ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.01.2019 року, постановлену в порядку ст.539 КПК України,- В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Сокирянській ВК №67, згідно вироку Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23.12.2016 року, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покарання у виді виправних робіт.

На цю ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову ухвалу і задовольнити клопотання ОСОБА_7 і замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи.

На обґрунтування своїх вимог апелянт вказував, що суд необґрунтовано при вирішенні клопотання засудженого взяв до уваги дисциплінарні стягнення, які накладалися на ОСОБА_7 , оскільки вони погашені в установленому порядку і його підзахисний вважається таким, що не має стягнень.

Ще адвокат вказував на те, що суд неправильно витлумачив зміст ч.1 ст.82 КК України, зазначивши, що це право суду, а не обов`язок замінити засудженому невідбуте покарання більш м`яким.

Вказував апелянт, що суд не зробив свій висновок про безпідставність заявленого клопотання, а лише погодився з висновком адміністрації колонії про те, що немає підстав для заміни ОСОБА_7 невідбутого покарання більш м`яким.

Зазначав також, що засуджений ОСОБА_7 на час постановлення ухвали суду відбув більше половини призначеного вироком строку покарання і

ЄУНСС 722/1862/18 првоадження №11кп/822/120/19 головуючий у1 інстанції ОСОБА_8

заміна йому невідбутого покарання біль м`яким є виявом довіри до нього, прискоренням процесу ресоціалізації. Вважає, що прогрес в напрямку свого виправлення ОСОБА_7 зробив, про що свідчить його ставлення до скоєного злочину та щире каяття останнього. А тому подальше тримання засудженого в умовах позбавлення волі є невиправданим.

Ще адвокат посилався на рішення ЄСПЛ у справі Вінтера та інших проти Сполученого Королівства.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог апелянта, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи адвоката, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги останнього є необґрунтовані і в задоволенні його апеляційних вимог необхідно відмовити.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання в Сокирянській ВК №67 за вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 04.04.2017 року у виді позбавлення волі 2 роки 6 місяців, призначеного йому за вчинення злочинів, передбачених ст.187 ч.2, 185 ч.3 КК України.

Строк відбування покарання засудженому відраховується з 29.03.2017 року, кінець строку відбування покарання у ОСОБА_7 23.08.2019 року.

Станом на час розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув більше половини строку покарання, призначеного судом.

Посилання адвоката в своїй скарзі на рішення ЕСПЛ у справі Вінтер та інші проти сполученого Королівства є недоречним, оскільки в цій справі Суд вказав про право на розгляд відповідного клопотання для зміни засудженим свого статусу у випадку, якщо відбулися значні зміни в його поведінці та більше «немає обґрунтованих пенологічних підстав для його подальшого тримання за гратами».

В даному випадку засуджений ОСОБА_7 реалізував своє право на розгляд його клопотання про заміну невідбутого покарання більш м`яким.

Що стосується тверджень апелянта про безпідставність врахування судом поведінки засудженого за весь період відбування ним покарання, колегія суддів вважає, що вони також є безпідставні.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Пленумі Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Оскільки накладені на засудженого дисциплінарні стягнення за порушення режиму відбування покарання, які погашені в установленому порядку незадовго до виникнення у нього права на звернення до суду з клопотанням щодо заміни невідбутого покарання більш м`яким, в сукупності з іншими даними, що характеризують особу, можуть свідчити про те, чи став на шлях виправлення ОСОБА_7 , та чи є підстави для застосування до нього вимог ст.82 КК України, суд першої інстанції правильно дослідив всі дані, що характеризують особу засудженого, в тому числі і ті, проти яких заперечував апелянт.

Дослідивши атестаційні листи засудженого за 2017 та 2018 рік, в яких атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , «як такий, що не став на шлях виправлення», а також дослідивши дані про стягнення, які накладалися на засудженого і які погашені у встановленому порядку та інші документи, що характеризують засудженого, а також протокол засідання комісії Сокирянської виправної колонії №67 від 17.05.2018 року, де засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в клопотанні перед судом про застосування ст.82 КК України, як особі, що не довела, що стала на шлях виправлення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким немає.

В матеріалах провадження відсутні достатні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, а тому в задоволенні апеляційної скарги адвоката необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді виправних робіт, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий ОСОБА_9

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

Копія.Згідно з оригіналом: суддя