Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року
м. Київ
справа № 204/1026/13-к
провадження № 51-928ск18
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 , розглянула касаційну скаргу прокурора ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3 .
Встановлені обставини
Вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від

10 лютого 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бабушкінського районного суду від 26 березня 2004 року за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, звільненого 30 жовтня 2010 року по відбуттю строку покарання, визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 153,

ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК і засуджено до покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- за ч. 3 ст. 153 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;
- за ч. 2 ст. 153 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- за ч. 2 ст. 152 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року залишено без задоволення апеляційні скарги прокурора, підсудного та його захисників, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_3 і направити справу на новий апеляційний розгляд через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу та узгоджуватись з положеннями

ст. 398 КПК 1960 року.
Згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) й невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року в касаційній скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення ч. 1 ст. 398 цього Кодексу.
Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень особа, яка подає скаргу має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які на її думку допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте, прокурор вказаних вимог кримінально-процесуального закону при подачі касаційної скарги не дотримався та подав касаційну скаргу, яка не відповідає

ст. 350 КПК 1960 року.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор у касаційній скарзі не зазначив конкретних положень кримінально-процесуального та кримінального законів, які, на його думку, не дотримано апеляційним судом, а також не навів доводів, у чому саме, з огляду на вимоги ст. 370 КПК, полягали істотні порушення цим судом вимог кримінально-процесуального закону та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування рішення апеляційного суду касаційним судом.
Також, касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції кримінального закону із огляду на положення ст. 371 КПК 1960 року та зважаючи на приписи статей 50, 65, 70, 72, 186, 187, 152 і 153 КК у їх взаємозв`язку.
Вказуючи на невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, прокурор у касаційній скарзі не навів щодо цього конкретних доводів відповідно до положень статей 371, 372 КПК 1960 року, не вказав, чому покарання у виді позбавлення волі на

строк 12 років є недостатнім для кари і виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як щодо виду, так і щодо його розміру.

Крім того, усупереч ч. 2 ст. 350 КПК 1960 року прокурор у касаційній скарзі

не посилається на аркуші справи.
Згідно зі ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги - за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК

1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам

ст. 350 КПК 1960 року, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 2

ст. 388 цього Кодексу, пунктів 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року відмовити у витребуванні кримінальної справи.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у витребовуванні кримінальної справи за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3 .
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1