Рівненський апеляційний суд
_________________________________________________копія:______
У Х В А Л А
Іменем України

13 грудня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000124, за внесеними відомостями до ЄРДР від 26 вересня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Загальці, Бородянського р-ну, Київської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року відносно нього скасувати, закривши кримінальне провадження та просить звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинений злочин з передачею на поруки в колектив фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 ..

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржений не був.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Речовий доказ по справі, а саме - автомобіль «Ford Transit Custom», р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 , - повернуто власнику.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі наголошує на незаконності вироку суду в частині призначеного йому додаткового покарання за вчинений злочин у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік та доводить, що він повністю визнав свою вину у вчиненні даного злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення, до того ж, злочину середньої тяжкості з необережності, а також, що він не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Додає, що суд не вмотивував у вироку свої висновки щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та, на думку обвинуваченого, з урахуванням того, що він характеризується позитивно за місцем проживання, працевлаштований, має на утриманні 3 (трьох) неповнолітніх дітей та відшкодував, завдану кримінальним правопорушенням шкоду, у зв`язку із чим - додаткове покарання, можливо було йому й не призначати.

За вироком суду, 26 вересня 2017 року, приблизно о 13-ї год. 10 хв. керуючи автомобілем «Ford Transit Custom», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі руху автодороги Київ-Чоп, зі сторони м.Рівне у напрямку м.Київ зі швидкістю близько 90 км/год., на 316 км + 900 м., що у межах с.Антопіль, Рівненського р-ну, Рівненської обл., з моменту виявлення на своїй смузі руху перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожньою розміткою 1.14.1. та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», стоячого невстановленого вантажного автомобіля, який зупинився, щоб надати дорогу пішоходам в порушення вимог пункту 18.4. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, своєчасно не прийняв міри до реагування та не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, не переконався, що по пішохідному переході рухаються пішоходи, для яких може бути створена небезпека, виїхав на ліву смугу руху для об`їзду вантажного автомобіля та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину по пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля ОСОБА_4 , хоча мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до нерегульованого пішохідного переходу та уникнути наїзду на пішохода. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які відносять до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я, а вказані порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який частково підтримав апеляційну скаргу та просив змінити вирок суду першої інстанції у частині призначеного йому за вчинений злочин покарання, а саме призначити визначене судом першої інстанції покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, думку захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав обвинуваченого та просив задовольнити частково його апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив доводи обвинуваченого, наведені в апеляційній скарзі, яку він просив залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку, що обгрунтування апеляційної скарги частково знайшли свої підтвердження, а тому вирок підлягає зміні, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що виразились у ігноруванні ним як особою, яка керує транспортним засобом, п.18.4. Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження, які відносять до середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я, та кваліфікація судом першої інстанції таких дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі доказами, у їх сукупності, дослідження яких суд визнав недоцільним, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, у зв`язку із повним визнанням вини ОСОБА_4 у вчиненні ним даного злочину.

Також, фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину, самим обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не є предметом розгляду апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

У ході апеляційного розгляду кримінального провадження та перегляду вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що не погоджується з висновками суду лише у частині призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, так як таке обмеження його у праві керування автомобілем, досить негативно вплине на вирішення його соціально-побутових потреб, зокрема доставки дітей до навчальних закладів, які знаходяться на великій відстані від місця проживання сім`ї обвинуваченого, з урахуванням складності пересування по автошляхах по місцю його проживання.

У п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1 та 2 ст.ст. 286, 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, повязані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує зі згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Що ж стосується виду та розміру призначеного судом першої інстанції основного покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів приходить до таких висновків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, оцінюючи щиросердечні показання обвинуваченого, до обставин, що пом`якшують йому покарання відніс те, що обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю вчиненого ним злочину, частково добровільно відшкодував завданий збиток та надав першу допомогу потерпілому та відніс вчинення злочину щодо малолітнього обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Разом з тим, при обранні виду та визначенні розміру покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ОСОБА_4 злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому, за наведених обставин, суд прийшов до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого йому слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому рішення з приводу призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, як убачається з мотивувальної частини вироку суду, судом першої інстанції не вмотивоване взагалі.

За винятком фактичних обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , що були враховані судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, зокрема, визначаючи ступінь тяжкості, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, також враховує, як пом`якшуючі покарання обставини те, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, відшкодував завдані потерпілому збитки.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті ОСОБА_4 не притягувався, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, до місця роботи дістається автомобілем.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

.

У ході апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів було проаналізовані доводи обвинуваченого ОСОБА_4 , наведені ним в апеляційній скарзі та оцінено, як ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, так і всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, що вказує на те, що обвинуваченому слід не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, з урахуванням вищенаведених обставин.

Тому колегія суддів вважає за можливе не призначати додаткове покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000124 за ч.1 ст.286 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст.286 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1