Справа № 396/1599/16-к
Провадження № 1-кп/396/4/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,проживав по АДРЕСА_2 та до взяття під варту перебував та проживав в м. Одеса, українець, громадянин України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше судимий:
- 21.02.2011 року Новоукраїнським районним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки . Звільнений з місць позбавлення волі 23.11.2011 року по відбуттю строку покарання.
- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі.
З 14.03.2018 року утримується під вартою на підставі вироку суду та на період судового розгляду кримінального провадження за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Кримінальне правопорушення було вчинене за наступних обставин:
У період з 20.11.2014 року по 26.11.2014 року, точної дати ні судом ні слідством не встановлено, обвинувачений ОСОБА_3 , діючи повторно маючи умисел на викрадення чужого майна керуючись корисливим мотивом у вечірній час, близько 23.00 год., приїхав на автомобілі ВАЗ 2112 сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_7 , до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 .
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_3 , запевнив ОСОБА_7 , що майно належить йому та крадіжку він не вчиняє, перебуваючи біля території зазначеного домоволодіння, обвинувачений ОСОБА_3 , помітив чавунну ванну, яка знаходилась біля паркану домоволодіння, яку вилучив з місця події.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел та розуміючи, що ОСОБА_7 не усвідомлює злочинний характер його дій, обвинувачений ОСОБА_3 з останнім завантажив вказану ванну до багажного відділення автомобілю ВАЗ 2112.
З місця вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, а саме здав викрадену ним ванну до пункту прийому метолабрухту, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до висновку експерта №17 від 20.01.2015 року, вартість однієї чавунної ванни, бувшої у використанні, станом на 27.11.2014 року складає 4284,00 грн.
Таким чином своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 4284,00 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, суду пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, а саме, точної дати він уже не пам`ятає, за плином часу,приїхали до будинку ОСОБА_9 на автомобілі ОСОБА_10 та викравли у гр. ОСОБА_8 яка проживає по АДРЕСА_1 , чавунну ванну, яку здали до пункту прийому метолобрухту, по АДРЕСА_3 . Щиро кається у вчиненому та просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність та додатково вказала, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, оскільки всі викрадені речі їй повернуто.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_3 , та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, крім його показів та щирого каяття, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів, зокрема, на підтвердження вини обвинуваченого та сум завданої шкоди:
- постановою про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 27.11.2014 року, відповідно до якої визнано речовим доказом, зразок поліетиленової скатертини синього кольору, яка була вилучена під час огляду місця події 27.11.2014 року (т.1 а.п. 83);
- постановою про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 27.11.2014 року, відповідно до якої визнано речовим доказом, зразок скатертини синього кольору, яка була вилучена під час огляду місця події 27.11.2014 року по АДРЕСА_1 (т.1 а.п. 74);
- висновком експерта № 9 від 06.02.2015 року, відповідно до якого три фрагменти полімерної скатертини з розмірами 468 мм на 325 мм, 1055 мм на 495 мм та 340 мм на 235 мм, вилучені 27.11.2014 року під час огляду домоволодіння в АДРЕСА_1 та один фрагмент полімерної скатертини з розмірами 1465 мм на 1165 мм, вилучений 27.11.2014 року з ванни під час огляду металоприймального пункту в АДРЕСА_4 , до розділення складали єдине ціле - полімерну скатертину з розмірами 1465 мм на 1165 мм. (т.1 а.п.88-92);;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.12.2014 року з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнала особу, яка продала їй чавунну ванну білого кольору на металоприймальному пункті, який знаходиться на фото № 2, яким виявився ОСОБА_3 (а.с. 84-85);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №17 від 20.01.2015 року, відповідно до якого вартість однієї чавунної ванни, бувшої у використанні, станом на 27.11.2014 року складає 4284,00 грн. (а.п.94-98);
Суд вважає, що не є документами в розумінні ст.99 КПК України, на які посилався прокурор під час судового розгляду та доказами у справі, відповідно до положень ст. 84 КПК України: витяг з кримінального провадження, картка первинного обліку інформації та заява потерпілої про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.п.49-51).
Суд вважає, що інші докази, покладені судом в обгрунтування вироку, отримані у відповідності до діючих процесуальних правил, є належними та допустимими.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення, правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, так як своїми протиправними діями він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, так як особа раніше судима 21.02.2011 року за ч.2 ст. 186 КК України.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно із ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, обставини вчинення, мету та мотив вчинення злочину, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди потерпілій.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, суд не вбачає так як повторність визнана судом як кваліфікуюча ознака.
За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується посередньо, спокійний, врівноважений, з сусідами не конфліктує, спиртними напоями не зловживає, що підтверджується відповідною характеристикою (а.п. 156), не одружений, утримнців не має, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває,відповідно довідки Кропивницької міської медичної установи №14 філії ДУ центр охорони здоров`я ДКВСУ в Кіровоградській області від 12.11.2018 року хворіє туберкульозом, протитуберкульозні препарати приймати категорично відмовляється, загальний стан здоров`я задовільний, скарги відсутні, видано препарати на 1 місяць. Раніше неодноразово судимий:
- 21.02.2011 року Новоукраїнським районним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнений з місць позбавлення волі 23.11.2011 року по відбуттю строку покарання, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена.
- востаннє: вироком Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі.З 14.03.2018 року утримується під вартою на підставі вироку суду та на період судового розгляду кримінального провадження за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчиненням ним нових кримінальних правопорушень не можливе буде без його ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України, у межах санкцій статті у виді позбавлення волі, так як обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
Судом встановлено, що злочини передбачений ч.2 ст. 185 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вчинив в листопаді 2014 року тобто до постановлення вироку Приморським районним судом м. Одеси від 02.07.2018 року, згідно з яким останній засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані таз врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який не бажає ставати на шлях виправлення, тяжкості вчиненого злочину та висновків суду, та прийшов до твердого переконання, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, враховуючи, що обвинувачений з 04.07.2017 року перебував у розшуці в межах даного кримінального правопорушення.
З огляду на характер, кількість та систематичність кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, суд приходить до переконання, що його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів є неможливими без ізоляції від суспільства та за доцільне призначити покарання у виді позбавлення воліна строк який просить сторона обвинувачення, так як ОСОБА_3 відбуває покарання у виді позбавлення волі та ухилявся від суду, перебував у розшуці та під час розгляду справи Новоукраїнським районним судом вчинив новий злочин за що засуджений 02.07.2018 року, а тому більш м`які види покарання, такі як арешт та обмеження волі на думку суду не забезпечать виправлення особи, яка раніше судима до позбавлення волі, стороною захисту не надано доказів, щодо протипоказань утримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, який як встановлено відмовляється приймати призначені припарати.
Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Речові докази у справі, після набрання вироком законної сили:
- чавунну ванну білого кольору, яка передана під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_12 залишити у корисуванні останньої,
- три фрагмента полімерної скатертини з розмірами 468 мм. на 325 мм., 1055 мм. на 495 мм., 340 мм. на 235 мм. вилученні 27.11.2014 року під час огляду домоволодіння яке розташоване по АДРЕСА_1 , та один фрагмент полімерної скатертини розміром 1465 мм. на 1165 мм. вилучений 27.11.2014 року під час проведення огляду місця події 27.11.2014 року на пункті прийому металобрухту, який розташований по вул. К. Маркса в м. Новоукраїнка, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області - необхідно знищити так як не представляють цінності.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати по справі на залучення експертів складають 368 грн. 94 коп. та підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обраний відносно обвинуваченого захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити без змін, так як особа відбуває покарання у виді позбавлення волі та суд прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначити покарання ОСОБА_3 , шляхом часткового складання призначених покарань, зарахувавши в строк покарання частину відбутого покрання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року та остаточне покарання призначити у вигляді 1 (одного) року 1 (одного) місця позбавлення волі.
Захід забезпечення кримінального провадження обраний відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової трасологічної експертизи в розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 94 коп.
Речові докази у справі, після набрання вироком законної сили:
- чавунну ванну білого кольору, яка передана під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_12 залишити у корисуванні останньої;
- три фрагмента полімерної скатертини з розмірами 468 мм. на 325 мм., 1055 мм. на 495 мм., 340 мм. на 235 мм. вилученні 27.11.2014 року під час огляду домоволодіння яке розташоване по АДРЕСА_1 , та один фрагмент полімерної скатертини розміром 1465 мм. на 1165 мм. вилучений 27.11.2014 року під час проведення огляду місця події 27.11.2014 року на пункті прийому металобрухту, який розташований по вул. К. Маркса в м. Новоукраїнка, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1