Номер провадження: 11-кп/813/120/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08.10.2018 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лебяжьє Павлодарської області Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, працюючого продавцем-консультантом в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.

Стягнуто з ПАТ «Страхова Компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 189272 грн., а на відшкодування моральної шкоди - 9464 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди - 50000 грн., витрати на правову дорогу в розмірі 10000 грн. та внесений судовий збір в розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3961,20 грн.

Скасовано арешт на автомобіль «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2016 року.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 04.11.2016 року, близько 14 год. 30 хв., в світлий час доби, він, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Avensis» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), здійснював рух по вул. Гайдара з боку вул. Ген. Петрова в напрямку вул. 25-ї Чапаївської дивізії в м. Одесі. Навпроти будинку №58 по вул. Гайдара, наближуючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху та дорожніми знаками 5.35.1 ПДР «Пішохідний перехід», порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, не врахував зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість транспортного засобу з метою надання дороги пішоходам, внаслідок чого здійснив наїзд передньою правою частиною кузову автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , яка з малолітньою ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перетинала проїзну частину вул. Гайдара.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому тіла лівої великогомілкової кістки, закритого перелому шийки правої стегнової кістки, садна голови, синця правої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, з таких підстав:

1) суд першої інстанції звільнив обвинуваченого від відбування покарання відповідно до п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» на тій підставі, що на його утриманні знаходиться батько похилого віку, який на даний час досяг 70-річного віку та є особою з інвалідністю 2-ї групи. При цьому суд не врахував, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року), батько обвинуваченого не досяг 70-річного віку, адже народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) застосувавши до обвинуваченого амністію, суд першої інстанції, фактично, застосував закон, який не підлягав застосуванню, що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора і просила її задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника яка дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Мотивуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на наступні докази:

- показання обвинуваченого, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, а також частково визнав цивільний позов;

- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що 04.11.2016 року вона разом з донькою переходила дорогу по пішохідному переходу на вул. Гайдара в м. Одесі, на якому їх збив автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . Обвинувачений передав на придбання ліків та проведення операції 15400 грн. та 500 доларів США. Їй було проведено три операції, встановлено штучний протез та на теперішній час вона продовжує лікування. В результаті отриманих травм від ДТП отримала інвалідність 3-ої групи та позбавлена можливості повноцінно рухатись;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.11.2016 року та схему до нього, у яких зафіксовані дорожня обстановка та місце розташування транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди на вул. Гайдара в м. Одесі (а.к.п. 155-158);

- висновок №5301 судової транспортно-трасологічної експертизи від 19.05.2017 року, відповідно до якого, автомобіль «Toyota Avensis» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) мав сліди та ушкодження, які можливо віднести до утворення їх у результаті контактування з двома об`єктами, що не мають рівноцінних металу крайок, з залишенням характерних для контактування з тілами людей пішоходами (а.к.п. 167-169);

- висновок №5302 судової автотехнічної експертизи від 19.05.2017 року, згідно з яким, на час експертного огляду, рульове управління автомобіля «Toyota Avensis», його ходова частина та гальмівна система знаходились у працездатному стані та дозволяли водію контролювати напрямок руху автомобіля та здійснювати гальмування (а.к.п. 173-175);

- висновок №333 судово-медичної експертизи від 10.03.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом тіла великогомілкової кістки, закритий перелом шийки правої стегнової кістки, садна голови, синець правої гомілки. Зазначені ушкодження могли утворитись 04.11.2016 року від дії тупих, твердих предметів, якими могли бути частини кузова автомобіля та дорожнього покриття в умовах ДТП. Дані ушкодження, як окремо, так і в сукупності, не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно з п.п. 4.6, 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.к.п. 179-180);

- висновок №17-867 судової автотехнічної експертизи від 11.07.2017 року по дослідженню обставин наїзду автомобіля «Toyota Avensis» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на двох пішоходів, відповідно до якого водій вказаного автомобіля в умовах даної події фактично вчинив дії, які не відповідали вимогам п. 18.1 ПДР та з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з фактом настання ДТП (а.к.п. 190-192);

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції обгрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, першу судимість.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Врахувавши обставини злочину, поведінку обвинуваченого після його вчинення, його сімейний стан та матеріальне становище, суд першої інстанції визнав за можливе не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» з таких підстав.

Так, задовольняючи клопотання сторони захисту та, звільнюючи обвинуваченого від призначеного покарання на підставі зазначеної вище норми закону, суд першої інстанції послався на те, що на його утриманні знаходиться батько ( ОСОБА_12 ), який досяг 70-річного віку, а ОСОБА_7 є його єдиною працездатною дитиною.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що обов`язковою умовою для застосування п. «є» ст. 1Закону України «Про амністію у 2016 році», є наявність у обвинуваченого одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей, на день набрання чинності цим Законом.
З копії паспорту (а.к.п. 212) видно, що батько обвинуваченого ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що означає, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», а саме на 07.09.2017 року, він не досяг 70-річного віку.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має правоскасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягаєчастковому задоволенню оскільки, відповідно до ст. 53 КК України, та правової позиції ВС України викладеної в постанові від 01.10.2015 р. (справа №5-154 кс15), покарання у виді штрафу призначається у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого законодавством на час постановлення вироку із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, тому в частині призначення покарання, він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у цій частині.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, ст. 407, ст. 409, ст. 413, 420, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08.10.2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, - скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його оголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4