ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 264/5137/16-к
провадження №51-659км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0001804, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 187 КК,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення воліна строк 7 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 15 серпня 2017 року залишив вирок без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 7 липня 2016 року близько 23:00, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб завдали потерпілому ОСОБА_9 численних ударів кулаками та ногами по тулубу та обличчю, заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження, після чого заволоділи майном потерпілого загальною вартістю 2 125 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції:
- неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та неправильно оцінив наявні у провадженні докази, оскільки ОСОБА_7 розбійного нападу не вчиняв, з ОСОБА_6 раніше знайомий не був та в попередню змову з ним не вступав, корисливого мотиву не мав, потерпілого не бив та його майно не забирав, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, його винуватості за ч. 2 ст. 187 КК не доведено;
- не допитав очевидця події ОСОБА_10 ; не викликав свідка ОСОБА_11 , оскільки вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння, при цьому врахував показання потерпілого ОСОБА_9 , який був у такому ж стані;
- не взяв до уваги обставини, яка має значення для кваліфікації дій ОСОБА_7 , а саме того, що останній зняв годинник з руки потерпілого ОСОБА_9 через погрози ОСОБА_6 , і при цьому не заволодів ним, а поклав на стіл;
- не звернув уваги на довідку банку, згідно з якою з банківської карти ОСОБА_9 дійсно намагалися зняти кошти, однак встановити цих осіб неможливо;
- при призначенні покарання не врахував належним чином пом`якшуючих покарання обставин: відшкодування батьком ОСОБА_7 витрат потерпілого на лікування, позитивні характеристики обвинуваченого відсутність попередніх судимостей, віктимну поведінку потерпілого щодо обвинувачених, та його думку щодо покарання.
Апеляційний суд усупереч вимогам статей 404, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ретельно не перевірив усіх доводів, зазначених в його апеляційній скарзі, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_9 і не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу подано заперечення прокурора.
У судовому засіданні:
- засуджений ОСОБА_6 підтримав вимоги поданої касаційної скарги;
- прокурор вважав судові рішення законними та обґрунтованими й просив залишити їх без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного доводи у скаргах щодо переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та доводи, що стосуються оцінки доказів (показань потерпілого, свідків, висновків експертиз), не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу разом з ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 давав показання про те, що напад на ОСОБА_9 вчинив ОСОБА_6 , який завдав потерпілому ударів кулаками і ногами по обличчю і тулубу, після чого забрав в останнього гроші, банківські картки, мобільний телефон, а його змусив зняти з руки потерпілого годинник. Він злякався, тому зняв годинник та передав ОСОБА_6 . Останній дав йому на власні витрати 100 грн з грошей, які забрав у потерпілого.

Однак з даних дослідженого судом протоколу слідчого експерименту від 12 липня 2016 року, проведеного за участю ОСОБА_7 , його захисника, понятих, убачається, що обвинувачений пояснив обставини, за яких він та ОСОБА_6 здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_9 та заволоділи його майном, і ці обставини відповідають фактичним обставинам, установленим судом.
Потерпілий ОСОБА_9 у суді показав, що в ході конфліктуОСОБА_6 завдав йому численних ударів по різних частинах тіла, після чого ОСОБА_7 , виконуючи команди останнього, також завдав йому ударів у ніс, перенісся, вухо, губу і на вимогу ОСОБА_6 зняв з його руки годинник.
Суд першої інстанції встановив, що винуватість ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується даними протоколів пред`явлення особи для впізнання,слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисників,висновком експерта, які узгоджуються між собою, з показаннями потерпілого ОСОБА_9 та іншими доказами.
Вищевказані докази ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_7 обвинувачення. На підставі їх аналізу, виходячи з конкретних обставин провадження, суд дійшов висновку, що діям обвинувачених, на підставах, зазначених у вироку, притаманні ознаки попередньої змови групою осіб, тобто вони заздалегідь, до початку злочину (до моменту виконання його об`єктивної сторони), домовилися про спільне його вчинення, а саме узгодили об`єкт злочину, його характер, місце, час, спосіб вчинення, зміст виконуваних функцій. При цьому ця домовленість могла відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій. Тому суд кваліфікував дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`япотерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
Отже, на думку Суду, за встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК кваліфіковано правильно.
Доводи у скарзі захисника про те, що суд не врахував належним чином обставин, які впливають на призначене покарання, є безпідставними.

Як убачається із вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК врахував пом`якшуючу покарання обставину часткове відшкодування шкоди потерпілому,дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, навчається та за місцем навчання характеризується позитивно, а також те, що він виховується в неповній родині.
Водночас, суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину, який є тяжким, обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу ОСОБА_7 , який дільничним інспектором за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку як особа, схильна до скоєння злочинів. Крім того, суд узяв до уваги відношення ОСОБА_7 до вчиненого, а саме те, що він перед потерпілим в судовому засіданні не вибачився, вину свою не визнав, спростовував очевидні факти.

На підставі наведеного суд першої інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_7 покарання у виді мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК, що, на думку Суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З такими висновками погодився й апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг засудженого і захисника. При цьому суд апеляційної інстанції надав належну оцінку всім доводам, наведеним в апеляційних скаргах, які аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі засудженого.
Зокрема, предметом розгляду апеляційного суду були доводи захисника про те, що ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння не перебував, з ОСОБА_6 раніше знайомий не був та в попередню змову з ним не вступав.
Як установив суд, згідно з показаннями в суді самих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вони раніше були знайомі, разом навчалися, товаришували; відповідно до протоколів слідчих експериментів не заперечували, що вживали алкогольні напої, це підтвердив також і потерпілий ОСОБА_9 .
Проаналізувавши наявні у провадженні докази, апеляційний суд дійшов висновку, що механізм вчинення злочину, який полягав у злагоджених діях обвинувачених при нападі на потерпілого (незначна відстань обвинувачених один від одного при вказаних подіях, ОСОБА_7 був поруч із ОСОБА_6 , виконував його вказівки, завдавав ударів, знімав годинник, обвинувачені разом намагалися зняти гроші з банкомата, розподілили між собою награбоване майно), свідчить про наявність між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 попередньої змови на скоєння злочину.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Проте захисник, посилаючись у касаційній скарзі на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин та доказів безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду, не вказав, які саме обставини досліджено судом не повністю та яким чином, за встановлених судом обставин, вони могли вплинути на законність та обґрунтованість судових рішень.

Отже, апеляційний розгляд провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, даних, які б свідчили, що судом допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, не виявлено.

Тому, беручи до уваги вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3