справа №622/206/18
провадження №1-кп/619/279/18
28 грудня 2018 року м. Дергачі
Судова колегія Дергачівського районного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого- ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
В 2017 році, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, обвинувачений ОСОБА_10 , будучи обізнаним про те, що малознайомий йому житель смт Золочів Харківської області ОСОБА_8 займається підприємницькою діяльністю та, на думку ОСОБА_10 , є заможною особою, вирішив шляхом обману заволодіти грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах.
Своїми діями ОСОБА_10 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 15 ч.2- 190 ч.4 КК України закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах.
Зазначений висновок суду грунтується на наступному.
Згідно ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Як чітко зазначено в ст. 62 Конституції України, яка є Основним Законом України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненому злочині.
Обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Як слідує зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, № 475/97-ВР, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом , який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1У національні суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у п. 58 рішення «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010) зазначив, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, серед іншого, є щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений.
Запорукою виконання завдань кримінального провадження є , зокрема, правильне вирішення питань, пов`язаних з доказуванням.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню:
-подія кримінального правопорушення;
-винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив, мета вчинення злочину;
-вид і розмір шкоди, завданої злочином, розмір процесуальних витрат;
-обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання;
Обов`язок доказування на підставі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Судова колегія вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними в контексті положень ст.ст. 84-87, 94 КПК України, а саме:
-показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , який свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково. При цьому пояснив, що 01.11.2017 він, знаходячись в с. Золочів, випадково зустрівся з трьома чоловіками раніше знайомим ОСОБА_11 , а також з двома незнайомими. В ході розмови ОСОБА_11 повідомив, що хоче розібратись з місцевим жителем ОСОБА_8 , який ніби-то не платить селянам грошові кошти за оренду землі. При цьому ОСОБА_11 сказав, що має наміри і проти сім`ї ОСОБА_12 . Також повідомив, що у них є зброя, маски. Він, тобто обвинувачений, вирішив про це повідомити ОСОБА_13 , щоб запобігти злочину. Через свого знайомого ОСОБА_14 він дізнався про номер телефона ОСОБА_8 , зателефонував йому, потім зустрівся, розповів про все, сказав, що він, тобто ОСОБА_8 , винен йому грошову суму за те, що він розповів, не назвав яку, посилаючись на його розсуд. ОСОБА_8 сказав, що грошей у нього немає, але будуть, коли він збере урожай, але урожай його не влаштовував. Після чергової зустрічі ОСОБА_8 передав йому конверт з грошима, але зразу ж він, тобто обвинувачений, був затриманий;
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що в листопаді 2017 йому зателефонував знайомий по прізвищу ОСОБА_14 ., який сказав, що з ним, тобто потерпілим, хоче зустрітись ОСОБА_15 , на що потерпілий погодився. Через деякий час відбулась зустріч, в ході якої ОСОБА_10 повідомив, що дехто, не зазначаючи хто, планує здійснити напад на сім`ю ОСОБА_12 , знаючи, що його сім`я є заможною, планують проникнути у будинок, заволодіти його майном, при цьому вони мають зброю, в тому числі автомати, гранатомет. Обвинувачений сказав, щоб потерпілий передав йому 25 тис. доларів США. Він, тобто ОСОБА_8 , звернувся в територіальний орган Служби Безпеки України, оскільки має сім`ю : дружину, двох дітей, за яких дуже переживає, а погрозу сприймав як реальну. Через 7-10 днів на черговій зустрічі він, тобто ОСОБА_8 , віддав надані співробітниками СБУ грошові кошти обвинуваченому, після чого останній був затриманий;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , сина потерпілого, який пояснив, що в кінці 2017 декілька разів він їздив з батьком на зустріч з раніше незнайомим чоловіком, як з`ясувалось обвинуваченим ОСОБА_10 . Як пояснив батько, цей чоловік вимагав у нього гроші більше 20 тис. доларів ( точно не пам`ятає) за те, щоб невідомі не напали на їх сім`ю;
- постановою про заведення справи з документами щодо організації та проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні від 09.11.2017;
- даними з протоколу огляду місця події від 15.11.2017 домоволодіння в АДРЕСА_1 ;
-Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2017 про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій;
-даними з протоколу за результатами проведення негласної слідчої(розшукової) дії аудіо, відео контролю особи від 15.11.2017 стосовно ОСОБА_10 , з роздруківки якого вбачається, що ОСОБА_10 називав ОСОБА_8 суму в розмірі 25 тисяч доларів США;
-даними з протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контролю особи від 16.11.2017стосовно ОСОБА_10 ;
-даними з оптичного диску для лазерних систем зчитування про маршрут пересування абонентського номеру НОМЕР_1 ОСОБА_10 за період з 30.10.2017 по 16.11.2017;
-даними з протоколу огляду предметів від 18.11.2017- мобільного телефону ОСОБА_10 з визначенням контактів-імен;
- даними з протоколу огляду предметів від 18.11.2017- 250 аркушів паперу, зовні схожих на купюри номіналом 100 доларів США;
-даними з протоколу огляду предметів від 21.02.2018- цифрового носія про інформацію про зв`язок абонента за номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 ;
-висновком судово-психіатричної експертизи № 55 від 22.01.2018, відповідно до якої ОСОБА_10 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_10 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
На теперішній час ОСОБА_10 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;
Аналізуючи добуті докази в їх cукупності, суд знаходить, що докази є належними, допустимими, достовірними, достатніми у їх взаємозв`язку для висновку суду про винуватість обвинуваченого. Докази є узгодженими, не суперечливими. Деякі неточності в показаннях учасників кримінального провадження є незначними, такими, що пов`язані з можливою різницею в їх психо-емоційному рівні, пов`язані з їх віком, рівнем розвитку, ставленням до скоєного. В цілому ж докази узгоджуються між собою.
Вивченням даних про особу ОСОБА_10 встановлено, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. В частині визнання своєї вини кається у скоєному.
Обставин, що пом`якшують покарання винуватого ОСОБА_10 відповідно до вимог ст. 66 КК України, судовою колегією не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання винуватого ОСОБА_10 відповідно до вимог ст. 67 КК України, судовою колегією не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як слідує з п.3 ч.1 ст.65 КК України при призначенні покарання судовою колегією враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, обгрунтованості, справедливості та індивідуалізації покарання.
Згідно ч.6 ст. 368 КПК України обираючи та застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку судова колегія враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, з постанови Верховного Суду від 01 лютого 2018 (справа № 634/609/15-к) випливає, що підставами для судового розсуду є, серед іншого, індивідуалізація покарання конкретизація виду та розміру міри державного примусу залежно від особливостей злочину і його суб`єкта.
Таким чином, при призначені покарання судова колегія враховує тяжкість злочину, який є особливо тяжким , другорядну роль кари як мети покарання, дані про особу винного, його ставлення до скоєного частково визнає свою вину , той факт, що було вчинено замах на злочин, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції даної статті КК України.
Питання про долю речових доказів вирішуються на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
З урахуванням положень ст. ст. 176, 177, 200, 377 КПК України у судової колегії відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з чим до набрання вироком законної сили судова колегія залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376,392, 395 КПК України,судова колегія,-
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст 15 ч.2- ст.190 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 15.11.2017.
Речові докази: диктофон-цифровий носій, цифровий носій-диск CD-R700МВ- залишити в матеріалах провадження, мобільний телефон «Нокіа», 250 аркушів паперу, зовні схожих на купюри номіналом 100 доларів США знищити.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишити незмінною - тримання під вартою.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копію вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку суду.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3