Справа № 755/5641/18
1-кп/755/908/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000211 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Луганське, Артемівського р-ну, Донецької обл., українця, громадянина України, не одруженого, працюючого не офіційно, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000211 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З Київської місцевої прокуратури № 4 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000211 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор доповів про можливість призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Зокрема, прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про те, що до ОСОБА_9 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (так як у нього наявний паспорт для виїзду за кордон, зареєстрований обвинувачений за адресою: АДРЕСА_1 ), може незаконно впливати на свідків (так як свідками події є сусіди ОСОБА_9 та під час застосування до нього міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він його порушував), може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Представник потерпілої підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.

Потерпіла також підтримала клопотання прокурора та зазначила, що ОСОБА_9 погано себе поводить, гуляє, вживає алкоголь, не вибачився перед нею та агресивний.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зазначив, що в матеріалах кримінального провадження є рапорти від 23 січня 2018 року, 13 і 15 лютого 2018 року, котрі є сфальсифіковані. Так, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 , за заявою громадянки ОСОБА_10 , якої немає вже в живих, що начебто він погрожував їй вбивством. Коли приїхали працівники поліції, то почали вимагати, щоб відчинили двері. Вони виламали двері і зайшли до квартири та з`ясували, що ОСОБА_9 у той час взагалі не було вдома. Крім того, зазначив, що твердження прокурора, що у ОСОБА_9 є паспорт не відповідає дійсності, оскільки його забрали працівники поліції, коли затримали його вперше, та протримали його три доби у СІЗО, а потім відпустили. З приводу твердження прокурора, що ОСОБА_9 виходив з квартири під час домашнього арешту повідомив, що так дійсно обвинувачений звертався до слідчого, щоб останній надав йому дозвіл покинути квартиру для того, щоб відвідати лікаря та даний дозвіл є в матеріалах кримінального провадження. Зокрема, пояснив, що скільки разів вони звертались до слідчого за дозволом вийти з квартири, їх клопотання були задоволені, що підтверджується матеріалами справи, тому ОСОБА_9 жодного разу не порушував покладені на нього судом обов`язки у зв`язку з домашнім арештом. Крім того, зазначив, що доводи прокурора є незаконними і безпідставними щодо впливу на свідків, оскільки ОСОБА_9 на даний час проживає за іншою адресою, звернень щодо будь яких порушень ним немає та його підзахисний не порушував обов`язків домашнього арешту, у зв`язку з чим, прохав повністю відмовити у задоволенні клопотання прокурора, без обрання будь-якого запобіжного заходу відносно його підзахисного, оскільки останній не причетний до даного кримінального правопорушення та його не вчиняв.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку захисника, прохав також відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки покладених на нього обов`язків судом щодо домашнього арешту він не порушував та кримінального правопорушення не вчиняв.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, оглянувши клопотання, вивчивши обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає, що є достатні підстави для призначення його до судового розгляду, оскільки, згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим, відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для його повернення прокурору не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не заявлено.

Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні колегіальним судом у складі трьох суддів.

Крім того, з приводу клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів приходить до висновку, що воно на даний час не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що «кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність» і що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Указані гарантії права на свободу та особисту недоторканність, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції», а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року, також передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Зокрема, враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, а також те, що інших достатніх та обґрунтованих підстав, крім тяжкості злочину, у клопотанні прокурора не зазначено, не знайшло свого підтвердження і на даний час, колегія суддів вважає, що зазначені у клопотанні мотиви не можуть слугувати підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_9 найбільш суворого запобіжного заходу взяття під варту.

З огляду на викладене, а також те, що обвинувачений працює не офіційно, має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, колегія суддів приходить до висновку, що тримання його під вартою є надмірним запобіжним заходом, який покликаний забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, тобто, докази та обставини, на які посилається прокурор, не дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду, вчиняти інше кримінальне правопорушення, а тому для запобігання ризиків, які вказані в клопотанні, вважає достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 314-316 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000211 відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, призначити до судового розгляду на 04 червня 2018 року на 10 годину 30 хвилин у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити колегіальним судом у складі трьох суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у відкритому судовому засіданні.

Судове засідання проводити за участю прокурора, представника потерпілої, потерпілої, захисника, обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луганське, Артемівського р-ну, Донецької обл., українця, громадянина України, не одруженого, працюючого не офіційно, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на ОСОБА_9 строком до 21 липня 2018 року включно, такі обов`язки:

1) не відлучатись за межі м. Києва без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) утриматись від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 та свідками;

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, в`їзд в Україну;

5) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_9 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , про що повідомити суд.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Суддя

Суддя