Справа № 161/9559/18 Провадження №11-кп/802/108/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року,

встановив:

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шпильчина Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Речові докази: транспортний засіб - автомобіль марки "Фіат Дукато", д.н.з. НОМЕР_1 повернуто за належністю власнику ОСОБА_8 .

Знято арешт, який був накладений на автомобіль марки "Фіат Дукато", д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , 1993 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. витрат пов`язаних із залученням експерта для проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2.

Так, ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він 08 березня 2018 року близько 15 год. 25 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки "Fiat Ducato", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Ковельській в крайній правій смузі руху в напрямку до вул.Червоного Хреста зі сторони вул.Набережної у м. Луцьку, зі швидкістю приблизно до 50 км/год., під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташовується навпроти буд. №68а по вул.Ковельській в м.Луцьку, перед яким рухався легковий автомобіль марки "Рено Модус" д.н.з. НОМЕР_3 в крайній лівій смузі руху попереду в попутному напрямку та зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, продовжував рух прямо зі сталою швидкістю тим самим, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, порушивши п.п. 2.3 (б), 12.3, 18.1, 18.4, 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала перехід проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно руху транспортного засобу, та здійснив наїзд на неї.
Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу у вигляді уламкового перелому верхньої гілки правої лобної кістки, лінійного перелому тіла лобної кістки та піднадкістного перелому сідничної кістки справа з передміхуровою гематомою, гематомою затульного, грушеподібного м`язу справа, уламкового перелому бокових мас 1-2 крижових хребців, які згідно висновку судово-медичної експертизи №348 від 11.05.2018 року, за ступенем тяжкості, а саме, переломи кісток відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п.2.3(б), 12.3, 18.1, 18.4, 31.4.5 (г) ПДР України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікацію дій останнього, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого у зв`язку із м`якістю, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В решті вирок просить залишити без змін. Зазначає про те, що призначивши мінімальне покарання у виді штрафу, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, місцевий суд не врахував усі обставини вчиненого злочину та відомості про особу обвинуваченого. Так, не було враховано того, що ОСОБА_8 злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого неповнолітній потерпілій заподіяно середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у зв`язку з чим остання більше 21 доби перебувала на стаціонарному лікуванні. Крім того, не застосовуючи до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевий суд вказав, що транспортний засіб являється єдиним джерелом доходу його сім`ї. Однак, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких документів, які б вказували про те, що використання транспортного засобу ОСОБА_8 є єдиним джерелом доходу. Вказує також і про те, що судом в порушення ст.67 КК України неправомірно було віднесено до обтяжуючих покарання обставин таку обставину, як вчинення злочину щодо неповнолітньої особи, у зв`язку з чим вона підлягає виключенню із судового рішення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого, який її визнав, перевіривши її доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України та доведеність його вини у вчиненні цього злочину, є правильними і грунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при його призначенні не в повній мірі дотримано вимоги ст.ст.50, 65 КК України.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку з наступних підстав.
Так, відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд згідно із ст.65 КК України призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Проте на переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в порушення ст.65 КК України, повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи із того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Призначаючи ОСОБА_8 мінімальне покарання у виді штрафу та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставини, які пом`якшують (щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди) та обтяжують покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та вчинення злочину щодо неповнолітньої особи), особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку неповнолітньої потерпілої та її законного представника, які просили призначити йому покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Однак зазначені обставини судом першої інстанції належним чином не перевірені.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу саме в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України, а також не в повній мірі врахував обставин вчинення злочину, який був вчинений внаслідок грубого порушення ПДР України, і при цьому в стані алкогольного сп`яніння, та наслідків, які настали внаслідок його вчинення це заподіяння потерплій середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, колегія суддів у відповідності з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, наслідки від його вчинення та дані про особу винного. Зокрема враховує, що ОСОБА_8 вчинив неумисний злочин, який за ступенем тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості, те, що він вчинений внаслідок грубого порушення ПДР України, в стані алкогольного сп`яніння, наслідки, які настали внаслідок його вчинення заподіяння потерплій середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я та те, що завдана матеріальна шкода потерпілій відшкодована.

Разом з тим колегія суддів враховує і особу обвинуваченого, який одружений, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також думку неповнолітньої потерпілої та її законного представника, які не наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого колегія суддів відносить - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а до обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити основне покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, а саме - у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, апеляційний суд врахувавши конкретні обставини справи, а також доводи сторони обвинувачення щодо відсутності підстав для незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких доказів того, що обвинувачений використовує транспортний засіб для утримання сім"ї, і він фактично є основним джерелом доходу. Не було таких доказів здобуто і в ході апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів таке основне та додаткове покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, заслуговує на увагу апеляційного суду посилання сторони обвинувачення щодо неправильного віднесення судом першої інстанції до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Так, як убачається із формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і при цьому обставиною, яка обтяжує його покарання зазначено вчинення злочину щодо неповнолітньої особи. Проте на переконання колегії суддів, така обставина не може бути та не була врахована апеляційним судом при призначенні покарання як така, що обтяжує його, оскільки як вірно зазначено стороною обвинувачення, така обставина може враховуватись лише у разі, коли даний факт охоплюється злочинним наміром, тобто за умови, що особа достеменно обізнана про неповнолітній вік потерпілого і цілеспрямовано вчиняє посягання на нього. Злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, за вчинення якого засуджений ОСОБА_8 відноситься до необережних злочинів.
Крім того, статтею 67 КК України визначено вичерпний перелік обставин, які обтяжують покарання, і при його призначенні суд не може визнавати такими, що його обтяжують, обставини не зазначенні в цій статті.
В переліку обставин, що обтяжують покарання, така обставина як вчинення злочину щодо неповнолітньої особи у вищевказаній нормі закону - відсутня.
А тому, дана обставина підлягає виключенню з формулювання обвинувачення.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 - скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п.3 ч.1 ст.407 КПК України.
В іншій частині вирок слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Виключити з мотивувальної частини вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді