ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/271/18 Справа № 202/5149/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000970 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Андрієвичі Ємільченського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором в судовому засіданні не було доведено, а слідчим суддею в ухвалі не зазначено, які саме потреби досудового розслідування виправдовують застосування до нього цілодобового домашнього арешту.
Зазначає, що в клопотанні прокурора не доведено існування обставин, які б вказували на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також відсутнє обгрунтування існування будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, в ухвалі слідчого судді також не зазначені обставини, які свідчать про існування ризиків, які виключають застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж цілодобовий домашній арешт.
Вказує на те, що підозра щодо нього є необгрунтованою, оскільки відсутні докази, які б підтверджували незаконність набуття ним зарахованих на банківські рахунки коштів.
Зазначає, що цілодобовий домашній арешт унеможливить виконання ним своїх службових обов`язків і отримання заробітної плати, що позбавить його сім`ю, не працюючу дружину та малолітню доньку, засобів до існування, оскільки він є єдиним годувальником в сім`ї, а також має матір похилого віку, яка потребує щотижневого відвідування та матеріальної допомоги.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 рокубуло частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 45 діб, а саме до 19.29 годин 14.12.2018 року, з покладанням на нього обов`язків: - прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою на визначений ними час; цілодобово не залишати місце постійного проживання, квартиру АДРЕСА_3 без дозволу слідчого, прокурора або суду; - не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає підозрюваний, без відповідного дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну постійного місця проживання; - утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні, окрім як при проведенні слідчих дій.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що враховуючи існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати встановленню істини по цьому кримінальному правопорушенню, а також враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, працевлаштований, працює начальником митного посту Аеропорт Дніпропетровської митниці ДФС, має постійний дохід та стійкі соціальні зв`язки, розлучений, шлюб з цивільною дружиною офіційно не зареєстровано, має на утриманні малолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вину у вчиненні цього кримінального правопорушення не визнає, а тому до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Положеннями частини 1 та 2 статті 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 368-2 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі«Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: - матеріалами тимчасового доступу до речей і документів у ПАТ КБ Приватбанк; - протоколом огляду наявних у матеріалах тимчасового доступу у ПАТ КБ Приватбанк відомостей; - підозрою ОСОБА_8 ; - іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Таким чином, доводи підозрюваного щодо недоведеності обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним. Також, приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків того, щопідозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки відповідно до клопотання прокурора, ОСОБА_8 не мешкає за місцем своєї реєстрації, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, як зазначено прокурором в судовому засіданні, на цей час у цьому провадженні допитані не всі свідки, а тому необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Таким чином, доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні слідчого та встановлені в ухвалі слідчого судді.
Між тим, колегія суддів зазначає, що вказівка суду на ризик того, що підозрюваний може перешкоджати встановленню істини по цьому кримінальному правопорушенню є безпідставною, оскільки такий ризик не передбачений КПК України.
Відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

При обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні середньої тяжкості злочину, має фактичне місце проживання, що підтверджується довідкою наданою головою правління ОСББ Будинку по вулиці Комсомольська, 78 В ОСОБА_9 від 29.10.2018 року, на його утриманні перебувають не працююча цивільна дружина та малолітня донька.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду про заборону підозрюваному ОСОБА_8 залишати житло цілодобово, та доводами прокурора про залишення апеляційної скарги захисника на зазначену ухвалу без задоволення, оскільки судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги підозрюваного було встановлено, що ОСОБА_8 не було відсторонено від його посадових обов`язків та можливості його працювати.
Крім іншого, встановлено, що доводи прокурора щодо можливого впливу підозрюваного на свідків, хоч і мають місце, враховуючи його твердження, що на цей час не допитані всі свідки у цьому кримінальному провадженні, однак прокурором не зазначено, які саме свідки не допитані, що не дає суду апеляційної інстанції переконливих підстав вважати, що застосування саме цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 буде доцільним у цьому випадку.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 02.08.2001 року у справі «Манчіні проти Італії», наслідки і способи застосування утримання під вартою та домашнього арешту прирівнюються до позбавлення свободи для цілей статті 5 параг. 1 (с) Конвенції.
Під час апеляційного перегляду за апеляційною скаргою підозрюваного, останній посилався на обмеження його прав при обранні після запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою самого суворого запобіжного заходу.
Зважаючи на те, що заборона підозрюваному залишати своє житло цілодобово є недоцільною та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_8 , який підозрюється у вчинені злочину середньої тяжкості та раніше не судимий, тому на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до ст. 407 КПК України.
Керуючись ст. ст. 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 рокущодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, яким клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 14 грудня 2018 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,такі зобовязання:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою на визначений ними час;

- не залишати місце постійного проживання - квартиру АДРЕСА_3 без дозволу слідчого, прокурора або суду з 22.00 години до 07.00 години;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає підозрюваний, без відповідного дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну постійного місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні, окрім як при проведенні слідчих дій.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 ..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4