Справа № 154/3280/17 Провадження №11-кп/802/122/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.190, ч.5 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника

потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2018 року, яким -

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта базова середня, не працює, одружений, в силу ст.89 КК України судимості не має,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.190, ч.5 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

-за ч.5 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що належить на праві приватної власності.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить на праві приватної власності.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 01.10.2018.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 , термін його перебування під вартою з 26 серпня 2017 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволений. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 52277 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 до ОСОБА_8 та ОСОБА_16 про відшкодування матеріальної шкоди задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 9321,50 гривень та моральну шкоду в розмірі 2500 гривень.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_17 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволений. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_17 матеріальну шкоду в розмірі 1035630 гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволений. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 455695 гривень.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_19 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволений. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_18 матеріальну шкоду в розмірі 9585 гривень.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 27.04.2016, близько 18:00год., діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, видаючи себе за працівників соціального захисту населення, які нібито здійснюють обмін грошових коштів громадян, зокрема осіб похилого віку у національній та іноземній валюті на нову іноземну і національну валюту, зайшли, з дозволу власниці, в приміщення квартири АДРЕСА_3 , де реалізовуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілій ОСОБА_14 , щодо необхідності обміну наявних в неї грошових коштів на купюри нового зразка та зловживаючи довірою потерпілої, отримали від останньої грошові кошти в сумі 30000 грн. та 900 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 27.04.2016 становили 22770 грн., яким незаконно заволоділи, залишивши взамін сувенірні банкноти, які не являються платіжним засобом, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_20 матеріальну шкоду на загальну суму 52277 грн.
Крім того, він же, 17.05.2017, близько 15:00год., діючи повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, видаючи себе за працівників соціального захисту населення, які нібито здійснюють обмін коштів громадян, зокрема осіб похилого віку у національній та іноземній валюті на нову національну та іноземну валюту, зайшли з дозволу власниці, в приміщення квартири АДРЕСА_4 , де реалізовуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився у повідомленні потерпілій ОСОБА_15 , щодо необхідності обміну наявних у неї грошових коштів на купюри нового зразка та зловживаючи довірою потерпілої, отримали від останньої грошові кошти в сумі 16000 грн. та 100 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 17.05.2017 становили 2643 грн., якими незаконно заволоділи, залишивши сувенірні банкноти, що не є платіжним засобом, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 18643 грн.
Крім того, він же, 17.05.2017, близько 16:00 год., діючи повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, видаючи себе за працівників соціального захисту населення, які нібито здійснюють обмін коштів громадян, зокрема осіб похилого віку у національній та іноземній валюті на нову національну та іноземну валюту, з дозволу власниці зайшли в приміщення квартири АДРЕСА_5 , де реалізовуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився у повідомленні потерпілій ОСОБА_18 , щодо необхідності обміну наявних в неї грошових коштів на купюри нового зразка, та зловживаючи довірою потерпілої, отримали від неї грошові кошти в сумі 8000 грн. та 60 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 17.05.2017 становили 1585грн., якими незаконно заволоділи, залишивши сувенірні банкноти, що не є платіжним засобом, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 9585 грн.
Крім того, він же, 17.05.2017, близько 20:00год., діючи з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, видаючи себе за працівників соціального захисту, які нібито здійснюють обмін коштів громадян, зокрема осіб похилого віку у національній та іноземній валюті на нову національну та іноземну валюту, з дозволу власників зайшли в квартиру АДРЕСА_6 . Перебуваючи у вказаному помешканні та реалізовуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , щодо необхідності обміну наявних у них грошових коштів на купюри нового зразка, отримали від потерпілих грошові кошти 30313 доларів США, 4600 Євро та 100000 грн., при цьому залишивши взамін сувенірні банкноти, що не є платіжним засобом. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно останньої виділені в окреме провадження, дізнавшись від потерпілих про наявність в помешканні ще додаткових грошових коштів в сумі 9500 доларів США та 7000 Євро, належних їх сину ОСОБА_10 , які знаходились на зберіганні у цій квартирі, шляхом обману та зловживання довірою потерпілих, намагались переконати останніх про необхідність передачі вказаних сум коштів. Не отримавши на це згоди, обвинувачений ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно останньої виділені в окреме провадження, реалізовуючи спільний умисел щодо заволодіння коштами потерпілих, в присутності останніх, відкрито викрали 9500 доларів США та 7000 Євро, які в цей момент знаходились на столі. Після цього, усвідомлюючи, що їхні злочинні дії розкриті потерпілими, однак не бажаючи бути затриманими, обвинувачений ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно останньої виділені в окреме провадження, намагались покинути квартиру, в ході чого обвинувачений ОСОБА_8 аби подолати опір потерпілого ОСОБА_9 застосував щодо нього фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару по тулубу потерпілого ОСОБА_9 , від якого останній вдарився спиною і головою об металеву стінку, в свою чергу особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не бажаючи бути затриманою нанесла удар ногою по руці потерпілого ОСОБА_9 від якого останній впав, після чого безперешкодно покинули квартиру потерпілих та побігли в невідомому напрямку. Згідно висновку судово-медичної експертизи №93 від 26.05.2017, нанесені ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на 1 пальці правої руки, 1,2,3 пальців правої стопи, трьох саден в ділянці проекції лівого колінного суглобу, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, своїми умисним діями, обвинувачений ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відкрито викрали грошові кошти в сумі 100000 грн., 30313 доларів США, 4600 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 17.05.2017 становили відповідно, 801172,59 грн. та 134458 грн. належні ОСОБА_9 і ОСОБА_17 , а також 9500 доларів США, 7000 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 17.05.2017 становили відповідно 251085 грн. та 204610 грн., котрі належать ОСОБА_10 , чим спричинили потерпілим майнову шкоду в особливо великих розмірах на загальну суму 1491325,59 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Також вказує, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання щодо речових доказів 151 сувенірної банкноти та мобільного телефону марки «Бравіс». Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.5 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що належить на праві приватної власності. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить на праві приватної власності. Також просить виключити з резолютивної частини вироку суду щодо речового доказу мобільного телефону «Бравіс», а також залишити при матеріалах справи 151 сувеніру банкноту по 100 доларів США. Окрім того, просить виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на ОСОБА_16 , оскільки щодо останньої матеріали виділені в окреме провадження.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , визнаючи винуватість по епізодах шахрайства, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Зазначає, що судовий розгляд проведений з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення ним грабежу не здобуто, натомість в основу вироку покладені неправдиві показання потерпілих. Також вказує про порушення судом кримінального процесуального закону при прийнятті рішень щодо продовження запобіжного заходу. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його за ч.5 ст.186 КК України, а в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 відмовити.

У поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, оскільки обвинувачений не причетний до інкримінованих злочинів. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілих та свідків та взято до уваги докази, які є недопустимими. Також вказує про порушення судом кримінального процесуального закону при прийнятті рішень щодо продовження запобіжного заходу. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник вважає її безпідставною та необґрунтованою, а тому просить залишити скаргу без задоволення.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника, представник потерпілої ОСОБА_19 вважає вирок суду законним, мотивованим та обґрунтованим, а тому просить залишити скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а щодо скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 покладається на розсуд суду.

Представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 в запереченні на апеляційні скарги захисника та обвинуваченого вказує про їх безпідставними, а тому просить не задовольняти, при цьому просить задовольнити скаргу прокурора щодо міри покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який скаргу прокурора підтримав, а скаргу обвинуваченого та захисника просив не задовольняти, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали подані ними апеляційні скарги з викладених у них підстав, а скаргу прокурора заперечили, думку потерпілих та представника, які заперечили скарги сторони захисту, при цьому підтримали скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Перш за все, твердження захисника та обвинуваченого про відсутність у вироку підписів всього складу суду, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вирок суду першої інстанції підписаний у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а копії вироку, які вручені учасникам кримінального провадження, оформлені згідно вимог «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах….».

Дотримані судом першої інстанції і вимоги ст.319 КПК України, оскільки винесення окремого процесуального документу законом не передбачено.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 в умисному заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, а також у відкритому викраденні чужого майна в особливо великих розмірах, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 про те, що дійсно за вказаних обставин місця та часу обвинувачений разом зі спільником шахрайським шляхом заволоділи їхніми коштами.

Окрім того, і сам обвинувачений в апеляційній скарзі визнав факти шахрайства, при цьому вказав про свою другорядну роль у вчиненні даних злочинів.

Показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 підтверджується саме факт відкритого викрадення обвинуваченим та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, а не замаху на шахрайство. Певні суперечності в показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , про які вказує сторона захисту, з огляду на вік потерпілих, не можуть свідчити про їх неправдивість.

Згідно висновку судово-медичної експертизи висновком експерта № 93 від 19.05.2017 виявлені в потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких. Даний висновок є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Окрім того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 підтвердив висновок судово-медичної експертизи.

Звертає апеляційний суд увагу, що всі потерпілі, будучи безпосередньо допитаними в судовому засіданні, підтвердили розміри отриманих збитків.

На думку апеляційного суду, показання потерпілих щодо істотних обставин справи є чіткими та послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, слідчого експерименту, поясненнями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

В апеляційного суду немає підстав вважати, що потерпілі чи свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки вони ніколи не були знайомими. Не наведені такі підстави і в апеляційних скаргах сторони захисту.

При цьому, дана належна правова оцінка судом першої інстанції і іншим доказам у справі. Наведені докази, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні, в своїй сукупності об`єктивно покладені в основу обвинувального вироку.

Твердження сторони захисту про недопустимість протоколів огляду через відсутність в матеріалах справи письмової згоди власників майна, є безпідставними, оскільки ст.233 КПК України передбачена добровільна згода особи, яка володіє майном, а не письмова згода, як вважають захисник та обвинувачений.

Доводи апеляції захисту про незаконність проведених інших слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує захисник та обвинувачений, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку апеляційного суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими.

Дана судом першої інстанції належна оцінка і показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 щодо непричетності до злочинів, які обґрунтовано спростовані судом, з чим погоджується і апеляційний суд.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом як прийти до обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, так і спростовувати версію захисту про його непричетність.

Посилання обвинуваченого та захисника в своїх скаргах на ряд порушень норм КПК України не заслуговують на увагу, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь, які могли б істотно вплинути на висновки суду, які наведені в апеляціях захисника та обвинуваченого, по справі не виявлено.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до законного висновку, що ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, повторно, заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, а також вчинив відкрите викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а тому дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190, ч.5 ст.186 КК України.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Таким чином, апеляційний суд не може виправити невірно вказану судом першої інстанції загальну суму збитків, які були завдані потерпілій ОСОБА_20 , з огляду на вказану норму Закону.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до середньої тяжкості та особливо тяжких, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 хоча і вважається несудимим, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, посередньо характеризується, однак вчинив ряд умисних корисливих злочинів щодо осіб похилого віку, збитки не відшкодував, що, на думку суду, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а відтак призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.5 ст. 186 КК України, а за ч.2 ст.190 КК України покарання саме у виді позбавлення волі, а остаточне покарання шляхом частково складання покарань.
Враховано судом і думки потерпілих, яка наполягали на суворому покаранні.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, з чим погоджується і апеляційний суд.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вчинення злочину щодо осіб похилого віку.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляціях скаржники, в їх сукупності, суд першої інстанції навів у вироку переконливі доводи про необхідність та можливість призначення покарання у виді позбавлення волі в тому числі і на мінімальний строк, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Захисник та обвинувачений в своїх скаргах не навели переконливих доказів того, що визначена судом першої інстанції суми збитків, які понесені потерпілими, є несправедливими.

В матеріалах кримінального провадження наявні докази, які підтверджують розмір збитків понесених потерпілими збитків саме від вчинення щодо них кримінальних правопорушень. Підстав сумніватися в достовірності суми завданих збитків в апеляційного суду немає. Підстави, які наведені в самих скаргах захисника та обвинуваченого, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів є законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства.
Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_8 вчинив щодо ОСОБА_15 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, заподіявши останній фізичний біль, фізичні та душевні страждання, чим порушив звичний спосіб життя потерпілої.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій у сумі 2500 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілої від вчиненого щодо неї умисного кримінального правопорушення і вирішив її цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.

Таким чином, цивільні позови судом першої інстанції були розглянуті з суворим дотриманням вимог ст.1206 ЦК України, ст.ст. 128, 129 КПК України, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення і в частині вирішення цивільних позовів, апеляційний суд не вбачає.

Доводи прокурора про необхідність залишення в матеріалах справи вказаних 151 банкноти а також про порушення меж судового розгляд в частині вирішення долі мобільного телефону, посилаючись на вимоги ч.3, 5 ст.100 КПК України, в даному випадку є не мотивованими з огляду на наступне.

Як убачається з вироку, при вирішенні питання щодо речових доказів, суд першої інстанції мобільний телефон «Бравіс» повернув законному володільцю ОСОБА_16 за належністю, а 151 сувенірну банкноту номіналом нового та старого зразка по 100 доларів США кожна вирішив знищити.

З матеріалі справи вбачається, що в тому числі і мобільний телефон «Бравіс» слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_26 був повернутий ОСОБА_16 (а.к.п.79 т.2). Окрім того, 151 сувенірну банкноту всупереч постанови слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_27 було приєднано до матеріалів справи, а не передано на зберігання в камеру схову Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області (а.к.п. 238, 220).

Враховуючи наведене, помилкова вказівка в резолютивній частині про місце зберігання 151 сувенірної банкноти та мобільного телефону, на думку апеляційного суду, не є істотним порушенням КПК України і таким, що могло б дати підстави для зміни чи скасування судового рішення.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

Прокурор в прохальній частині апеляційної скарги вказує про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку суду вказівки про вчинення ОСОБА_8 злочинів за передньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тобто з ОСОБА_16 ..

Суд першої інстанції по всіх епізодах інкримінованих злочинів, вказав, що ОСОБА_8 діяв за попередньою змовою з ОСОБА_16 .

В суді апеляційної інстанції встановлено, що під час досудового розслідування були виділені матеріали із кримінального провадження для проведення досудового розслідування за підозрою ОСОБА_16 .

Статтею 62 Коституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

За таких обставин, апеляційний суд виключає з мотивувальної частини вказівку про вчинення ОСОБА_8 злочинів разом з ОСОБА_16 .

Звертає апеляційний суд увагу і на той факт, що в обвинувальному акті, затвердженому прокурором ОСОБА_12 , який при цьому і оскаржує вирок, зазначена особа ОСОБА_16 .

Таким чином, на думку апеляційного суду, апеляційні скарги як захисника, так і обвинуваченого, до задоволення не підлягають, а скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, виключивши з фабули встановленого обвинувачення посилання на особу ОСОБА_16 .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді