Справа № 487/1423/19
Провадження № 1-кс/487/1512/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000062 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.368 КК України про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
21.02.2019 року слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно виявленого та вилученого 20.02.2019 року під час проведення обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_6 , розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 60, перший поверх, а саме на аркуш паперу А4, Вимога на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підставою для внесення клопотання стало забезпечення збереження виявлених та вилучених речей. Незастосування арешту майна може призвести втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив про його задоволення.
Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Із матеріалів клопотання встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000062 внесенего до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Крім того, із матеріалів клопотання вбачається, що старший дільничний офіцер поліції Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_6 виказав прохання громадянці ОСОБА_7 передати особисто для нього 300 доларів США за не вчинення в її інтересах дій, з використанням наданого ОСОБА_6 службового становища, а саме за не складання відносно ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.44 КУпАП, поєднуючи таке прохання з вимаганням неправомірної вигоди.
В подальшому, 20.02.2019 року, дільничний офіцер поліції Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_6 отримав неправомірну вигоду у розмірі 300 доларів США від громадянки ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_6 затриманий працівниками правоохоронних органів в порядку ст.208 КПК України.
У ході виконання доручення прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України в рамках вказаного кримінального провадження надійшов рапорт оперуповноваженого ДВБ НП в Одеській області. Відповідно інформації, що міститься у вказаному рапорті, вбачається, що дільничний офіцер поліції Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , провадить свою службову діяльність за адресою: дільнична станція АДРЕСА_2 .
Під час проведення обшуку в порядку ч.3 ст. 233 КПК України та на підставі добровільної згоди ОСОБА_6 у вищевказаному приміщені, проведено обшук, в якого встановлено, що службове приміщення знаходиться на першому поверсі житлового будинку, приміщення складається з двох кабінетів, підсобного приміщення та туалету. В кабінеті, який знаходиться з правого боку на столі сірого кольору виявлено та вилучено аркуш паперу формату А4, а саме Вимога на ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підписано слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_9 , на якому також наявний рукописний текст з номером телефону « НОМЕР_1 », який запаковано до сейф- пакету №0056534.
Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.
Згідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вимогами ст.173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчим доведено, що вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст.ст. 98, 167 КПК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучені в ході обшуку речі мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки вони є доказами вчинення кримінального правопорушення.
Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.
Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.
Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.
Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.
З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Накласти арешт на вилучене 20.02.2019 року майно під час проведення обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: на аркуш паперу А4, Вимога на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити місце зберігання майна у камері зберігання речових доказів, яка розташована у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити групі слідчих Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000062.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1