ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3459/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/101/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 002093 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.06.2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, раніше не судимого відповідно до ст.89 КК України, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за ст. 15 ч.2 ст.115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. Початок строку відбування покарання обчислено з 22.09.2017, тобто з моменту затримання. Запобіжний захід обрано тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду визнано винним ОСОБА_7 за те, що 22 вересня 2017 року близько 12.00 години, знаходячись в с. Малі Копані Голопристанського району Херсонської області, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , по місцю свого проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою вбивства, передбачаючи, що в результаті його неправомірних дій може настати смерть людини і допускаючи це, завдав один удар ножем потерпілому ОСОБА_9 в область життєво важливих органів грудної клітини зліва, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, внаслідок чого могла настати смерть потерпілого, однак, виконавши всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 злочин не було закінчено у зв`язку з тим, що потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу, завдяки зусиллям сторонніх осіб.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не мав умислу на вбивство потерпілого, не бажав настання його смерті, а в ході сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів,наніс потерпілому удар ножем з метою припинення останнім домагання до його співмешканки. Зазначає, що суд при призначенні йому покарання безпідставно не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та повне визнання своєї вини.

До початку судового розгляду прокурор від апеляційної скарги відмовився.

Захисник, обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду апеляційну скаргу із доповненнями підтримали повністю, не заперечували розглядати апеляційну скаргу без участі потерпілого ОСОБА_9 .

Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_8 обвинуваченого просила апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника та прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України .

Встановленні судом фактичні обставини вчиненого злочину узгоджуються із доказами, викладеними у вироку, і з показаннями самого обвинуваченого, адже фактично він не заперечував під час судового розгляду того, що 22.09.2017 року близько 12.00год. знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті ревнощів умисно вдарив ножем потерпілого ОСОБА_9 в груди в область серця, після чого виштовхав його з будинку, залишивши без допомоги.
Висновком судово-медичної експертизи від 25.10.2017 у потерпілого ОСОБА_9 виявлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва в 4-му міжребер`ї, з пошкодженням міжреберної артерії та лівої легені, що супроводжувалося кровотечею в ліву плевральну порожнину (800 мл за клінічними даними), яке є наслідком впливу колото-ріжучого предмету типу клинка ножа, який наданий на експертизу та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Виникнення вище вказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних ОСОБА_7 , серед іншого, в протоколі проведення слідчого експерименту з його участю від 23.09.2017 не виключається (а.с.106-107).
На одязі обвинуваченого виявлено кров потерпілого як і на клинку ножа, вилученого в ході огляд місця події.
Доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та необхідність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів виходить з наступного.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При цьому, якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Критерієм (мірилом, підставою) цього є правильна кваліфікація фактичних обставин діяння в сукупності: час, місце та спосіб його вчинення, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, характер дій винного, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Якщо із фактичних обставин справи можна зробити висновок, що між обвинуваченим та потерпілою особою не було неприязні, конфлікт виник спонтанно, наприклад, на побутовому ґрунті, знаряддя злочину кухонний ніж, опинився в руках обвинуваченого випадково, удар був одиничний, несильний і неприцільний (навідліг), а тілесне ушкодження поранення, попри те, що визнано небезпечним для життя в момент заподіяння, було неглибоким і таким, що не пошкодило внутрішні органи, якщо при цьому одразу після травмування обвинувачений ужив усіх заходів для надання потерпілій особі невідкладної медичної допомоги, а після цього сам з`явився із зізнанням і покаявся у вчиненому, то такі зовнішні прояви діяння явно свідчать про умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, але не на убивство.
Разом з цим, сукупність вказаних та інших наведених у вироку доказів, належним чином досліджених та перевірених судом першої інстанції підтверджує, що характер дій ОСОБА_7 який цілеспрямовано взяв ніж та умисно вдарив ним потерпілого у груди в область серця, при цьому удар був проникаючим, таким, що пошкодив легені, зумовив значну внутрішню кровотечу, після чого, виштовхав потерпілого на вулицю та залишив там у небезпеці, не вжив заходів щодо надання йому медичної допомоги, свідчить про наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого, який він з причин, що не залежали від його волі не довів до кінця, оскільки потерпілому своєчасно була надана медична допомога.
З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про критичну оцінку показань обвинуваченого про відсутність умислу на вбивство потерпілого.
За встановлених судом обставин дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються:

-формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
-статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;
-докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;
-мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;
-обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;
-мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;
-підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;
-мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Суд дотримався вказаних вимог, виклав у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, яке відповідає наданій судом правовій кваліфікації вчиненого діяння, докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви призначення покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та вказав на положення закону, якими керувався суд.
Посилання обвинуваченого про формальне посилання у вироку на докази та ненадання судом оцінки показанням обвинуваченого про неправильну кваліфікацію дій, суперечить змісту вироку, з мотивувальної частини якого вбачається, що суд критично послався до цих доводів, зазначивши, що не погоджується з думкою обвинуваченого про необхідність кваліфікації діянь ОСОБА_7 за ст.121 ч.1 КК України, оскільки під час судового розгляду встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим виникла неприязнь через ревнощі обвинуваченого, удар був нанесений обвинуваченим умисно за допомогою кухонного ножа в ліву частину грудної клітини, тобто в життєво важливий орган, з пошкодженням лівої легені та внутрішньою плевральною кровотечею (800мл), тобто з прикладанням значної сили, обвинувачений після удару не вживав заходів щодо надання потерпілому будь-якої допомоги чи заходів щодо надання такої допомоги за допомогою сторонніх осіб, навпаки виштовхав потерпілого на вулицю, витер ганчіркою підлогу від крові та вимив ножа, намагаючись знищити сліди злочину, що свідчить про наявність в обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого, і даний злочин не був доведений обвинуваченим до кінця, оскільки потерпілому сторонніми особами була надана своєчасна медична допомога.
З таким висновком повністю погоджується й колегія суддів.

Крім того, вина ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується поясненнями свідків.
Так, свідок ОСОБА_10 безпосередньо виявив потерпілого з ножовим пораненням в області серця, лежачого біля хвіртки свого будинку, який просив по допомогу і він викликав швидку, яка забрала потерпілого. Показання цього свідка доводять як факт заподіяння потерпілому ножового поранення в область серця, так і той факт, що ОСОБА_7 не намагався допомогти потерпілому, покинувши його на самоті після удару ножем.

Свідок ОСОБА_11 також розповіла суду про вказані обставини, що стали відомі їй зі слів чоловіка.

Свідку ОСОБА_12 фельдшеру швидкої допомоги про обставини вчинення злочину стало відомо зі слів потерпілого, який розповів, що його вдарив ножем знайомий, з яким вони не поділили жінку.

Ці докази доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину поряд з його зізнавальними свідченням та письмовими доказами, наведеними у вироку, викладені у вироку досить ретельно, мотивів з яких суд мав би визнати ці докази не допустимим в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

Посилання в апеляційній скарзі з доповненнями обвинуваченого про те, що діяв з метою необхідної оборони, захисту честі своєї співмешканки, не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст.36 КПК України необхідною обороною визначаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б підтверджували версію обвинуваченого про дії, вчинені з метою захисту та не знайшли свого підтвердження і доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_7 про скоєння злочину в стані афекту.

Так, свідок ОСОБА_13 підтвердила факт вживання нею, потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спиртних напоїв в день вчинення злочину, факт періодичних конфліктів між потерпілим та обвинуваченим на ґрунті ревнощів та факт затримання ОСОБА_7 працівниками поліції вже після вчинення злочину.

Про те, що потерпілий ОСОБА_9 , вчиняв будь-які активні дії, посягання, спричинення шкоди обвинуваченому ОСОБА_7 , в судовому засіданні судом першої інстанції не встановлено, як і не встановлено факту протизаконного насильства, тяжкої образи з боку потерпілого, що виникли раптово.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 в ході досудового розслідування, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування допитувався 23.09.2017 року, проводилось впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_9 . Під час судового розгляду (а.п. 16), від ОСОБА_9 надійшла заява від 21.11.2017 року про те, що він від участі в судовому провадженні відмовляється.

Херсонський апеляційний суд встановив, що потерпілий ОСОБА_9 за місцем проживання та реєстрації не проживає, а вказана адреса місця реєстрації в м. Одеса відсутня, як і адреса в АДРЕСА_2 , не проживав та не проживає, є особою без визначеного місця проживання, де перебуває у теперішній час не відомо, тому апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу за відсутності потерпілого, місце проживання та реєстрації якого встановити не можливо.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживанням, відсутність обставин, що обтяжають покарання, обставину, що його пом`якшує неправомірну поведінку потерпілого, що передувала вчиненню злочину і дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення новий злочинів.
Посилання обвинуваченого на безпідставне неврахування при призначенні покарання в якості обставини, що його пом`якшують - щирого каяття у вчиненні злочину та активного сприяння у його розкритті, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.
Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, судді повинні керуватися як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , хоча й зазначив про часткове визнання своєї вини, однак стверджував те, що потерпілий сам винен в цьому, витрати потерпілого на лікування не відшкодував, не намагався іншим чином залагодити свою провину перед потерпілим та не вчинив жодних активних дій, які б свідчили про його щире каяття.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Це може полягати зокрема у повідомленні про всі відомі обставини вчинення злочину; видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

Відносячи активне сприяння у розкритті злочину до обставин, що пом`якшують покарання судам слід ретельно вивчати поведінку обвинуваченого, яка вказувала б на те, що саме за його сприяння розслідування злочину було поліпшено.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 зізнався у вчиненні злочину у зв`язку із викриттям його працівниками поліції.

Апелянт не розкрив в апеляційній скарзі які ж саме активні дії він вчиняв, які б мали істотне значення для розкриття злочину та з яких розкриття злочину було поліпшено, за таких обставин, коли працівниками поліції самостійно виявлено знаряддя та сліди злочину при огляді житла обвинуваченого, що зумовило зізнання у вчиненні злочину під тиском значної кількості доказів, що викривали його у вчиненні злочину.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого із доповненнями задоволенню не підлягає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку не встановлено.
Виходячи з наведеного, вирок суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.06.2018 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3