Провадження № 1-кп/554/71/2019
Дата документу 21.03.2019
В И Р О К
Іменем України

21 березня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві за участю учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0002687 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новосибірськ РФ, зареєстрованого та мешкає в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, розлученого, працюючого комплектувальником товарів ТОВ «Полтава Хліб 3», не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1. 18 серпня 2018 року, близько 08 год. 25 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ГАЗ 33021-122 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Колективній у м. Полтаві, перед початком руху заднім ходом, не переконавшись у відсутності пішоходів або перешкод та не скориставшись для забезпечення безпеки руху допомогою інших осіб, порушуючи вимоги п. п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка знаходилась позаду автомобіля, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забійної гематоми правого стегна, яка стосовно живої особи відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1171-а від 12 листопада 2018 року кваліфікується, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке вплинуло на ускладнення захворювання, яке мала потерпіла, та потягло за собою її смерть.

1.2. Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 531 від 19 листопада 2018 року є порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме:

1.2.1. «п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

1.2.2. «п. 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

1.3. Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

1.4. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання вимог п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України.

2. Кваліфікація дій обвинуваченого судом

2.1. Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

3.1. Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати. Зазначив, що причиною скоєння ДТП явилась неуважність, яку він допустив під час руху. Визнав при цьому факт керування ним транспортним засобом в нетверезому стані, зазначивши, що спиртні напої вживав до початку роботи. Підтвердив факт, що і раніше притягувався до відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Просив його суворо не карати. Він також частково визнав заявлений потерпілою по справі цивільний позов, зазначивши, що має змогу відшкодувати їй тільки 25000 грн моральної шкоди і саме в цій частині він позов і визнає. Підкреслив, що має бажання відшкодувати завдані збитки, але до цього часу цього не зробив, так як йому нібито потерпілою не була названа чітка сума, яку він повинен відшкодувати.

3.2. Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

3.3. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

3.4. Обставиною, яка обтяжує його покарання, суд визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

4. Мотиви призначення покарання

4.1. При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

4.2. Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягується до кримінальної відповідальності, характеристику його особи, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, його поведінку як до вчинення інкримінованого йому правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, схильність його до порушення вимог Правил дорожнього руху під час керування транспортними засобами і, зокрема керування транспортними засобами в стані сп`яніння, що ним визнається, а отже свідчить про суспільну небезпечність його як особи, що керує транспортними засобами та схильність до скоєння цих порушень, і вважає за необхідне призначити йому основне покарання у виді арешту, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

4.3. Враховуючи конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого до скоєння кримінального правопорушення і після цього, суд вважає за необхідне позбавити його права керування транспортними засобами.

5. Вирішення цивільного позову

5.1. Потерпілою ОСОБА_4 по матеріалах кримінального провадження заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн.

5.2. Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтями 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

5.3. Пред`явлений цивільний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

5.4. Згідно вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

5.5. У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

5.6. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

5.7. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

5.8. Обвинувачений ОСОБА_7 визнається судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження та вплинуло на ускладнення захворювання, яке вона мала, та потягло за собою її смерть.

5.9. Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

5.10. Таким чином, особами, які мають право на відшкодування шкоди в зв`язку з смертю ОСОБА_8 внаслідок ДТП є її близькі родичі, зокрема ОСОБА_4 , яка визнана в кримінальному провадженні потерпілою та пред`явила цивільний позов.

5.11. В добровільному порядку збитки, завдані злочином не відшкодовувались.

5.12. Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілій матеріальних збитків на вказану нею суму.

5.13. Суд вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення злочину вона зазнала інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, пов`язаних з травмування та втратою близької людини. Потерпілою було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, їй в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов потерпілої підлягає задоволенню в повному обсязі.

6. Мотиви інших рішень

6.1. Оскільки обвинувачений засуджується до арешту, який має відбувати реально, то суд з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

6.2. Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 572 грн підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

6.3. Речових доказів по матеріалах кримінального провадження немає.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з 21 березня 2019 року.

Заявлений по справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь сто тисяч гривень моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 572 грн судових витрат.

До набрання вироком законної сили обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1