Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/840/19
У Х В А Л А
28.03.2019 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000123 від 10.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

У подані скарзі просить скасувати рішення старшого слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 - постанову про закриття кримінального провадження від 08.06.2017 у кримінальному провадженні № 0000123 від 10.02.2017 року.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що слідчим ОСОБА_6 жодних слідчих розшукових дій не проведено, у постанові слідчий посилається на пояснення осіб опитаних під час виїзду працівників поліції на виклик потерпілих.

Сторони кримінального провадження в судове засідання не з"явились. Адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних обґрунтувань.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених п.2 ч.1 цієї статті - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За наслідками проведення, на переконання слідчого судді, неповного досудового розслідування, старшим слідчим ОСОБА_5 08.06.2017 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

На переконання слідчого судді, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Поряд з цим як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження старшим слідчим ОСОБА_5 жодних слідчих дій не проведено, у постанові слідчий посилається на пояснення осіб опитаних під час виїзду працівників поліції на виклик потерпілих.

Так, відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура».

Статтею 92 КПК України (Обов`язок доказування) визначено, що «1. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого».

Крім цього, слідчий при проведення досудового розслідування не врахував вимоги п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язкового звернення до експерта для проведення експертизи про встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Також слід зазначити, що прокурором слідчим ОСОБА_5 в порушення ч. 4 ст. 40 КПК України жодна з вказівок прокурора ОСОБА_7 по кримінальному провадженню не виконана.

У відповідності до вимог ч. 8 ст.95 КПК України пояснення не є доказом, а на підставі пояснень осіб опитаних слідчий робить посилання на ст. 36 КК України і вважає, що особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли у стані необхідної оборони.

Посилаючись у оскаржуваній постанові на необхідну оборону ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від дій ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , слідчий не розкриває зміст ст. 36 КК України.

Так, відповідно до положень ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, зокрема, оборона може здійснюватися від суспільно небезпечного діяння, ознаки якого передбачені Кримінальним кодексом, і це посягання має бути реальним, а не уявним.

Разом з тим ч. 1 ст. 36 КК не обмежує коло суспільне небезпечних посягань лише злочинами. Ними можуть бути суспільне небезпечні посягання особи, яка не досягла віку, з якого можлива кримінальна відповідальність. Подібні посягання лише за об`єктивними своїми ознаками повинні відповідати суспільній небезпечності злочину. Такий висновок можна зробити виходячи із п. 10 постанови ПВСУ від 26 квітня 2002 р, № 1.

Істотною характеристикою суспільне небезпечного посягання є його наявність, протягом якої у особи існує право на необхідну оборону. Наявність суспільне небезпечного посягання має початковий і кінцевий моменти.

Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 р. зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільне небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

За встановлених обставин оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не може вважатись такою, що прийнята за наслідками всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності, у зв`язку з чим така постанова підлягає до скасування, а матеріали кримінального провадження поверненню керівнику органу досудового розслідування для організації проведення досудового розслідування.

При проведенні досудового розслідування слідчим слід враховувати викладене, провести слідчі спрямовані на виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України.

Керуючись ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_5 від 08.06.2017 року про закриття кримінального провадження Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000123 від 10.02.2017 року, а матеріали кримінального провадження направити начальнику СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області для організації продовження досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора відповідно до ч.3 ст.307 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1