УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

представника УВП ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти, в порядку передбаченому ст. 206 КПК України,-
ВСТАНОВИВ:

01.11.2018 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло звернення ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти, в порядку передбаченому ст. 206 КПК України.
ОСОБА_4 мотивував заяву тим, що вирок відносно нього не звернено до виконання, доказом чого є відсутність розпорядження суду про звернення вироку до виконання, а тому на підставі ст. 206 КПК України ОСОБА_4 просив негайно звільнити його з-під варти.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив заяву задовольнити.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 заяву підтримав та просив задовольнити.
Представник УВП ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що заява необґрунтована, утримання під вартою відбувається законно на підставі вироку від 23.02.1998 року.
Вислухавши пояснення адвоката, засудженого, представника УВП, дослідивши матеріали заяви та матеріали кримінальної справи, слідчий суддя встановив наступне.
Вирок Волинського обласного суду від 23 лютого 1998 року щодо ОСОБА_4 та інших набрав законної сили 31 березня 1998 року. Дана кримінальна справа повернулася з Верховного Суду України до Волинського обласного суду 20 жовтня 1998 року для виконання вироку щодо засудженого ОСОБА_6 , Одночасно в супровідному листі було зазначено, що вказівку про звернення вироку до виконання відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 буде надіслано на адресу суду після вирішення Президентом України питання шодо них.

Президентом України від 11 березня 1997 року був оголошений мораторій на виконання смертної кари. Рішенням №11 -рп/99 від 29 грудня 1999 року Конституційний Суд України визнав неконституційними положення Кримінального кодексу стосовно смертної кари. Таким чином покарання у вигляді смертної кари було замінено довічним ув`язненням відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року.
Відповідно до внесених змін у Кримінальний кодекс України, ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000 року було замінено призначене за вироком покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вигляді смертної кари-розстрілу на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.
Інструкцією з діловодства, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 13.03.1997 р. №22/5 не було передбачено видачу розпорядження про виконання ухвали, що набрала законної сили.

Згідно ч. 1-3 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Слідчим суддею встановлено, що на даний момент правовою підставою перебування засудженого під вартою є вирок Волинського обласного суду від 23.02.1998 відносно ОСОБА_4 , який набрав законної сили 31.03.1998 року та ухвала Волинського обласного суду від 24.05.2000 року про заміну покарання у вигляді смертної кари розстрілу на довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

Відповідно до п. 10, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, є порушенням незалежності та самостійності суду.

Отже, слідчий суддя, враховуючи вищевказане, приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти є необґрунтована, оскільки вирок Волинського обласного суду від 23.02.1998 відносно ОСОБА_4 набрав законної сили, а тому підстави для звільнення з-під варти підозрюваного ОСОБА_4 відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти, в порядку передбаченому ст. 206 КПК України відмовити.
Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя