Справа № 308/9792/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000066, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.06.2018 року.
З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 , будучи фізичною особою - платником податків, відповідальною за ведення обліку доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу з метою виконання обов`язку щодо подання податкової звітності та сплати обов`язкових податкових платежів, не подала до податкового органу річну декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, в результаті чого умисно ухилилася від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів у значних розмірах в сумі 1 100 549,54 грн. (в тому числі, податку на доходи з фізичних осіб у сумі 1 023 724,53 грн. та військового збору в сумі 76 825,01 грн.).

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.07.2007 року ОСОБА_5 з метою купівлі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , уклала з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір № 0712SK на суму 250 000 доларів США. Зазначені кошти (кредит) ОСОБА_5 отримала готівкою (в доларах США) в касі відділення ПАТ «ВТБ Банк» у м. Ужгороді, які відповідно до умов договору зобов`язувалася сплатити до 23.07.2027 року.

11.09.2015 року на засіданні Правління Банку прийнято рішення про анулювання (прощення) боржнику - ОСОБА_5 суми основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором від 23.07.2007 року № 0712SK. Станом на момент прийняття вказаного рішення боргові зобов`язання ОСОБА_5 перед ПАТ «ВТБ Банк» складали 312 972 доларів США 27 центів, що за офіційним курсом НБУ на день прощення боргу складало 7 451 081, грн. 68 коп. (в тому числі, 5 121 667,65 грн. - заборгованість за основним боргом та 2 329 414,03 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками).

З дотриманням вимог п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України ПАТ «ВТБ Банк» 29.12.2015 року особисто повідомлено ОСОБА_5 під підпис останньої про прощення (анулювання) боргу та про необхідність включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за 2015 рік, у якому такий борг було прощено. Підтвердженням цьому є «Повідомлення про анулювання (прощення) боргу від 29.12.2015 року № 561/1720-2, на якому в графі: «Повідомлення про анулювання (прощення) боргу отримала» стоїть підпис, прізвище та ініціали ОСОБА_5 , приналежність яких остання не заперечує.

Проведеною судово-почеркознавчою експертизою (висновок від 30.11.2018 № 4/345 Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України) встановлено, що підпис та прізвище й ініціали « ОСОБА_5 » під графою «Повідомлення про анулювання (прощення) боргу отримала» у Повідомленні про анулювання (прощення) боргу від 29.12.2015 № 561/1720-2 виконані ОСОБА_5 .
Таким чином, досудовим слідством встановлено, що фізична особа ОСОБА_5 , під час отримання додаткового блага, у вигляді анулюваної (прощеної) банківською установою суми боргу, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 212 КК України, тобто, умисно ухилилася від сплати обов`язкових податків та зборів у значних розмірах.
13.03.2019 року громадянка ОСОБА_5 отримала повідомлення про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, про що нею здійснено власноручно запис про отримання повідомлення про підозру у протоколі про отриманні повідомлення про підозру.
Також слідчим встановлено, що майно, яке підлягало накладення арешту, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було відчужено 26.01.2019 року.
З врахуванням вищевикладеного, є всі підстави вважати, що громадянка ОСОБА_5 не сприяє проведенню досудового розслідування, а також ухиляється від добровільного відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження нерухомого майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та невідчуження його іншим особам, слідчий просить накласти арешт на житлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ; та нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 .
Слідчий в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, згідно з якою просила клопотання задовольнити та розглянути у її відсутності.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Витягом з ЄРДР підтверджено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000066 від 09.10.2017 року, попередня правова кваліфікація ч.1 ст.212 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України під час отримання додаткового блага, у вигляді анулюваної (прощеної) банківською установою суми боргу
У межах даного кримінального провадження, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.
Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до узагальненої судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, слідчим суддею не може бути прийнято ухвалу про арешт майна, навіть якщо у нього є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
З оглянутої у судовому засіданні інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.03.2019 року встановлено, що власником салону краси, реконструйованого з власних приміщень АДРЕСА_5 та № НОМЕР_1 , площею 141,6 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_4 , є громадянка ОСОБА_5 .
Таким чином, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довела необхідність накладення арешту на салону краси, площею 141,6 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_5 , яка є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, з метою його збереження, недопущення зміни власника та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а тому клопотання підлягає до задоволення в цій частині.
Разом з тим, з огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя вважає, що заборона розпорядження вказаним нерухомим майном забезпечить збереження його як речового доказу та не призведе до приховування чи відчуження останнього.

Клопотання слідчого в частині накладення арешту на приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 до задоволення не підлягають, так як власниками даних приміщень не є ОСОБА_5 .
Таким чином, клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000066 старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно задовольнити частково.
Накласти арешт із забороною розпорядження, але без заборони законним володільцям права користування, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку, на нерухоме майно, яке належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: салон краси, реконструйований з власних приміщень АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 .
В іншій частині вимог клопотання відмовити.
Роз`яснити ОСОБА_5 , яка не була присутня при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, право на заявлення клопотання про скасування арешту майна повністю або частково в порядку ст. 174 КПК України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1