Справа № 317/3492/18
Провадження № 1-в/317/356/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
представника адміністрації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений 09.12.2014 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2014 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

знову засуджений 04.03.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст.70 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 09.12.2014 та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06.04.2016 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 22.11.2014 по 04.04.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , в якому засуджений просив суд розглянути можливість застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

У судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання, зазначив, що він розкаюється та усвідомлює свою провину. Вважає, що довів своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, просив суд відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні представник адміністрації ДУ «БВК (№ 99)» також заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора та представника адміністрації виправної установи, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання засудженого є таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджений 09.12.2014 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2014 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_6 засуджений 04.03.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст.70 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 09.12.2014 та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06.04.2016 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 22.11.2014 по 04.04.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 22.11.2014 Кінець строку: 08.02.2019.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно з наданою до суду характеристикою, ОСОБА_4 був раніше судимий: 21.03.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки.

В місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 01.12.2014. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, допустив два порушення вимог режиму тримання, які виразилися у зберігання заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 05.02.2015 тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, допустив одне порушення вимог режиму тримання, яке виразилося у порушенні режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 26.04.2015 відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується негативно. Допустив п`ять порушень режиму відбування покарання, які виразилися у не виконанні законних вимог представників адміністрації, виносі продуктів харчування з їдальні без дозволу адміністрації установи, нанесення татуювання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Чотири стягнення не зняті і не погашені в законному порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника установи та чотири правами начальника відділення СПС.

На виробництві установи не працевлаштований і намірів не виявляє. На добровільній основі працює в їдальні, до роботи ставиться посередньо. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу. У відношенні до персоналу установи не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених також не приймає.

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було.

За вироком суду має позов на суму 250,00 грн., який не відшкодований. В установі відсутні виконавчі листи на стягнення позову.

26.05.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, у вигляді зміни умов тримання, а саме: переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

28.10.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

17.08.2017 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить надана на нього характеристика.

Також суд враховує думку представника адміністрації ДУ «БВК (№ 99)» про те, що засуджений ОСОБА_4 , за час перебування в установі, не довів свого виправлення.

Таким чином, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. Крім того, ОСОБА_4 на даний час має чотири стягнення, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, слід звернути увагу на те, що 17.08.2017 комісією установи ОСОБА_4 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, як такому, який не довів свого виправлення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текс ухвали складено 11.12.2018.

Суддя ОСОБА_1