Ухвала
іменем України
27 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 569/17109/18
провадження № 51-593ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року,

встановив:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області

від 21 вересня 2018 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді цього ж суду від 14 лютого 2018 року, на легковий автомобіль марки

«AUDI» А8, номер кузова НОМЕР_1 .

Рівненський апеляційний суд ухвалою 6 листопада 2018 року, постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги прокурора на вказану ухвалу слідчого судді

на підставі ст. 399 КПК у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Не погодившись із таким рішенням апеляційного суду прокурор звернувся

з касаційною скаргою в якій посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає,

що апеляційний суд, залишивши поза увагою визначений в Конституції України принцип верховенства права, а також основну засаду судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, не врахував, що норми КПК не містять заборони щодо апеляційного оскарження ухвал слідчого судді про зняття арешту

з майна. Крім того звертає увагу на те, що слідчий суддя ухвалив рішення,

яке не передбачено КПК, оскільки вирішив питання про долю речового доказу

у кримінальному провадженні, яке розслідується слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України. Тому, на думку прокурора, з урахуванням правових висновків наведених в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к та постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, вказане рішення слідчого судді підлягало апеляційному оскарженню.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що прокурору необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
Так, згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна, або відмову в ньому, тобто судові рішення, які були постановлені в порядку ст. 173 КПК.
При цьому можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийняті в порядку ст. 174 КПК, зокрема про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.
За положеннями ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Виходячи з наведеного, арешт майна передбачає встановлення певного обмеження прав особи щодо вільного володіння майном, на яке накладається арешт, повне або часткове скасування арешту, у свою чергу, повністю або в певній частині поновлює права особи щодо відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Саме тому, при формулюванні в ст. 309 КПК переліку ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, законодавець відніс до їх числа ухвали про арешт майна або відмову у ньому, оскільки це питання стосується необхідності обмеження прав володільця майна, але не зазначив у цьому переліку ухвали про скасування арешту майна, адже таке рішення означає повне або часткове скасування вже накладених обмежень.
Таким чином, в аспекті положень ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про повне

або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.
При цьому посилання прокурора на правові висновки, які містяться в постанові Великої палати Верховного Суду від 23 травня 2017 року у справі № 243/6674/17-к та постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, є безпідставним, оскільки в цих висновках йдеться

про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів,

які не передбачені КПК, тоді як в цій справі слідчий суддя розглянув клопотання і ухвалив рішення відповідно до ст. 174 КПК.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про неможливість оскарження ухвали слідчого судді про скасування арешту накладеного на майно в апеляційному порядку. Таке рішення відповідає висновку викладеному в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 19 лютого 2019 року.
Разом з тим, необхідно зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК

суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК.

Постановлення судом апеляційної інстанції ухвали не про відмову у відкритті провадження, а про повернення апеляційної скарги є порушенням норм КПК, однак

в даному випадку воно не є істотним у розумінні ст. 412 КПК, тобто таким яке слід вважати підставою для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав

для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави

для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що особі необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: