Провадження № 1-кс/331/1064/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву про самовідвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадження суду надійшла заява судді ОСОБА_3 про самовідвід.

В обґрунтування заяви зазначено, що в її провадження надійшло клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області про арешт майна у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 258 КК України. (1-кс/331/1059/2019)

Як вбачається з клопотання, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчинили терористичний акт на території храму «Іоанна Богослова» м. Запоріжжя, вул. Товариська, буд. 76.

В той же час, з листопада 2016 року суддя ОСОБА_3 постійно мешкає в квартирі по АДРЕСА_1 та часто відвідує вказану церкву у вихідні дні та на релігійні свята, так як вона найбільш наближена до місця її фактичного проживання, що означає, що вона за своїми релігійними переконаннями є прихожанином даної церкви.

Вважає, що зазначені факти, а саме приналежність її як приватної особи до парафії храму «Іонна Богослова» може негативно вплинути на її суб`єктивне сприйняття обставин, викладених в клопотанні слідчого, що може привести до винесення необ`єктивного рішення по справі на ґрунті релігійних переконань, тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя ОСОБА_3 заявила собі самовідвід.

Суд, розглянувши матеріали заяви, ознайомившись з доводами заяви про самовідвід, перевіривши їх наявними доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Існує дві вимоги щодо безсторонності суду, а саме:

1) суд повинен бути суб`єктивно вільний від упередження чи зацікавленості в результаті справи;

2) суд також має бути безсторонній з об`єктивної точки зору, тобто має запропонувати досить гарантій для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності (справа Фіндлей, ор. Сіt).

Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: «Існування безсторонності для цілей статті 6 параграф 1 повинно визначатись згідно суб`єктивного тесту, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і також згідно об`єктивного тесту, тобто встановлення, чи суддя має гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно безсторонності» (справа П`єрсак, А 53 параграф 30).

Як зауважував Суд, суддя є безсторонній, поки зворотне не буде доведено (справа ле Компта, ван Лейвена і де Мейра, А 43 параграф 58). До того ж необхідно зазначити, що, крім всього, суди зобов`язані заслуговувати на довіру учасників процесу, особливо обвинувачених.

Європейський суд стверджує в справах Делкурта (А 11 параграф 31), П`єрсака (А 53 параграф 30) і де Куб бера (А 86 параграф 26): «… будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід». «Держави - учасниці мають більшу свободу при розгляді цивільних справ, ніж при розгляді кримінальних справ» (справа Домбо Бехеера А 274 параграф 32), тому гарантії, які, можливо, будуть необхідні для «справедливого слухання» в кримінальних справах, не можуть застосовуватись з такою самою суворістю до розгляду цивільних чи господарських справ.

В пп. 66, 67 рішення ЄС «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.03.2010 зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ), за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (справа «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Крім того, під час з`ясування наявності чи відсутності підстав для відводу судді суд звертає увагу на «Порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання», який розроблений з урахуванням норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів в Україні», ЗУ «Про запобігання корупції» та стандартів етичної поведінки суддів, закріплених у Кодексі суддівської етики та міжнародних актах, з метою:

- відновлення та зміцнення довіри суспільства до судової системи;

- підвищення рівня дотримання етичних стандартів в поведінці суддів;

- запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в діяльності суддів судів загальної юрисдикції, голови та членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників (далі - інших представників судової системи);

- узгодження приватних та публічних інтересів зазначених осіб;

- забезпечення їх неупередженості та об`єктивності, надання переваги дотриманню публічних інтересів при прийнятті рішень;

- унеможливлення появи та розвитку корупції у судовій системі.

Враховуючи викладені вимоги законодавства, з метою недопущення порушення прав підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на справедливий судовий розгляд, зацікавленість суспільства у розгляді даної справи та збереження авторитету судової влади, суд вважає, що заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 76, 81 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Заяву про самовідвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 - задовольнити.
Клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області про арешт майна у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 258 КК України (1-кс/31/1059/2019), передати до канцелярії суду для визначення судді в порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1