Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер № 480/10806/18

Номер провадження № 1-кп/480/968/2018

07 лютого 2019 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 26.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004041, направленого з угодою про визнання винуватості, укладену між ОСОБА_5 та прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 від 21.12.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Котляреве, Вітовського району Миколаївської області, українка, громадянка України, раніше не судима, заміжня, яка має повну середню освіту, працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 302, ч. 2 ст. 302 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2018 року №0004041 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 302, ч. 2 ст. 302 КК України. Разом із вказаним обвинувальним актом до суду було направлено угоду про визнання винуватості, укладену між ОСОБА_5 та прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 від 21.12.2018 року.

Відповідно до укладеної угоди сторони узгодили призначення покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст. 302 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік та за ч. 2 ст. 302 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно сторони узгодили призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Разом з тим, сторони угоди дійшли висновку про можливість виправлення підозрюваної ОСОБА_5 без реального відбування покарання. Таким чином, сторони вирішили за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання терміном на 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив угоду про визнання винуватості від 21.12.2018 року затвердити та призначити ОСОБА_5 узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисною та призначити узгоджене сторонами угоди покарання.
ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила свою добровільну позицію щодо укладення угоди про визнання винуватості, однак зазначила, що не розуміє її зміст. На питання суду щодо того, яку міру було узгоджено нею із прокурором, зазначила " один рік умовно" і не змогла пояснити, як вона розуміє вказане покарання і в чому полягає його суть. Разом із тим, ОСОБА_5 вказала, що угоду про визнання винуватості укладала добровільно, оскільки їй пояснили, що це необхідно для судового розгляду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданої угоди про визнання винуватості від 21 грудня 2018 року, укладену між обвинуваченоюОСОБА_5 та прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2018 року № 0004041, суд приходить до переконання про неможливість затвердження даної угоди з підстав суперечності її умов вимогам закону та суттєвої невідповідності її умов інтересам суспільства, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону. В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства та порушують права, свободи і інтереси особи.
Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.
Між тим, як вбачається із змісту наданої суду угоди про визнання винуватості, в супереч зазначеним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, прокурор вважає визнання вини обвинуваченою, обставиною, що повинна враховуватись ним при укладенні угоди про визнання винуватості, у той час, коли це є беззастережною умовою укладення такої угоди та, само по собі визнання винуватості ОСОБА_6 не розкриває ступінь та характер сприяння з її боку у проведенні кримінального провадження.
Також, в наданій суду угоді прокурором не конкретизовано на підставі яких встановлених фактів, він прийшов до висновку, що характер повідомленої ОСОБА_5 підозри не носить підвищеної сусупільної небезпечності та у чому саме полягає суспільний інтерес в забезпеченні швидкого судового провадження саме за цим обвинуваченням, в той час коли, як вбачається з обвинувального акту, досудове розслідування тривало майже протягом двох місяців.
Разом із цим, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання необхідно суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно виходити не тільки з класифікації злочинів відповідно до ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, характер і ступінь наслідків, що настали тощо).
У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 не розуміє сутності узгодженого їй покарання, визначеного в угоді про визнання винуватості від 21.12.2018 року та їй не відомі наслідки не виконання угоди, що є вимогою до змісту угоди, відповідно до ст. 472 КПК України.

Так, згідно ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин в ході підготовчого судового засідання, було встановлено, що умови угоди не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, а також порушують права, свободи та інтереси обвинувачуваної ОСОБА_5 , яка фактично не розуміє змісту укладеної угоди та призначеного їй покарання, а також наслідків не виконання заключну нею угоди про визнання винуватості.
За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що надана суду угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню з підстав суперечності її умов вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства, а також невідповідності умов цієї угоди інтересам суспільства, через істотне порушення прав, свобод та інтересів гр. ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 372, 470, 474 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 21 грудня 2018 року, укладеної між обвинуваченою ОСОБА_5 та прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному 20 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004041 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 302, ч. 2 ст. 302 КК України відмовити.
Обвинувальний акт, складений у зв`язку із укладення вказаної угоди під час досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0004041 - повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1