Ухвала
іменем України
18 січня 2019 року
м. Київ
справа № 272/586/16-к
провадження № 51-8716ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2018 року,
встановив:
Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Попільнянського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді 12 років позбавлення волі.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те,

що 9 квітня 2016 року близько 15:00 в будинку домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час суперечки, що виникла

на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно руками та ногами завдав численні удари по різним частинам тіла своїй співмешканці ОСОБА_5 . Внаслідок цих дій потерпіла отримала легкі та тяжкі тілесні ушкодження від яких померла.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2018 року

вирок суду першої інстанції змінено та дії ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч. 1

ст. 115 КК на ч. 2 ст. 2 ст. 121 КК та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Не погодившись із постановленими судовими рішеннями, засуджений звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд постановлених щодо нього судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість. При цьому засуджений зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження. Вказує про неповноту й однобічність судового розгляду .
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Оскільки касаційний суд є судом права, а не факту, і переглядає судові рішення згідно

зі ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, то доводи засудженого щодо неповноти

і однобічності судового розгляду, необ`єктивної оцінки доказів, наявних у матеріалах провадження, та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вже були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, які належно їх оцінили, перегляду в касаційному порядку не підлягають.
Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, на думку колегії суддів, є безпідставними і спростовуються змістом оскарженого судового рішення.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі

вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тяжкі наслідки, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу засудженого, зокрема те, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК вважається несудимим, за місцем проживання характеризується негативно, страждає на хронічний алкоголізм, не працює, суд правильно призначив ОСОБА_4 максимальне покарання визначене санкцією ч. 1 ст. 121 КК, у виді позбавлення волі строком

на 10 років позбавлення волі.
Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром

є пропорційним і співмірним вчиненому та його наслідкам, а також необхідним

і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.
Враховуючи те, що касаційні вимоги засудженого є необґрунтованими, а також те,

що інших доводів, які були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не навів, суд касаційної інстанції вважає,

що у цій справі необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3