 нанесла тілесне ушкодження ОСОБА_8 . З описової частини видно, що це ніж типу шарнірного з`єднання з рукояткою, довжиною у розкладеному стані 17 см., довжина клинка 6,5 см., на якому мається надпис «Минск» (а.с.14-22).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи на час госпіталізації та лікування у ОСОБА_8 мали місце рана грудної клітини зліва в проекції ІV міжребір`я, пошкодження навколосерцевої сумки. Знаходився на стацлікуванні у КЗ КЦРЛ відділення 78 з діагнозом: проникаюче ножове поранення грудної клітки з ліва з пошкодженням міжреберної артерії. Лівобічний пневмогемоторакс. Алкогольне сп`яніння. Дані ушкодження виникли від дії предмету з колюче-ріжучими властивостями, що підтверджується характером пошкоджень та записами медичної документації. По часу спричинення дані ушкодження могли утворитися в час указаний у постанові, що підтверджується записами медичної документації. По ступеню важкості проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва з пошкодженням міжреберної артерії, пошкодження навколо серцевої сумки, лівобічний пневмогемоторакс по небезпечності для життя в момент заподіяння, що згідно пп. «й» п.2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня важкості тілесних пошкоджень в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Виходячи з наявності тілесних ушкоджень потерпілому було здійснено прикладання не менше однократної дії травмуючого предмету. Наявність однієї ізольованої рани грудної клітини вказує на одноразову дію травмуючого предмету. Згідно наданої медичної карти ширина клинка на глибині занурення може становити 1 см. Напрямок раньового каналу проходить зверху вниз, дещо в правому напрямку. В момент нанесення ударів більш ймовірно, що потерпілий та нападник могли знаходитися обличчям один до одного. При хімічному дослідженні крові та сечі виявлено міст етилового спирту, що становить тяжку ступінь алкогольного сп`яніння. В описовій частині цього висновку вказано, що раньовий канал на відстані 5 см проникає в плевральну порожнину (а.с.34-39).
На досудовому слідстві з потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_7 проводились слідчі експерименти під час яких ті розповідали обставини і механізм за яких були спричинені тілесні ушкодження (а.с.40-43, 109-118). Їх покази підтверджені висновками додаткових судово-медичних експертиз за якими не виключено утворення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_8 за обставин вказаних під час проведення слідчих експериментів (а.с.47-49, 124-126).
Згідно висновків судово-медичних (імунологічної та цитологічних) експертиз походження крові на клинку розкладного ножа, на футболці, на відрізку тканини, вилучених з місця злочину, можливо від потерпілого ОСОБА_8 (а.с.64-65, 71-74, 80-82, 88-90).
За висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 під час вчинення злочину психічним захворюванням не страждала, знаходилась в стані простого алкогольного сп`яніння, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не страждає і на даний час. Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не перебувала в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на її свідомість та діяльність. В описовій частині цього висновку маються пояснення ОСОБА_7 у яких остання вказує, «що хотіла просто захиститися від нього, налякати, щоб не ліз до мене, вдарила його у ліву сторону живота, била не сильно, вбивати не хотіла, ніж навіть не повністю увійшов в тіло. Він мовчав, но я відчула, як ніж в нього увійшов. Я одразу витягла ніж і кинула його на пол» (а.с.134-137).
На переконання суду покази ОСОБА_7 в частині того, що вона захищалася від можливих неправомірних дій з боку потерпілого не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодним доказом і спростовуються наведеним вище.
Перекваліфіковуючи дії Брухно з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Про наявність умислу особи та його вид свідчать конкретні дії винного під час вчинення злочину.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).
Під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 перебувала із ОСОБА_8 у фактичних шлюбних стосунках, між ними не було неприязні і цього дня вони не сварилися, конфлікт виник спонтанно на побутовому грунті внаслідок того, що потерпілий заважав відпочивати, лезо ножа, яким наносилось тілесне ушкодження, має довжину лише 6,5 см, а проникнення становило 5 см., що вказує на удар не повної сили. Слід також зазначити, що ніж в руках ОСОБА_7 опинився випадково, удар був одиничний і завданий неприцільно, хоча прийшовся в область серця. Одразу ж після завдання цього удару ОСОБА_7 вжила усіх заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків: усадила на ліжко, викликала швидку медичну допомогу, здійснювала догляд під час лікування. Цього ж дня повідомила у поліцію, а наступного - написала зізнання та покаялась у вчиненому. До теперішнього часу вони продовжують проживати спільно.
Системний аналіз наведених доказів, пояснення ОСОБА_7 про те, що вона не бажала настання смерті потерпілого і фактично вчинила один удар туристичним ножем невеликого розміру, суд, з урахуванням вимог ч.4 ст. 17 КПК України, за якими усі сумніви щодо доведеності вини особи необхідно тлумачити на користь такої особи, приходить до висновку, що прямого умислу на вчинення вбивства потерпілого у обвинуваченої не було.
При відсутності прямого умислу на вбивство потерпілого кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінченого замаху на вбивство, виключається.
На переконання суду, в діях обвинуваченої наявний неконкретизований умисел на настання будь-яких наслідків, які могли настати від удару ножем в потерпілого. Кримінальна відповідальність за вчинені дії, в такому випадку настає за наслідками, що фактично настали, в даному випадку потерпілому заподіянні тяжкі тілесні ушкодження.
Лише ті обставини, що удар ножем був заподіяний в область серця, а також неодноразові конфлікти між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час спільного проживання не можуть беззаперечно свідчити про наявність умислу у ОСОБА_7 на позбавлення життя співмешканця.
За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 повинна бути за ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки доказів, того що обвинувачена наносячи удар ножем бажала настання лише одного конкретного результату - смерті потерпілого, об`єктивно не встановлено.
Пояснення ОСОБА_7 про те, що вона не бажала настання смерті потерпілого не спростовані сукупністю доказів по справі.
Призначаючи покарання суд враховує тяжкість і обставини вчиненого злочину, ступінь та суспільну небезпечність, особу обвинуваченого.
Обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено. Не можна погодитись, що перебування ОСОБА_7 під час вчинення злочину у стані сп`яніння є обтяжуючою обставиною, тому як день 8-го Березня є державним святом, яке відмічається громадянами України.
До пом`якшуючих слід віднести щире каяття, молодий вік, пробачення потерпілим.
З огляду на викладене та з урахуванням дій потерпілого, які спровокували вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку визначеного санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Вирішуючи питання обрання запобіжного заходу, суд враховує вид визначеного покарання, позицію прокурора, який наполягає на взятті під варту ОСОБА_7 з метою належного виконання вироку суду, а тому вважає необхідним до вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Позов прокурора про відшкодування витрат понесених на лікування потерпілого в сумі 4974,76 грн. підлягає задоволенню.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись: ст.ст. 128, 370, 371, 374 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати винною ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання п`ять років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою взявши під варту в залі суду і строк відбуття покарання рахувати з 14 грудня 2018 року.
Позов прокурора задовольнити, стягнути з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Конотопської міської ради 4974 грн. 76 коп.
Речові докази, що перебувають на зберіганні у Конотопському ВП ГУНП в Сумській області: розкладний туристичний ніж, виріз тканини, чоловічу футболку, на яких маються сліди крові, знищити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3