У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна -
в с т а н о в и в :
до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна звернувся представник володільця майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 .
В обгрунтування скарги зазначає, що 06.12.2018 року в с. Липівка Макарівського району Київської області, під час огляду (обшуку) автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , слідчим Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області було вилучено рибу, а саме: білизна в кількості 3 штук, карась сріблястий в кількості 16 штук, лин в кількості 13 штук, лящ в кількості 87 штук, сазан в кількості 1 штука, плітка в кількості 45 штук, товсто лоб в кількості 7 штук, язь в кількості 1 штука, судак в кількості 9 штук, окунь в кількості 40 штук, щука в кількості 89 штук.
07.12.2019 року в ЄРДР прокуратурою Київської області за № 0000442 внесено відомості за ст. 249 КК України.
Станом на 02.05.2019 року слідчий чи прокурор у кримінальному провадженні № 0000442 від 07.12.2018 року з клопотанням про арешт майна до суду не звертались.
18.04.2019 року було направлено слідчому клопотання про повернення вказаного майна, однак жодної інформації на клопотання він не отримав.
Враховуючи вищевикладене заявник просить зобов`язати слідчого повернути вилучене під час огляду майно.
Представник володільця майна в судовому засіданні скаргу підтримав та просив таку задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам скарги.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, просив в такій відмовити. Водночас, не заперечив, що майно арештованим не було, огляд автомобіля проводився за відсутнотсі ухвали слідчого судді, в подальшому огляд слідчим суддею легалізованим теж не був.
Заслухавши доводи представника та слідчого, дослідивши надані документи та матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 від 07.12.2018 року.
06.12.2018 року слідчим СВ Макарівського ВП Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 було проведено огляд автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено, в тому числі рибу: білизна в кількості 3 штук, карась сріблястий в кількості 16 штук, лин в кількості 13 штук, лящ в кількості 87 штук, сазан в кількості 1 штука, плітка в кількості 45 штук, товсто лоб в кількості 7 штук, язь в кількості 1 штука, судак в кількості 9 штук, окунь в кількості 40 штук, щука в кількості 89 штук.
28.03.2019 року адвокатом ОСОБА_3 на адресу СУ ГУ НП в Київській області подано клопотання про повернення вилученого майна.
За доводами скарги та за поясненнями представника володільця майна та слідчого, станом на день розгляду скарги, майно власнику не повернуто, повідомлення про підозру йому не вручалось, арешт на вказане майно не накладався.
До того ж, необхідно зазначити, що огляд проводився без законних на те підстав, органу досудового розслідування не було надано дозволу на проведення огляду вказаного автомобіля, окрім того, слідчий за погодженням із прокурором, відповідно до вимог ст. 233 КПК України, зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку (огляду) до слідчого судді.
Відомостей про звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про проведення огляду слідчому судді надано не було.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає наступне.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, з поміж іншого, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Так, ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, навіть тимчасове вилучення об`єктів власності є позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення та утримання у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправними.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Так, за положеннями ст. 2 КПК України, до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За приписами ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу..
Згідно ст. 167, 168 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Вилучене під час обшуку майно утримується органом досудового розслідування не інакше як речовий доказ, а отже за вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України, повинні бути якнайшвидше повернуті володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу, тобто лише у разі отримання їх слідчим на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж шляхом накладення на них арешту.
Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що оскільки майно отримане органом досудового розслідуванням не на підставі ухвали слідчого судді, арешт на вилучене майно накладеним не був, вказане питання слідчим чи прокурором навіть не ініціювалось, що підтвердив слідчий в судовому засіданні, а отже таке майно утримується органом досудового розслідування без відповідних на те правових підстав.
Відтак, вищевказані обставини свідчать про необґрунтоване втручання та порушення прав ОСОБА_5 , що не може вважатись прийнятним, як з точки зору національного, так і міжнародного законодавства.
З врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що заявлена скарга є підставною та підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 2, 7-9,16,167, 234, 303, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :
скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.
Зобов`язати слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області, що входять до складу групи слідчих у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 від 07.12.2018 року, повернути ОСОБА_5 , вилучене під час огляду 06 грудня 2018 року автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , майно а саме: білизна в кількості 3 штук, карась сріблястий в кількості 16 штук, лин в кількості 13 штук, лящ в кількості 87 штук, сазан в кількості 1 штука, плітка в кількості 45 штук, товсто лоб в кількості 7 штук, язь в кількості 1 штука, судак в кількості 9 штук, окунь в кількості 40 штук, щука в кількості 89 штук.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1