Дата документу Справа № 335/1973/13-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1973/13-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/619/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,.

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

представника

потерпілої ОСОБА_23 адвоката ОСОБА_24 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 (з доповненнями), обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_23 , першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_25 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 ,

на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2004 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 6 грудня 2006 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на 11 місяців 3 дні,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Тримається під вартою з 25 березня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 березня 2013 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Тримається під вартою 14 червня 2012 р.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 червня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано невинуватим і виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим та за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачувався.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, 2007 року народження, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- за п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

Тримається під вартою з 10 березня 2012 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт. Новомиколаївка Запорізької області, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше засудженого вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2004 року за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 3 ст. 142 КК України (1960 р.), із застосуванням ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 20 березня 2010 з місць позбавлення волі умовно-достроково на 8 місяців 2 дні,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- за п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у вигляді 11 років 2 місяців 7 днів позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк попереднього з 13 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання ОСОБА_10 звільнено з-під варти в залі суду;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, який має на утриманні неповнолітню дитину, 2004 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимого,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Тримається під вартою з 13 березня 2012 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_11 визнано невинуватим і виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судимого,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у вигляді 11 років 1 місяця 25 днів позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_12 строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання ОСОБА_12 звільнено з-під варти в залі суду.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_10 , раніше не судимого,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- за п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_13 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2012 року до 8 рудня 2015 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
8 грудня 2015 року звільнений з під варти, до набрання вироком законної сили застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_10 , із застосуванням електронного засобу контролю;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 ,
визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п.12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 257 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляд 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Тримається під вартою з 26 березня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_14 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2013 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_14 визнано невинуватим і виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 8, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Вироком вирішено цивільні позови:
- задоволено позов потерпілої ОСОБА_23 до ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , про стягнення 77 700 грн. майнової шкоди, заподіяної викраденням майна у 17.12.2011 р. з автомобіля «Тойота Лендкрузер», д.н. НОМЕР_1 та його незаконним заволодінням;
- задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_23 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про стягнення 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної 05.03.2012 року вбивством її чоловіка ОСОБА_26
- задоволено цивільний позов ПрАТ «Агропромислова компанія» до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про стягнення 12751, 20 грн. майнової шкоди, заподіяної 05.01.2012 року внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ 210994-20», д.н. НОМЕР_2 , при вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_27 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_28 залишено без розгляду.
Вирішено питання судових витрат та долю речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

Так, обвинувачені зорганізувались в озброєну банду з метою нападів на підприємства, установи, організації і на окремих осіб та при участі в цій банді та у вчинюваних нею нападах, вчинили в м. Запоріжжі у період з липня 2004 року по 5 березня 2012 року тяжкі та особливо тяжкі злочини за таких обставин.

Мешканець м. Запоріжжя ОСОБА_29 , щодо якого кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, проходячи службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку ОВС Заводського району м. Запоріжжя, був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.165, ч.3 ст.168, ч.1 ст.186 КК України (в редакції 1961 року), та засуджений до 4 років позбавлення волі.

Звільнившись 15.07.1996 року умовно-достроково з місць позбавлення волі, ОСОБА_29 на шлях виправлення не став і маючи умисел на незаконне збагачення шляхом вимагання чужого майна та вчинення нападів на підприємства, установи, організації і на окремих осіб організував озброєну банду, яка під його керівництвом, діючи на території м. Запоріжжя з липня 2004 року до її викриття співробітниками міліції у березні 2012 року, вчинила ряд тяжких та особливо тяжких злочинів проти життя, здоров`я, недоторканності, свободи і власності громадян та громадської безпеки.

У банді ОСОБА_29 відвів собі роль керівника, до функцій якого входили організація її злочинної діяльності, чіткий розподіл ролей між її членами, визначення загальних правил поведінки, конспірації, дисципліни та ієрархії, планування злочинів, ретельна підготовка до їх вчинення, створення необхідної матеріальної бази, забезпечення зброєю для вчинення злочинів.

Для реалізації свого злочинного умислу щодо організації озброєної банди ОСОБА_29 у невстановлений час залучив свого знайомого ОСОБА_14 , який забезпечував підбір та залучення до складу банди фізично розвинутих осіб, а також належну організацію та планування вчинення злочинів, контроль за дотриманням дисципліни і конспірації членами банди.

З цією метою ОСОБА_29 та ОСОБА_14 розподілили склад банди за територіальним принципом на окремі групи, що складалися з осіб, які проживали в певному районі м. Запоріжжя.

З метою забезпечення оперативного виїзду для вчинення запланованих злочинів та уникнення затримання правоохоронцями на місці події, члени банди використовували такі автомобілі: «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_3 , «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_4 , «Мерседес Бенц» моделі «108 CDI», д.н. НОМЕР_5 , а також з метою переховування після вчинення злочинів, орендували житло за адресами: АДРЕСА_12 ; АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 .

З метою озброєння банди, згідно із злочинним планом ОСОБА_29 , її члени вступали до громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта», що надавало право на отримання в ГУМВС України в Запорізькій області дозволів на право зберігання та носіння зброї травматичної дії. У подальшому придбана зброя перероблялася для відстрілу бойовими і саморобними патронами та з метою уникнути перевірок, члени банди заявляли про її втрату.

Також члени банди при невстановлених обставинах незаконно придбали вогнепальну зброю та боєприпаси (пістолети, гранати), які зберігали, носили без відповідного дозволу для подальшого використання при вчиненні злочинів.

Зокрема, ОСОБА_29 без передбаченого законом дозволу при невстановлених обставинах та в невстановлений час придбав вогнепальну зброю пістолет «BRAWNING» cal.6, 35 mm зав. № НОМЕР_6 , який незаконно носив та зберігав в автомобілі «MERСEDES-BENZ S-500», д.н. НОМЕР_7 , а також оборонну осколкову гранату Ф-1, яку також незаконно зберігав і носив при собі.

ОСОБА_14 носив при собі без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю пістолет калібру 9х18мм, виготовлений саморобним способом, шляхом заміни стволу у газового пістолета 6П42, серії НОМЕР_8 , в магазині якого знаходились бойові припаси 8 патронів до пістолету «Макарова», «Стечкіна», калібру 9х18мм, та корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення із закріпленою в ньому пробкою із зарядом вибухової речовини бризантної дії А-1Х-1 (флегматизований гексоген) вагою 90 г та бойовий ударно-дистанційно запал УДЗ промислового виготовлення. Крім того, ОСОБА_14 незаконно зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_15 , боєприпаси патрони у кількості 12 штук (6 калібру 7,62х39 мм, 6 калібру 9х18 мм), які придатні для виконання пострілів.

В ході створення та протягом всього часу діяльності банди ОСОБА_29 та ОСОБА_14 у невстановлений час залучили до її складу невстановлених осіб, а також мешканців Заводського району м. Запоріжжя, які між собою тривалий час підтримували дружні стосунки, займалися бойовими видами спорту, а саме:

Особу № 1, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_30 », яка 31.03.2003 року на підставі отриманого посвідчення члена громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта» отримала дозвіл № НОМЕР_9 на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р» калібру 9 мм серії НОМЕР_10 (03.03.2004 поставлений на облік бази даних як втрачений). 29.07.2008 року ця особа отримала дозвіл № НОМЕР_9 на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р» калібру 9 мм серії НОМЕР_11 (10.03.2012 поставлений на облік бази даних, як втрачений) і надалі перероблений для відстрілу бойовими патронами;

Особу № 2, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження в зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_31 », яка 29.07.2008 року на підставі отриманого посвідчення члена громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта» отримала дозвіл № НОМЕР_12 на право зберігання і носіння пістолета «Скат 1РК» калібру 9 мм серії НОМЕР_13 (22.09.2011 поставлений на облік бази даних як втрачений);

Особу № 3, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_32 », яка 29.07.2008 року на підставі отриманого посвідчення члена громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта» отримала дозвіл № НОМЕР_14 на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р» калібру 9 мм серії НОМЕР_15 (10.03.2012 поставлений на облік бази даних як втрачений). 31.07.2008 отримала дозвіл № НОМЕР_16 на право зберігання і носіння мисливської гладкоствольної зброї «Сайга 410К» серії НОМЕР_17 (27.04.2012 поставлений на облік бази даних як втрачений);

Особу № 4, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження в зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_33 », яка 29.07.2008 року на підставі отриманого посвідчення члена громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта» отримала дозвіл № НОМЕР_18 на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р» калібру 9 мм серії НОМЕР_19 , а також придбала за невстановлених обставин пістолет «ZORAKI», який є переробленою гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм Р.А. роздільного спорядження, 6 патронів калібру 6,5 мм саморобного спорядження з використанням холостих патронів, які є боєприпасами;

ОСОБА_12 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_34 », який 29.07.2008 року на підставі отриманого посвідчення члена громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта», отримав дозвіл № НОМЕР_20 на право зберігання і носіння пістолета «Скат 1РК» калібру 9 мм серії НОМЕР_13 (22.09.2011 поставлений на облік бази даних як втрачений);

ОСОБА_8 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_35 », ОСОБА_7 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_36 », ОСОБА_11 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_37 », ОСОБА_13 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_38 », ОСОБА_39 , ОСОБА_10 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_40 », які використовували при вчиненні злочинів бити і достовірно знали про наявність вогнепальної зброї і боєприпасів у решти членів банди.

Таким чином, ОСОБА_29 та ОСОБА_14 організували банду шляхом залучення до її складу у різний час ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Осіб №№ 1, 2, 3, 4, матеріали кримінального провадження щодо яких виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, та невстановлених осіб.

Організована група (банда) з липня 2004 року по 05.03.2012 року вчинила такі злочини на території м. Запоріжжя: закінчений замах на викрадення потерпілого ОСОБА_28 , вчинений організованою групою, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань; закінчений замах на вбивство ОСОБА_28 за попередньою змовою групою осіб; вимагання у ОСОБА_41 шляхом вимоги передачі 25% від прибутку кафе «Гурман» із погрозою застосування насильства над потерпілим та його близькими родичами, а також пошкодження та знищення майна; незаконне заволодіння транспортним засобом «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , що належав потерпілій ОСОБА_23 , повторно, у складі організованої групи; таємне викрадення майна, що знаходилось у транспортному засобі «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , яке належало потерпілій ОСОБА_23 , повторно, у складі організованої групи; закінчений замах на вбивство ОСОБА_42 , за попередньою змовою групою осіб; умисне вбивство ОСОБА_26 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб; незаконне зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, приблизно у березні 2003 року ОСОБА_28 , працюючи на відвалах, зрозумів, що він потрапив до організованої групи «банда «лисих». В цей час між ОСОБА_28 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_14 і ОСОБА_29 з іншого боку виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_28 відмовився у співучасті у злочинній діяльності банди та застосуванні насильства щодо осіб, з якими у членів банди виникають конфлікти, і згодом може повідомити про існування та діяльність банди працівникам правоохоронних органів.

З метою вирішення вказаного конфлікту у незаконний спосіб 17 липня 2004 року ОСОБА_14 , Особа №1 та невстановлені особи вистежили ОСОБА_28 у дворі одного з будинків поблизу кінотеатру ім. Довженка, що розташований по пр. Соборному (Леніна) в м. Запоріжжі, здійснили напад на ОСОБА_28 , під час якого намагались його викрасти, застосовуючи фізичну силу, та посадити в автомобіль. При цьому ОСОБА_14 , Особа №1 і невстановлені співучасники виконали всі дії, які вважали необхідними для викрадення ОСОБА_28 , схопивши його та завдавши з метою подолання волі до опору удари в область голови та тулуба, спричинивши фізичний біль, однак ОСОБА_28 , вчиняючи активний фізичний опір не дав членам банди довести злочинний умисел до кінця та втік, а в подальшому з причин побоювання за своє життя виїхав за межі Запорізької області.

Після повернення ОСОБА_28 до м. Запоріжжя, на початку вересня 2006 року, з метою попередження можливого звернення ОСОБА_28 до правоохоронних органів та викриття злочинної діяльності банди, у ОСОБА_29 та ОСОБА_14 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_28 .

З метою вчинення вбивства ОСОБА_28 , ОСОБА_14 на виконання попереднього плану із ОСОБА_29 , залучив Осіб №№ 1, 2 та невстановлених членів банди, чим вступили у попередню змову між собою.

На початку вересня 2006 року, точного дня не встановлено, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_14 , Особи № 1, 2 та невстановлені особи, з метою виконання попередньо розробленого плану, знаходились поблизу готелю «Україна», розташованого по пр. Соборному (Леніна), 162, у м. Запоріжжі.

ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою групою осіб, побачивши ОСОБА_28 , який перебував поряд зі своїм автомобілем «ВАЗ», д.н. НОМЕР_21 , біля вказаного готелю, з метою вбивства останнього здійснив у ОСОБА_28 два постріли з невстановленого пістолету «ПМ». При цьому, ОСОБА_14 , Особи №№ 1, 2 та невстановлені члени банди виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення вбивства ОСОБА_28 до кінця, але вбивство не було вчинене з причин, що не залежали від їх волі, оскільки кулі в ОСОБА_28 не влучили та останній втік з місця злочину на автомобілі.

Крім того, приблизно в грудні 2011 року у ОСОБА_29 та ОСОБА_14 виник умисел на вчинення вимагання у ОСОБА_41 , який отримував стабільний прибуток від діяльності власного кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 », розташованого по АДРЕСА_16 , у вигляді 25% від прибутку кафе.

З метою вчинення вимагання, ОСОБА_29 та ОСОБА_14 розробили план, за яким члени банди ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_43 та невстановлені особи мають прибути до кафе «Гурман» та висловити ОСОБА_44 незаконну вимогу передачі майна з погрозою застосування насильства над ним та членами його родини, а також погрозою пошкодження належного йому майна.

На виконання вказаного злочинного плану, неодноразово ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановлені особи, діючи у складі організованої групи, а саме банди, у період з 22.12.2011 року до 26.01.2012 року неодноразово висловлювали ОСОБА_44 в кафе «Гурман» погрози застосування насильства до нього та членів його родини, а також погрожували знищенням приміщення кафе та майна, вимагаючи щомісячно сплачувати 25% від прибутку кафе.

ОСОБА_45 , відмовившись виконувати вимоги банди та реально сприймаючи погрози щодо себе, членів сім`ї та майна, з метою запобігти втіленню їх в дію та перешкодити подальшому вимаганню, змінив режим роботи закладу та уклав договір про охорону приміщення кафе «Гурман» працівниками Державної служби охорони, працівники якої 26.01.2012 року охороняли заклад, внаслідок чого зазначені вище члени банди припинили вимагання.

Крім того, восени 2011 року у ОСОБА_29 виник умисел на заволодіння часткою в статутному капіталі ТОВ «Агропромислова компанія» і ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», що належала ОСОБА_46 , з метою матеріального забезпечення діяльності очолюваної ним банди.

Проте, оскільки ОСОБА_47 , який є головою Наглядової ради ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» та учасником ТОВ «Агропромислова компанія», а також який мав тісні стосунки із ОСОБА_26 , відмовився добровільно передавати ОСОБА_29 вказану частку, а також розірвав домовленість із ОСОБА_29 з охорони вказаних підприємств членами банди, що позбавило банду одного з джерел фінансування, тому в ОСОБА_29 виник умисел на примушування ОСОБА_48 та ОСОБА_26 шляхом вчинення злочинів відносно останніх до здійснення вищезазначених дій на користь ОСОБА_29 .

З цією метою ОСОБА_29 та ОСОБА_14 залучили обвинуваченого ОСОБА_8 та невстановлених осіб для вчинення незаконного заволодіння автомобілем, яким користувався ОСОБА_26 та на праві власності належав його дружині ОСОБА_23 , а також майном, яке знаходилось в даному автомобілі.

Діючи за попередньо розробленим планом, 17.12.2011 року приблизно о 14:30 год. ОСОБА_8 та невстановлені члени банди, з метою незаконного заволодіння автомобілем «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , та майном, яке знаходилось в даному автомобілі, прибули на автостоянку ресторану «Рибацький стан» по вул. Немировича-Данченка, буд.№73, у м. Запоріжжі, де, діючи умисно, повторно, у складі організованої групи, незаконно заволоділи транспортним засобом «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , що належав потерпілій ОСОБА_23

17.12.2011 року після незаконного заволодіння транспортним засобом, яке мало місце о 14:30 год., знаходячись на території гаражного кооперативу «Металург» по вул. Зразковій у м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, у складі організованої групи разом з чотирма невстановленими особами, таємно викрали майно, що знаходилось у транспортному засобі «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , що належало потерпілій ОСОБА_23 , а саме планшетом iPad вартістю 8 000 грн., чохлом вартістю 500 грн., грошовими коштами в сумі 39000 грн., пульт-чіпом від автомобіля вартістю 4000 грн., двома пультами від воріт та від гаражу вартістю 1200 грн., водійським посвідченням, страховим полісом, подарунками ОСОБА_26 на День народження, що матеріальної цінності не представляють.

Крім того, ОСОБА_29 з метою доведення злочинного умислу на заволодіння частиною акцій ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», розробили разом із ОСОБА_14 злочинний план на вчинення умисного вбивства ОСОБА_42 водія начальника служби безпеки вказаного підприємства ОСОБА_49 , за яким ОСОБА_14 залучив Особу №1, ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлених осіб з числа членів банди, які мали вистежити автомобіль під керуванням ОСОБА_42 та вбити останнього з використанням зброї.

Готуючись до вбивства, для забезпечення мобільного пересування, при підготовці та вчиненні злочину, а також можливості швидко та непомітно зникнути з місця його вчинення, члени банди вирішили залучити ОСОБА_50 , який не був обізнаний про злочинні наміри членів банди, та який мав у користуванні мікроавтобус марки «Мерседес Бенц», моделі «108 CDI», д.н. НОМЕР_22 . З цією метою 05.01.2012 року до ОСОБА_50 звернувся ОСОБА_10 під приводом перевезення телевізору, не повідомляючи про дійсні злочинні плани.

05.01.2012 року приблизно о 20:30 год. обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , разом з Особою №1, та іншими невстановленими членами банди, діючи за попередньо розробленим ОСОБА_29 та ОСОБА_14 планом, на мікроавтобусі «Мерседес-Бенц» моделі «108 CDI», д.н. НОМЕР_22 , під керуванням ОСОБА_50 , з метою вбивства, вистежили ОСОБА_42 в районі буд. АДРЕСА_17 , який керував автомобілем «ВАЗ 21099», д.н. НОМЕР_2 .

Надалі ОСОБА_10 , згідно відведеної йому ролі, з метою реалізації умислу на вбивство, різко повернув кермо, в результаті чого змінив рух та направив мікроавтобус назустріч ОСОБА_51 , перегородивши таким чином йому подальший рух та змусив зупинитися.

Після цього, невстановлена особа, діючи спільно із іншими членами банди, з метою вбивства, з пістолету марки «ZORAKI mod.914» або «BLOW.06» здійснив п`ять пострілів в ОСОБА_42 , який знаходився за кермом автомобіля, однак останній зумів ухилитися від пострілів та на автомобілі почав тікати.

В цей же час, ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлені члени банди, бажаючи довести злочинний намір до кінця, намагалися зупинити ОСОБА_42 та вбити, однак це їм не вдалось, оскільки останній на автомобілі втік з місця нападу.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , Особа №1 та невстановлені члени банди виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі, а саме через не влучення пострілів у ОСОБА_42 та його втечу на автомобілі з місця події.

Крім того, внаслідок виниклого конфлікту на ґрунті неможливості отримання ОСОБА_29 прибутків від діяльності ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» та ТОВ «Агропромислова компанія» між ОСОБА_29 з одного боку та ОСОБА_26 і ОСОБА_52 з іншого боку виник конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_29 надав ОСОБА_14 розпорядження організувати вбивство ОСОБА_26 у ресторані «Рибацький Стан», де ОСОБА_26 почував себе у безпеці.

З метою організації вчинення злочину ОСОБА_14 залучив членів банди ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також Осіб №№ 1, 2, 3, які для забезпечення мобільного пересування, а також можливості швидко та непомітно зникнути з місця вчинення злочину, мають використати два автомобілі «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_3 , та «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_4 , керувати якими доручив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Відповідно до розробленого плану по вбивству ОСОБА_53 , члени банди вирішили використати в якості знаряддя злочину бити, та зброю (травматичний пістолет «Форт 12Р» калібру 9 мм. серії НОМЕР_11 , який на підставі дозволу №1851 від 29.07.2008 належав Особі №1, споряджений набоями з картеччю, та пістолет «Zoraki mod.914S»).

При підготовці до злочину, з метою переховування від працівників міліції після вчинення вбивства, ОСОБА_14 та Особа № 2 орендували житло за адресами: АДРЕСА_12 ; АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 .

Реалізуючи умисел на вбивство, 05.03.2012 року приблизно о 15:10 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , Особи №№1, 2, 3, на двох вищевказаних автомобілях «Деу Ланос» під керуванням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прибули до ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що розташований по вул. Немировича-Данченка, 73, в м. Запоріжжі. Діючи за попередньо узгодженим планом, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не вимикаючи двигунів, залишились в автомобілях, розвернувши їх таким чином, щоб після скоєння злочину члени банди мали можливість швидко поїхати з місця скоєння злочину.

Далі ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , Особи № 2, 3, увійшли до зали ресторану із битами. При цьому, діючи відповідно до попередньо узгодженого плану між співучасниками, Особа № 1, при якій був пістолет, залишився біля дверей до зали ресторану, а ОСОБА_12 до зали ресторану не заходив, залишившись в холі притримувати двері. Побачивши в приміщенні ресторану ОСОБА_26 , який сидів за одним зі столів, ОСОБА_7 , Особи №№ 2, 3, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 з метою вбивства завдали ОСОБА_26 чисельні удари битами в область голови та тулуба. В цей час, Особа №1 забігла до зали ресторану та здійснила постріл в ОСОБА_26 з пістолета «Форт 12». Своїми умисними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , Особи №№1, 2, 3, заподіяли ОСОБА_26 тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього, а саме відкриті перелами склепіння і основи черепу з крововиливами над і під оболонку головного мозку, вогнищами забоїв і розможіння речовини головного мозку, що обумовило розвиток набряку мозку, травму голови з переламами склепіння і основи черепу від ударів у ліву скроневу область, праву скроневу область, праву потиличну область голови, в потиличну область голови по центру, а також вогнепальне вхідне проникаюче сліпе поранення у ніжній третині животу по серединній лінії від лобкового зчленування, та інші чисельні тілесні ушкодження (рани, перелами, садна).

Після цього ОСОБА_7 , Особи №№1, 2, 3, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця злочину втекли на вищезазначених автомобілях «Деу Ланос».

Крім того, ОСОБА_14 без передбаченого законом дозволу вчинив зберігання за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_15 , бойових припасів, а саме 12 патронів (6 калібру 7,62х39 мм, 6 калібру 9х18 мм), які придатні для виконання пострілів, до їх вилучення 10.03.2012 року працівниками міліції в ході проведення санкціонованого обшуку.

Також, ОСОБА_14 без передбаченого законом дозволу носив при собі в лівій кишені куртки вогнепальну зброю пістолет калібру 9х18мм, виготовлений саморобним способом, шляхом заміни стволу у газового пістолета 6П42, серії НОМЕР_8 , в магазині якого знаходились бойові припаси 8 патронів до пістолету «Макарова», «Стечкіна», калібру 9х18мм, та в правій нижній кишені куртки корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення із закріпленою в ньому пробкою із зарядом вибухової речовини бризантної дії А-1Х-1 (флегматизований гексоген) вагою 90г та бойовим ударно-дистанційно запалом УДЗ промислового виготовлення, до їх вилучення працівниками міліції в ході затримання ОСОБА_14 26.03.2013 о 16:45 год. біля будинку № 80 по вул. Партизанській в м. Василівка Запорізькій області.

Крім того, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування ОСОБА_14 також обвинувачувався у тому, що він, утворивши озброєну організовану групу (банду), діючи як організатор злочину, керуючи його підготовкою та вчиненням, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство за попередньою змовою групою осіб, діючи з метою вбивства особи у зв`язку з виконанням нею службового обов`язку, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Зокрема згідно пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення, 07.06.2007 року приблизно о 02:00 годині начальник цеху воєнізованої охорони ВАТ «Запорізький феросплавний завод» ОСОБА_54 , який є службовою особою, під час виконання своїх службових обов`язків, на ділянці переробки шлаку затримав ОСОБА_55 і ОСОБА_56 , які були найняті членами банди та здійснювали незаконну розробку шлакових відвалів за допомогою екскаватора, та автомобіля «КРАЗ», який також було затримано та передано під охорону. Оскільки затримання автомобілів для вивозу металу позбавляло банду одного з джерел фінансування, ОСОБА_29 та ОСОБА_14 з метою запобігти у подальшому затриманню транспорту з металом та залякати охоронців ВАТ «Запорізький феросплавний завод» вирішили вчинити вбивство ОСОБА_57 , який, не зважаючи на неодноразові погрози членів банди його вбити, відмовився виконувати їх вимоги щодо повернення затриманої техніки. З цією метою ОСОБА_29 та ОСОБА_14 надали розпорядження Особі №4 і невстановленим особам з членів банди вчинити вбивство ОСОБА_58 . Відповідно до розробленого ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , Особою №4 та невстановленими співучасниками плану вбивства, було вирішено вистежити ОСОБА_57 та вбити із застосуванням зброї.

З метою реалізації злочинного плану, 08.06.2007 року приблизно об 11:15 год. невстановлені члени банди на автомобілі «БМВ 525», д.н. НОМЕР_23 , під керуванням Особи №4 на перехресті вул.Північне шосе та Діагональна у м. Запоріжжі вистежили ОСОБА_57 , який керував автомобілем «Опель Омега», д.н. НОМЕР_24 , і, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, примусили його зупинитися та вийти з автомобіля. Після цього, з метою вбивства, Особа №4 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_59 , а невстановлений член банди здійснив в останнього чотири постріли, внаслідок яких потерпілий впав. У подальшому Особа №4 та інший невстановлений член банди, почали завдавати ОСОБА_59 удари руками і ногами в голову та грудну клітину, однак ОСОБА_54 , рятуючи своє життя, зумів підвестись та почав тікати. У зв`язку з цим, з метою доведення злочинного умислу на позбавлення життя ОСОБА_57 до кінця, невстановлений член банди здійснив у нього ще чотири постріли, внаслідок яких ОСОБА_54 знову впав. Особа №4 та невстановлені члени банди вважаючи, що вони вбили ОСОБА_57 , щоб не бути затриманими працівниками, негайно покинули місце вчинення злочину на автомобілі «БМВ 525». У результаті нападу ОСОБА_59 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 день.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_14 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч .2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 8, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК.

Вироком суду ОСОБА_14 виправдано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.27, п.п.8, 12, 13 ч.2 ст.115 КК за недоведеністю, що цей злочин вчинено обвинуваченим.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_8 обвинувачувалися у вчиненні закінченого замаху на вбивство ОСОБА_42 за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК.

Зокрема, в обвинувальному акті органом досудового розслідування було зазначено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 були залучені ОСОБА_29 для вчинення вбивства ОСОБА_42 водія начальника служби безпеки ОСОБА_49 05.01.2012 року приблизно о 20:30 год. ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та інші обвинувачені, і невстановлені члени банди, з метою вбивства ОСОБА_42 , з відома та згоди ОСОБА_14 на невстановленому мікроавтобусі «Мерседес Віто» вистежили ОСОБА_42 , який керував автомобілем «ВАЗ 21099», д.н. НОМЕР_25 , та в районі б.№65А по вул.Кремлівській в м. Запоріжжі, перегородивши йому дорогу примусили зупинитися. Після цього, ОСОБА_8 діючи спільно з іншими членами банди, з метою вбивства з пістолету марки «Zoraki mod.914» або «BLOW.06» здійснив 5 пострілів в ОСОБА_42 , який знаходився за кермом автомобіля, однак останній зміг ухилитися від пострілів та на автомобілі почав тікати. В цей же час, ОСОБА_11 та інші, бажаючи довести злочинний намір до кінця, намагалися зупинити ОСОБА_42 та вбити, однак, це їм не вдалось, оскільки останній на автомобілі втік з місця нападу.

Вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виправдані за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК за недоведеністю, що цей злочин вчинено обвинуваченими.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК, а саме у тому, що він при невстановлених обставинах придбав газовий пістолет «ПГШ-790» калібру 9 мм РА виробництва СП «Шмайсер», у який самовільно вніс конструкційні зміни, внаслідок яких пістолет набув ознак вогнепальної зброї, яку він зберігав у приміщенні гаражу № НОМЕР_26 гаражного кооперативу «Металург», розташованого по вул. Зразковій, 1Г, у м. Запоріжжі, без передбаченого законом дозволу. Вказана вогнепальна зброя, 14.06.2012 року була виявлена та вилучена працівниками міліції. Відповідно до висновку комплексної судово-криміналістичної експертизи від 04.07.2012 року №60д/149/388зт вилучений пістолет є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю окремого спорядження: до патронника розміщується холостий патрон калібру 9мм, картеч досилається шомполом з боку дульної частини (ймовірно використання дороблених холостих патронів калібру 9 мм саморобним способом), придатним для здійснення пострілів.

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 виправдано за ч.1 ст.263 КК у зв`язку з недоведеністю, що вчинене кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачувався.

В апеляційних скаргах:

- перший заступник Генерального прокурора ОСОБА_25 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинувачених, просить вирок скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:

ОСОБА_7 :

- за ст. 257 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

ОСОБА_8 :

- за ст. 257 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_9 :

- за ст. 257 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч.4 ст. 189 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі;

- за п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_10 :

- за ст.257 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_14 :

- за ст. 257 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 27, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом при призначенні покарання належним чином не враховано, що всі без винятку кримінальні правопорушення, за які засуджено обвинувачених, є особливо тяжкими злочинами та вони носили системний характер.

Крім того, суд при вирішенні питання про призначення покарання за ст. 257 КК суд виокремив лише керівника банди ОСОБА_14 , інші її учасники отримали майже однакові строки покарання, незважаючи на роль кожного у банді та вчинюваних нею нападах.

Так, незважаючи на зовсім різні виконувані ролі та функції, суд безпідставно призначив однакове покарання за ст. 257 КК ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_60 , адже ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 були найбільш активними учасниками банди та безпосередніми виконавцями злочинів.

Призначення покарання за вчинення умисного вбивства ОСОБА_26 ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , який, як встановлено судовим розглядом, завдав найбільш тяжкі тілесні ушкодження, викликає зауваження щодо його справедливості, оскільки є меншим, ніж ОСОБА_8 .

Також судом не було враховано, що ОСОБА_10 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання, менш ніж через рік вчинив новий умисний злочин, тобто має місце рецидив злочинів, що є обставиною, яка обтяжує його покарання.

Судом не було враховано, що ОСОБА_7 також, маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисного злочину, вчинив новий умисний злочин, тобто має місце рецидив злочинів, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Також судом належним чином не були досліджені дані про особи окремих обвинувачених, що вплинуло на прийняття рішення про застосування занадто м`якого та несправедливого покарання.

Крім того, на думку прокурора, судом не враховано, що правила частин 2 і 3 статті 68 КК не можуть бути застосовані при призначенні покарання особі, яка вчинила злочин, за який передбачено найбільш суворий вид покарання - довічне позбавлення волі та безпідставно за всіма доведеними замахами на умисні вбивства обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 призначені покарання із застосуванням норми ч. 3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність;

- прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 просить вирок скасувати частково, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК та визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України, і призначити покарання:

ОСОБА_7 :

- за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_8 :

- за ч. 4 ст. 189 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

- за ч. 5 ст. 185 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_9 :

- за ч. 4 ст. 189 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_10 :

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

ОСОБА_14 :

- за ст. 257 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого;

- за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд необґрунтовано визнав ряд доказів сторони обвинувачення недопустимими та безпідставно визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, про що прокурор наводить відповідні мотиви.

Так, прокурор не погоджується із виправданням судом ОСОБА_14 у вчиненні злочину, який полягав у керуванні підготовкою та вчиненням закінченого замаху на вбивство ОСОБА_57 у зв`язку із виконанням ОСОБА_61 службового обов`язку, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Вважає, що за цим епізодом суд безпідставно надав перевагу показанням свідка ОСОБА_62 над свідченнями ОСОБА_63 , не врахувавши зацікавленість ОСОБА_62 у надані таких показань, оскільки, на думку прокурора, ОСОБА_64 сприяв у незаконній діяльності банди.

Прокурор вказує на те, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами показання свідка ОСОБА_65 , який пояснив суду, що в його провадженні перебувала кримінальна справа за фактом збройного конфлікту між потерпілим ОСОБА_61 , з огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

В обґрунтування такого доводу прокурор зазначає, що показаннями відповідно до ст. 95 КПК України є відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, а пояснення відповідно до ч. 8 цієї статті отримуються стороною кримінального провадження за згодою опитуваних осіб, і не є джерелом доказів.

Згідно з ч. 7 ст. 97 КПК України не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, стосовно саме пояснень (а не показів) осіб, наданих слідчому, прокурору або спів. Тому вважає, що покази слідчого щодо отриманих ним від допитаних саме показів, а не пояснень, є допустимим джерелом доказів.

У зв`язку з чим вважає допустимими показання свідка ОСОБА_65 стосовно обставин вчинення злочину щодо ОСОБА_58 .

Також прокурор не погоджується з висновком суду щодо недопустимості показань, викладених в певних документах, за цим епізодом обвинувачення з огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України. Зазначає, що вказані документи отримані в порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року, і судом за епізодом нападу на ОСОБА_28 були враховані письмові пояснення потерпілого як належний і допустимий доказ.

Стосовно виправдання ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 263 та ч. 2 ст. 15, пп. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (замах на вбивство ОСОБА_42 ), прокурор викладає незгоду із висновком суду про недопустимість доказів, отриманих внаслідок обшуку в гаражному приміщенні № НОМЕР_26 , розташованому у ГК «Металург».

За висновками суду слідчий, отримавши санкцію суду на обшук вказаного приміщення, 14.06.2012 о 00:25 год. встановив, що у гаражі відсутнє освітлення, призупинив обшук, що не передбачено КПК, 15.06.2012 в період з 16:49 по 18:25 фактично провів другий обшук в присутності інших понятих, на підставі того самого рішення суду.

Прокурор вважає, що суд неправильно послався на норму ч. 1 ст. 235 КПК України 2012 року, яка надає право проникнути до житла або іншого володіння лише один раз, оскільки на час проведення обушку діяв КПК України 1960 року, що не передбачав такого обмеження, до того ж, у зв`язку із відсутністю освітлення, 13.06.2012 слідча дія не відбулася.

Також свій висновок про недопустимість доказів, отриманих внаслідок цього обшуку, суд обґрунтував свідченнями понятого ОСОБА_66 , який показав в судовому засіданні, що двері гаража були напіввідчинені, на них не було бирок, оскільки понятий був в стані наркотичного сп`яніння і йому хотілося піти скоріше, він підписував документи, не читаючи.

Прокурор посилається на ст. 96 КПК України, яка встановлює, що для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують репутацію свідка. Таким документом прокурор вважає протокол допиту як свідка ОСОБА_66 , що на думку апелянта свідчить про неправдивість його показань в суді.

Не погоджується прокурор із тим, що суд не оголосив показання іншого понятого ОСОБА_67 , який помер, не вжив заходів для проведення допиту працівників поліції, які проводили обшук. Як на підставу своїх доводів прокурор посилається на припис п. 8 розділу XI «Перехідні положення» КПК та норми ст.ст. 65, 82, 306 КПК України 1960 року.

У зв`язку із наведеним апелянт вважає необґрунтованим висновок суду щодо недопустимості доказів, отриманих внаслідок обшуку гаражу.

Крім того, прокурор не погоджується із висновками суду про недопустимість доказів, що містяться у наступних протоколах впізнання: за участі потерпілого ОСОБА_28 від 08.05.2013; свідка ОСОБА_68 від 31.05.2013; свідка ОСОБА_69 від 04.01.2013 р. Свої висновки щодо недопустимості доказів суд обґрунтував порушенням порядку проведення впізнання за фотознімками, а саме ч. 7 ст. 228 КПК України, якою передбачено надання для впізнання фотознімку однієї особи, яка підлягає впізнанню, а не декількох осіб, разом з фотознімками інших осіб, яких має бути не менше трьох.

На думку прокурора ст. 228 КПК України не містить заборони проведення впізнання кількох осіб одночасно. Вважає, що проведення впізнання кількох осіб серед значно більшої кількості інших осіб суттєво збільшує ідентифікаційну та доказову цінність одержаної інформації.

Зазначає, що з урахуванням того, що ОСОБА_28 відмовився від статусу потерпілого, його фактично залучено судом до кримінального провадження як свідка. Прокурор посилається на вищенаведену норму ст. 96 КПК України та вважає документом, який підтверджує репутацію свідка, є оптичний носій інформації (т.46 а.с. 94-95), відповідно до якого судом під головуванням судді ОСОБА_70 допитано ОСОБА_28 , який надав показання, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, і свідчать про неправдивість його показань під час допиту судом присяжних під головуванням судді ОСОБА_1 .

Надалі прокурор посилається на те, що судом залишено поза уваги показання свідка ОСОБА_71 щодо звільнення працівників ТОВ «Альянс 2002», ТОВ «Альянс 2003» з підстав того, що ТОВ «Агропромислова компанія» не розрахувалася по контрактах за жовтень та листопад 2011 року, та через відсутність інших контрагентів, а також деякі показання свідка ОСОБА_72 .

Вважає, що суд безпідставно не задовольнив клопотання прокурора про оголошення показань та долучення як доказу протоколу допиту свідка ОСОБА_73 , який на час судового розгляду помер, та свідка ОСОБА_74 , місце перебування якого за 5 років не встановлено. В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на припис п. 8 розділу XI «Перехідні положення» КПК та норми ст.ст. 65, 82, 306 КПК України 1960 року.

Крім того, прокурор зазначає, що призначення покарання за вчинення умисного вбивства ОСОБА_26 ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , який, як встановлено судовим розглядом, завдав найбільш тяжкі тілесні ушкодження, викликає зауваження щодо його справедливості, оскільки є меншим, ніж ОСОБА_8 .

Також судом не було враховано, що ОСОБА_10 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання, менш ніж через рік вчинив новий умисний злочин, тобто має місце рецидив злочинів, що є обставиною, яка обтяжує його покарання.

Судом не було враховано, що ОСОБА_7 також, маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисного злочину, вчинив новий умисний злочин, тобто має місце рецидив злочинів, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Також, на думку прокурора, судом належним чином не були досліджені дані про особи обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , судом не врахована їх поведінка в установі попереднього ув`язнення та суді, що вплинуло на прийняття рішення про призначення занадто м`якого та несправедливого покарання;

- потерпіла ОСОБА_23 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених, просить вирок в частині призначеного обвинуваченим покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 за вчинення вбивства, або вчинення замаху на вбивство покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, та на підставі ст.70 КК України остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, а обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за вчинення вбивства, або вчинення замаху на вбивство та на підставі ст.70 КК України у вигляді довічного позбавлення волі без застосування ч. 5 ст. 72 КК.

Свої вимоги потерпіла мотивує тим, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 за епізодом вбивства потерпілого ОСОБА_26 повинні бути кваліфіковані додатково і за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, як вчинення умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Вважає, що суд необґрунтовано призначив різне покарання за ст. 257 КК ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , хоча всі вони усвідомлювали зміст і спрямованість своїх дій, їх об`єднання для досягнення спільної мети, озброєність угрупування, а тому їм повинно бути призначено однакове покарання.

Зазначає, що при призначенні покарання за епізодами замаху на вбивство потерпілих ОСОБА_28 та ОСОБА_42 суд виходив із положень ч. 3 ст. 68 КК. Проте суд не врахував, що правила частин 2 і 3 ст. 68 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання особі, яка вчинила злочин, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки цей вид покарання є таким, що виключає можливість визначення його половини чи двох третин.

Крім того, дії обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_75 , ОСОБА_14 в організації та участі у нападі на потерпілого ОСОБА_42 мають також бути додатково кваліфіковані і за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК.

Вважає, що суд повинний був розглянути питання щодо можливості призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі стосовно усіх обвинувачених. Зокрема стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яких суд визнав найбільш суспільно небезпечними, з урахуванням особливої тяжкості вчинених злочинів, тяжкості їх наслідків, позиції обвинувачених, які вину не визнали, не вживали заходів до відшкодування завданої шкоди, суд безпідставно не розглянув питання про можливість призначення даним особам покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

На думку потерпілої суд безпідставно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахував обвинуваченим в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Адже на момент затримання обвинувачених ч. 5 ст. 72 КК в такій редакції ще не діяла, а на момент винесення вироку вже не діяла.

- обвинувачений ОСОБА_13 , з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, просить вирок змінити, пом`якшити покарання за п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, виправдати за ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що його участь у банді нічим не підтверджена, жодний свідок чи обвинувачений на нього не вказав як на члена банди.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_28 заявив, що добре знає банду «Лисих», в яку входив раніше, але він впізнав тільки ОСОБА_14 і ОСОБА_7 . Потерпілий назвав члені банди по прізвиськам, які не відносяться до жодного з обвинувачених. Крім того, ОСОБА_76 дав показання по ряду злочинів банди, за якими прокуратурою не дано жодної оцінки, що свідчить про засудження інших осіб, а не членів банди «лисих».

За епізодом замаху на ОСОБА_42 посилається на те, що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях.

Так, єдиним доказом, що вказує на його винуватість, є протокол слідчого експерименту від 21.11.2013 року за участю свідка ОСОБА_77 . Проте зазначений протокол був складений після передачі матеріалів кримінального провадження до суду. При цьому судом не надавалися доручення в порядку ст. 333 КПК України на проведення такої слідчої дії.

Свідка ОСОБА_50 не допитано у судовому засіданні, а тому його показання в ході слідчого експерименту є недопустимим доказом.

За епізодом вбивства ОСОБА_26 зазначає, що дійсно знаходився на території кафе «Рибацький стан» для отримання своєї заробітної плати. Ніяких ударів потерпілому ОСОБА_26 він не наносив, мотивів на вбивство потерпілого у нього не було. Вважає, що його причетність до умисного вбивства ОСОБА_26 не доведено жодним доказом, а обвинувачення в цій частині також ґрунтується на припущеннях.

Крім того, обвинувачений вважає, що суд безпідставно зазначив у вироку про відсутність обставини, що пом`якшують покарання, не врахувавши, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких має серйозне захворювання;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_16 просить вирок відносно її підзахисного скасувати за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, а кримінальне провадження закрити.

За епізодом участі ОСОБА_13 в озброєній банді та у вчинюваних нею нападах адвокат вважає, що вина обвинуваченого не доведена, допустимі, достовірні та достатні докази, що підтверджують його участь у банді у вироку не зазначені.

Захисник вказує на те, що суд не мотивував свій висновок про дату організації банди. Судом не встановлено ні час придбання зброї, ні мету озброєння, тобто не встановлено момент, який є визначальним щодо набуттям об`єднання всіх обов`язкових ознак банди.

На думку адвоката, суд не встановив, коли ОСОБА_13 , набув членство у банді, не навів докази на підтвердження цього. Також у вироку відсутні підтвердження щодо обізнаності обвинуваченого про наявність зброї у ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , навіть щодо факту знайомства ОСОБА_13 з останнім.

Захисник вважає, що оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_29 закрито у зв`язку з його смертю, будь-які докази його злочинної діяльності не повинні оцінюватися в даному кримінальному провадженні, і є неналежними доказами.

Допитані судом ОСОБА_28 , ОСОБА_45 , ОСОБА_78 нічого не повідомили щодо участі ОСОБА_13 у банді.

Зазначає, що ОСОБА_28 відмовився від своїх попередніх показань, оскільки він надавав їх під тиском працівників міліції, та заявив, що не вважає себе потерпілим.

Вказує на недопустимість відомостей, отриманих з пояснень потерпілої ОСОБА_23 , яка відмовилася в суді відповідати на питання сторони захисту, чим позбавила захист права на перехресний допит.

Зазначає, що навіть ці показання потерпілої ОСОБА_23 , а також пояснення свідків ОСОБА_79 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_80 не свідчать про участь ОСОБА_13 в банді так і у вчинюваних нею нападах.

Захисник вказує на недопустимість доказів, отриманих у результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які свідчать про керівну роль ОСОБА_14 у банді, у зв`язку з не відкриттям стороні захисту ухвал апеляційного суду Запорізької області, якими надано відповідні дозволи.

Вказує на необхідність дослідження дозволів на проведення НСРД, зокрема для встановлення терміну, на який надається дозвіл на зняття інформації, оскільки здійснення означених дій поза строком, визначеним в ухвалі слідчого судді, є підставою для визнання отриманих доказів недопустимими.

Вважає, що лист голови апеляційного суду Запорізької області від 21.03.2017р. № 10-28/5 про знищення постанов про проведення оперативно-розшукових заходів у зв`язку із закінченням строку зберігання, на який послався суд першої інстанції, не може свідчити про законність отримання оперативними підрозділами аудіозаписів телефонних розмов.

У зв`язку із наведеним, на думку захисника, аудіозаписи телефонних розмов, та виконані на їх підставі висновки експерта, є недопустимим доказами, які, до того ж, не вказують на участь ОСОБА_13 в банді та у вчинюваних нею нападах.

Стосовно епізоду замаху на вбивство ОСОБА_42 захисник посилається на те, що частина доказів свідчить лише про факт вчинення злочину, а не участь у ньому ОСОБА_13 .

Зокрема, із відеозапису з камери спостереження магазину не можливо встановити особи злочинців.

Вважає протокол огляду від 07.01.2012р. недопустимим доказом, оскільки фактично об`єктом огляду була не ділянка місцевості, а автомобіль. Огляд був проведений за відсутності постанови суду, так і дозволу власника, при цьому невідкладності огляду не було, відповідних причин в протоколі не зазначено. Вилучені в ході огляду речові докази також слід визнати недопустимими.

Також вважає недопустимими доказами відомості, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 21.11.2013 року за участю свідка ОСОБА_50 , з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_81 в ході цієї слідчої дії повідомив про свою участь у замаху на вбивство ОСОБА_82 і ці показання могли б стати підставою для його обвинувачення у вчиненні вказаного правопорушення. Тому захисник вважає, що сторона обвинувачення повинна була надати докази того, що до проведення слідчої дії свідку ОСОБА_83 повідомили про його право відмовитися давати показання.

Зазначений свідок не був допитаний судом, тому встановити чи є, чи відсутні розбіжності в якого показаннях неможливо. Згідно з виписного епікризу КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» від 13.11.2015р. ОСОБА_50 викликали в міліцію в березні 2015 року, де з ним грубо поводилися, вимагали лжесвідчити тощо.

Допит свідка ОСОБА_67 , який був понятим під час слідчого експерименту, виявився неможливим у зв`язку із його смертю, а інший понятий не допитувався. Відеозапис слідчої дії не відтворився в судовому засіданні. Впізнання свідком ОСОБА_84 ОСОБА_13 не проводилося, тому не можливо пересвідчитися чи не помилявся свідок.

Крім того, вказана слідча дія була проведена після закінчення строків досудового розслідування, що відповідно до ч. 8 ст. 223 КПК України тягне її недійсність, а встановлені внаслідок цього докази - є недопустимими.

У зв`язку із чим вважає вину ОСОБА_13 у вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_42 не доведеною, а тому не підлягає задоволенню і цивільний позов ПрАТ «Агропромислова компанія» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля при вчиненні цього злочину.

Також захисник не погоджується із висновком суду про те, що не знайшли свого підтвердження посилання обвинувачених про застосування щодо них фізичного впливу з метою примушування до надання зізнавальних показань, написання явок з повинною, та участі у слідчих діях.

На думку адвоката результати проведеної органами прокурати перевірки за даними фактами спростовуються довідкою ЗМКЛЕ і ШМД про те, що ОСОБА_13 поступив 17.04.2012 р. до медичного закладу із забійною раною на голові, та відомостями із медичної карти в СІЗО, згідно з якими Шабалін 17.04.2012 прибув із слідчих дій, діагноз: струс головного мозку, рублена рана лобнотім`яної області, гематома верхньої правої щелепи, правосторонньої поверхні шиї, гематома лівої заушної області.

За епізодом умисного вбивства ОСОБА_26 захисник вказує на те, що в ході досудового розслідування і судом не усунуто прогалині стосовно з`ясування, розмежовування і зазначення характеру дій ступеню участі кожного обвинуваченого. Зазначає, що нанесення її підзахисним будь-яких ударів жодним доказом не підтверджено.

Вказує на те, що показання потерпілої ОСОБА_23 , є недопустимими доказами, через порушення права на перехресний допит, з наведених вище підстав.

Захисник зазначає, що показання свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_48 , ОСОБА_69 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 та ОСОБА_89 стосуються конфлікту між ОСОБА_26 , ОСОБА_52 з одного боку та ОСОБА_29 з іншого боку з приводу частки в ТОВ «Агропромислова компанія», частка якої належала ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», одним з акціонерів якого був ОСОБА_90 , та, відповідно, з приводу розподілу прибутку цих підприємств.

Проте вважає нелогічним висновок суду, що мотивом вбивства ОСОБА_26 було вирішення у такий спосіб конфлікту, що виник між одним із засновників ТОВ «Агропромислова компанія» та акціонером ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» ОСОБА_52 , який перебував із ОСОБА_26 у тісних стосунках, та на якого ОСОБА_26 мав вплив, і ОСОБА_29 , який, мав намір підвищити свій кримінальний авторитет і заволодіти часткою акцій ТОВ «Агропромислова компанія» та, відповідно, ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», з метою забезпечення фінансування банди.

На думку захисника зазначений висновок суду є не логічним через те, що ОСОБА_26 не являвся учасником ТОВ «Агропромислова компанія», керівних посад у товаристві не обіймав, отже ніякого впливу на діяльність товариства не мав. А тому не зрозуміло в чому полягав мотив та що мали отримати в результаті вбивства обвинувачені.

В той же час, суд не взяв до уваги посилання обвинувачених на те, що вони приїхали для з`ясування питання погашення заборгованості по заробітній платі, зазначивши що ОСОБА_26 не був директором ані ТОВ «Агропромислова компанія», ані ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», і на нього не було покладено обов`язку розрахунку зі звільненими працівниками, що, на думку захисника, свідчить про неузгоджену позицію суду з цього питання.

Вказує на те, що суд безпідставно відкинув як неналежні показання свідка ОСОБА_71 про заборгованість ТОВ «Агропромислова компанія» перед ПП «Альянс-2002», ПП «Альянс-2003», що узгоджується із показаннями обвинувачених про невиплату заробітної плати.

Захисник зазначає, що показання свідків ОСОБА_79 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , констатують факт вчинення злочину, але нічого не повідомляють щодо способу, ступеню та характеру виконання чи невиконання обвинуваченими об`єктивної сторони складу злочину згідно із пред`явленим обвинуваченням.

Роздруківки телефонних розмов та телефонних з`єднань ОСОБА_14 не дають жодного уявлення про зміст розмов, а отже, не дають підстав для висновку, що вони стосувались для готування злочину. При цьому із вироку не зрозуміло як встановлено належність телефонних номерів.

Вважає, що суд не спростував твердження захисту, що за наявності умислу на вбивство потерпілого обвинувачені мали можливість його здійснити.

Про відсутність умислу на вбивство, за думкою захисника, свідчить і те, що відповідно до висновку експертизи порання у ніжній третині животу потерпілого є тяжким тілесним ушкодженням, яке у прямому причинному зв`язку із смертю не перебуває, до смерті призвів відкритий перелам склепіння черепу.

Захисник вказує на те, що відносно ОСОБА_13 судом застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ є позбавленням волі у сенсі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак цей період (більше двох років) не зараховується йому у відбування покарання.

- обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок відносно нього скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю вчиненням ним злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, звільнити його з під-варти в залі суду.

Так, за епізодом вчинення злочину, передбаченого ст. 257 КК України, обвинувачений вказує на незаконність відомостей, здобутих в результаті проведення НСРД, через невідкриття стороні захисту матеріалів, які стали підставою для проведення таких дій.

За епізодом вимагання у ОСОБА_41 вказує, що останній не зміг пояснити суду, яку грошову суму з нього вимагали, а також дав пояснення, що дохід кафе становить 0 гривень, звідси не зрозуміло, що становить предмет злочину.

За епізодом умисного вбивства ОСОБА_26 обвинувачений зазначає, що жодного доказу його причетності до цього злочину суду не надано.

Так, свідок ОСОБА_102 хоча і бачила нападників, але нікого з обвинувачених не впізнала.

Свідок ОСОБА_103 , хоча і знає усіх обвинувачених, також нікого не впізнав.

Вважає, що суд не спростував його тверджень, що він опинився в ресторані «Рибацький стан» випадково.

Виходячи із змісту апеляційної скарги, судом не встановлено умисел, мотив, мету і спосіб вчиненого злочину проти ОСОБА_26 злочину, не з`ясовано характер дій і участі в цьому кожного обвинуваченого.

Також вказує на недопустимість свідчень потерпілої ОСОБА_23 через порушення права на перехресний допит.

Зазначає про психологічний і фізичний тиск на усіх обвинувачених, в тому числі на нього, під час досудового розслідування. Внаслідок тортур катування йому зламано ребра та спину, суд першої інстанції постановив ухвалу про надання медичної допомоги, яка досі не виконана.

Посилаючись на норму ст. 91 КПК України, не погоджується із рішенням суду про конфіскацію квартири, яка придбана ним ще у квітні 2001 року за особисті кошти, тобто за 10 років до інкримінованих правопорушень.

Вважає, що відповідно до ст. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) в строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- Адвокат ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок відносно останнього скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченого складу злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та звільнити ОСОБА_11 з під-варти в залі суду.

Стосовно обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, адвокат зазначає, що суд безпідставно зазначив про те, що факт участі ОСОБА_29 в створенні організованої групи (банди) з метою нападів на підприємства, установи, організації, керування нею, забезпечення її фінансування, розробці злочинів, планів, наявність зброї встановлено постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_104 від 19.02.2013 року, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не є обвинувальним актом, тобто вина ОСОБА_29 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, не доведена у спосіб, передбачений КПК України.

На думку адвоката судом не досліджувалися докази, які б підтверджували висновок суду про те, що ОСОБА_29 у невстановлений час залучив свого знайомого ОСОБА_14 метою створення організованої групи (банди) для вчинення ряду злочинів на території м. Запоріжжя, відвів ОСОБА_14 роль організаційного характеру, яка полягає в залученні співучасників, об`єднанні їх дій та спрямування їх на вчинення декількох злочинів, координації поведінки цих осіб. Докази наведеного відсутні в матеріалах кримінального провадження.

Захисник посилається на те, що судом не були встановлені докази про час, місце та обставини при яких обвинувачені надали згоду вступити в озброєну банду, не встановлено доказів щодо наявності планів про подальшу сумісну злочинну діяльність в майбутньому.

Вважає, що суд необґрунтовано зазначив у вироку, що для озброєння банди її члени вступали до громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта», що надавало право отримати в ГУМВС України в Запорізькій області дозволи на право зберігання і носіння зброї травматичної дії, оскільки та обставина, що хтось з обвинувачених входив до громадського об`єднання, не свідчить про озброєність банди.

Адвокат зазначає, що невідкриття матеріалів НСРД на вимогу сторони захисту може свідчити про, те що слідство зловживало своїми повноваженнями під час проведення НСРД та проводило слідчі дії без дотримання ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», глави 21 КПК України та відповідної Інструкції.

З посиланням на постанову ВСУ від 16.03.2017р. по справі № 53-364кс16, вважає, що отримані в результаті НСРД докази, а також похідні від них висновки експертиз звуку та аудіозапису є недопустимими.

Захисник вказує на порушення права на перехресний допит потерпілої ОСОБА_23 , яка була двічі допитана судом, однак обидва рази відмовилася відповідати на запитання захисту, що тягне за собою визнання доказу недопустимим на підставі п. 5 ч. 2 ст. 87 КПК України.

Незважаючи на те, що її підзахисний не обвинувачувався у скоєнні замаху на вбивство ОСОБА_42 , захисник вказує на недопустимість відомостей, викладених у протоколі слідчого експерименту за участі ОСОБА_50 , з підстав, аналогічним доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 .

Адвокат зазначає, що судом необґрунтовано не взяті до уваги показання потерпілого ОСОБА_28 , які він надавав безпосередньо суду.

За епізодом вимагання у ОСОБА_41 адвокат вважає, що судом не встановлено хто з обвинувачених і при яких обставинах вчинив дії, якими характеризується з об`єктивної сторони вимагання пред`явлення вимоги та погроза застосування насильства.

На думку захисника суд у вироку необґрунтовано посилається на протоколи пред`явлення для впізнання від 31.08.2012, 11.10.2012, 13.11.2012, 09.01.2013, 08.10.2012, 11.10.2012, 09.01.2013 як на доказ доведеності вини обвинувачених в інкримінованому правопорушенні, оскільки в порушення норм КПК при впізнанні не вказано за сукупністю яких саме ознак було впізнано особу, а тому ці докази є недопустимими.

Вважає, що судом не було встановлено мотиву вчинення злочину та не доведено чи дійсно була погроза та/або пошкодження майна.

Вказує на те, що вимагання є закінченим з моменту пред`явлення майнової вимоги, такі кваліфікуючі ознаки, як пошкодження чи знищення майна, завдання майнової шкоди у потерпілому, а також заподіяння тяжкого тілесного ушкодження мають місце лише у випадку реального настання вказаних в законі наслідків, а тому не можуть розглядатися як замах на злочин дії особи, яка вчиняючи вимагання ставила за мету настання таких наслідків, але цієї мети не досягла.

Також захисник вважає, що судом не встановлено, а прокурором не доведено предмет злочину, оскільки відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_41 обвинувачені вимагали 25% від прибутку, але як зазначив сам потерплий, прибутку кафе не мало взагалі, крім того, сам ОСОБА_45 не є власником кафе, а хто є власником кафе відповісти відмовився. Потерпілий навіть не міг пояснити суду, що саме вимагали від нього.

Виходячи із змісту апеляційної скарги стосовно епізоду вбивства ОСОБА_26 , адвокат вважає, що судом не встановлено погодження учасниками злочину способу вбивства ОСОБА_26 , розподіл ролей у вчиненні злочину, мотив та мета, яку б досягли обвинувачені внаслідок смерті потерпілого.

Також захисник вказує на застосування з боку органів досудового розслідування до ОСОБА_11 недозволених методів. В цій частині доводи апеляційної скарги адвоката аналогічні доводам апеляції її підзахисного.

Адвокат також зазначає, що в ході судового розгляду кримінального провадження автоматично, без клопотання прокурора, без доведеності наявності ризиків, продовжувався строк тримання обвинувачених під вартою.

Судом неодноразово і необґрунтовано обвинувачені видалялися з зали суду, і справу продовжували слухати за їх відсутності, що істотним порушенням норм КПК України. З незгодою видалення обвинувачених з зали суду неодноразово подавалися відводи, які були залишені без задоволення.

Захисник вказує на те, що суд не вирішив клопотання обвинувачених про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження для підготовки до судових дебатів, та про зарахування строку тримання під вартою з дня затримання по день набрання вироком законної сили.

Посилаючись на норму ст. 91 КПК України, не погоджується із рішенням суду про конфіскацію квартири, яка придбана обвинуваченим ще у квітні 2001 року за особисті кошти. На думку захисника конфіскація квартири суттєво порушує права малолітньої дитини ОСОБА_11 , яка там проживає.

- Адвокат ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок скасувати і направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

В обґрунтування своєї вимоги посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону адвокат вважає необґрунтованість встановлення судом першої інстанції у вироку мотиву вбивства ОСОБА_26 та необґрунтованість встановлення керівництва банди «лисих» ОСОБА_29 .

На думку адвоката, встановлений судом мотив вбивства ОСОБА_26 не підтверджено доказами. Відсутні докази того, що ОСОБА_29 та ОСОБА_26 мали відношення до ТОВ «Агропромислова компанія» та ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат».

Вважає, що такі висновки суду щодо мотиву вбивства ОСОБА_26 суперечать тим мотивам, з яких суд відкинув доводи обвинувачених, що вони приїхали до ОСОБА_26 для з`ясування питання погашення заборгованості по заробітній платі.

Вказує на те, що судом не встановлено яку б мету досягли обвинувачені після смерті ОСОБА_26 , з огляду на те, що вони не мали відношення до заволодіння акціями, фінансував банди тощо, а їх посади водіїв та охоронців не дозволяють вирішувати господарсько-управлінські питання.

Зазначає, що судом не встановлено, чи існувала взагалі будь-яка дійсна загроза рейдерського захоплення ПАТ «Мелітопольський М`ясокомбінат» або вимагання передачі статутної частки ОСОБА_48 , не встановлено яким чином ОСОБА_29 , маючи довіреність від ОСОБА_105 , міг заволодіти часткою акцій компанії і які незаконні дії ним вчинялися.

Захисник зазначає, що суд необґрунтовано вказав у вироку, що вина ОСОБА_29 в створенні організованої групи (банди) з метою нападів на підприємства, установи, організації, керування нею, забезпечення її фінансування, розробці злочинів, планів, наявність зброї встановлено постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_104 від 19.02.2013 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_29 закрито на підставі п. 5 ст. 284 КПК України. Даний висновок суду не ґрунтується на законі і не може бути твердженням встановлення вини особи, оскільки ОСОБА_29 було повідомлено про підозру.

Відсутність доведеності фактів, на думку захисника свідчить про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо доказування мотиву злочину та зазначення його у мотивувальній частині вироку, і таке порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним та є підставою для скасування вироку.

Захисник вважає, що участь ОСОБА_10 у банді не доведено. Зокрема судом не встановлено конкретні обставини, час (дата, місяць, рік), місце (приміщення, територія) при яких ОСОБА_10 погодився брати участь у нападі на громадянина ОСОБА_26 та на громадянина ОСОБА_42 , та яку відведену роль він мав виконувати. Відсутні докази того, що ОСОБА_10 достовірно знав про існування озброєної банди і тому, що він буде брати участь у скоєному бандою нападі.

Зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи вирок у межах неконкретного обвинувачення, що не містило всіх обов`язкових елементів складу злочину, повторив недоліки обвинувального акту і таким чином постановив незаконне й необґрунтоване рішення.

Посилається на порушення права захисту на перехресний допит потерпілої ОСОБА_106 , а тому вважає визнання судом її показань істотним порушенням вимог ст.ст. 352, 353 КПК України.

Захисник вказує на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 21.11.2013 року за участю свідка ОСОБА_50 через те, що свідок ОСОБА_81 не був допитаний в суді, йому не роз`яснено прав та обов`язків, не було приведено до присяги, його існування сторона захисту взагалі ставить під сумнів, як і законність проведеного зазначеного слідчого експерименту, оскільки письмовий протокол містить додаток DVD-диск, але диск не відтворювався і стороні захисту відповідно до ст. 290 КПК України не був відкритий.

Зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано, з порушенням вимог ч. 4 ст. 95 КПК України не взяті показання потерпілого ОСОБА_28 , які він безпосередньо надав суду, відмовившись від своїх попередніх показань, оскільки надавав останні під тиском працівників органів досудового розслідування. Вважає, що заяви потерпілого ОСОБА_28 про недозволені методи ведення досудового слідства відносно нього судом були проігноровані взагалі і його показання, надані безпосередньо суду під час судового слідства, були спотворені судом у вироку.

Також, як на істотні порушення кримінального процесуального закону, посилається на автоматичне, без жодного клопотання прокурора, без доведеності наявності ризиків продовження строку тримання під вартою всім обвинуваченим. Суд жодного разу не відреагував належним чином, коли стороною обвинувачення під будівлею суду були організовані несанкціоновані мітинги з залученням неповнолітніх учнів коледжу для здійснення тиску на суд, метою якого було продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.

Зазначає, що неодноразово судом під час слухання кримінального провадження, за ініціативою суду видалялися обвинувачені з залу судового засідання і справу продовжувалося слухати за їх відсутністю, що є істотним порушенням норм кримінального-процесуального закону. З незгодою видалення обвинувачених з залу судового засіданні сторонами неодноразово були подані заяви про відвід головуючої, але суд залишав вказані без задоволення.

Вказує на те, що під час судового розгляду неодноразово заявлялись відводи прокурору через його упередженість та здійснення психологічного тиску на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки за вказівкою прокуратури Запорізької області вказані обвинувачені 4 жовтня 2015 року були етаповані до Вільнянської установи виконання покарань УДПтС України в Запорізькій області (№11), однак судом не були вирішенні питання про обґрунтований відвід прокурора та не ініційовано перевірки допущених порушень прав обвинувачених.

На думку захисника, неповнота досудового розслідування полягала у тому, що судом не були допитані ряд свідків, які були заявлені прокурором як свідки сторони обвинувачення, і прокурор не ставив перед судом питання про зменшення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, а тому питання щодо з`ясування обставин, які мають суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження залишилося судом нерозглянутим.

Судом не вирішені клопотання обвинувачених про ознайомлення з матеріалами справи для підготовки до судових дебатів, клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення по день постановлення вироку. Не вирішено клопотання захисників про усунення порушення прав людини від 06.07.2017 року.

Зазначає, що судом необґрунтовано було відмовлено обвинуваченому ОСОБА_107 в заявленому клопотанні про відтворення показань, що надавалися свідком ОСОБА_108 в суді під час судового слідства, що здійснювалося судом присяжних під головуванням судді ОСОБА_109 , де ОСОБА_110 під час судового слідства надавав під присягою показання, що суттєво відрізняються від показань наданих суду присяжних в останньому складі суду і ці розбіжності суд відмовився встановлювати.

Не дано оцінки у вироку щодо заяви прокурора в судових дебатах про те, що обвинувачені вчинили злочин вимагання у ОСОБА_111 .

Судом залишилося невстановленим і погодженням способу вбивства ОСОБА_26 та ОСОБА_42 , хто, де і коли розподілив ролі.

Посилається на те, що судом не встановлено обставини злочину відносно ОСОБА_26 : з ким сидів за столом потерпілий до появи сторонніх осіб, хто з осіб мав при собі зброю або заборонені предмети, чи мали при собі зброю особи, які перебували з ОСОБА_26 в ресторані, хто з осіб конкретно з обвинувачених входив до приміщення, хто вчиняв постріли і скільки, з якої зброї ОСОБА_26 зробив постріл в ОСОБА_7 , з якої відстані.

Щодо епізоду замаху на вбивство ОСОБА_42 адвокат зазначає також, що судом не встановлено і не підтверджено доказами присутність ОСОБА_10 на місці події злочину, не встановлений і мотив та умисел даного кримінального правопорушення.

Як на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження захисник посилається на те, що судом взагалі не встановлювалися факт створення ОСОБА_29 банди із залученням його знайомого ОСОБА_14 і відведення останньому ролі організаційного характеру, про що суд зазначив у вироку.

Захисник посилається на те, що судом не були встановлені докази про час, місце та обставини, при яких обвинувачені надали згоду вступити в озброєну банду, не встановлено доказів щодо наявності планів про подальшу сумісну злочинну діяльність в майбутньому.

Сторона обвинувачення не надала жодного доказу, що ОСОБА_10 знав ОСОБА_29 , не спростував пояснення обвинуваченого, що він бачив ОСОБА_29 лишу декілька разів на святкових заходах, особисто з ним не спілкувався.

Адвокат ОСОБА_20 , як і захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_17 , вказує на те, що суд необґрунтовано зазначив у вироку, що для озброєння банди її члени вступали до громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта», що надавало право отримати в ГУМВС України в Запорізькій області дозволи на право зберігання і носіння зброї травматичної дії, оскільки та обставина, що хтось з обвинувачених входив до громадського об`єднання, не свідчить про озброєність банди.

Адвокат зазначає, що стороною обвинувачення так і не було надано суду доказів законності проведення НСРД, що відповідно до ст.ст. 87, 89 КПК України тягне за собою недопустимість доказів, отриманих внаслідок таких слідчих дій. При цьому судом не було розглянуто по суті клопотання захисту про визнання цих доказів недопустимими та не надано доказам належної оцінки.

Суд у вироку вибірково послався на вирвані з контексту телефонних розмов фрази, які не відповідають змісту розмов;

- Адвокат ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок скасувати і направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

За епізодом участі ОСОБА_7 в озброєній банді та у вчинюваних нею нападах адвокат вважає, що створення банди і участь її підзахисного не є доведеними.

Доводи апеляційної скарги тотожні доводам інших захисників в цій частині, зокрема судом не встановлено час, місце, інші обставини з яких обвинувачені надали згоду вступити в озброєну банду, за яких обставин кожний з них надав згоду скоїти перший напад, не встановлено наявність планів подальшої сумісної злочинної діяльності у майбутньому.

Посилається на необґрунтованість висновків суду щодо участі ОСОБА_29 у створенні банди та відведення ОСОБА_14 ролі організаційного характеру.

Зазначає, що та обставина, що хтось з обвинувачених входив до ГО «Козацька Варта» не свідчить про озброєність банди. При цьому, в ході розгляду справи не встановлено причетність ОСОБА_7 до діяльності ГО, та отримання ним дозволу на зброю.

Вважає, що суд вийшов за межі обвинувачення, і фактично встановив вину ОСОБА_29 за ч. 1 ст. 263 КК України, вказавши, що останній без передбаченого законом дозволу при невстановлених обставинах та в невстановлений час придбав вогнепальну зброю пістолет «BRAWNING» cal. 6,35 mm, зав. № НОМЕР_6 , який незаконно носив та зберігав в автомобілі «MERСEDES-BENZ S-500», д.н. НОМЕР_7 , а також оборонну осколкову гранату Ф-1, яку також незаконно зберігав і носив при собі.

Зазначає, що показання потерпілих та свідків, на які посилається суд, не містять фактичних даний про участь ОСОБА_7 в озброєній банді та у вчинюваних нею нападах.

Також захисник посилається на вищенаведені свідчення потерпілого ОСОБА_28 в суді щодо відмови від своїх раніше наданих показань.

Показання свідків ОСОБА_49 та ОСОБА_80 вважає показаннями з чужих слів, які не можливо перевірити.

Також адвокат посилається на незаконність НСРД, з підстав викладених у апеляційних скаргах інших захисників. Крім того зазначає, що не відкриття ухвал апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД позбавляє можливості перевірити чи був унікально ідентифікований абонент спостереження, телекомунікаційна мережа тощо. Висновки ж суду, що вказані номери мобільного телефону належить саме обвинуваченим, не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Захисник вважає, що судом в порушення ч. 1 ст. 337 КПК України досліджено дії осіб (Особи № 1, Особу № 2, Особи № 3) яким обвинувачення у межах кримінального провадження не висунуто.

За епізодом вбивства ОСОБА_26 адвокат посилається на аналогічні доводи захисників інших обвинувачених щодо суперечностей висновку суду про мотив злочину та тим мотивам, з яких суд відкинув доводи обвинувачених, що вони приїхали до ОСОБА_26 для з`ясування питання погашення заборгованості по заробітній платі.

Як і захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_18 вважає, що безпідставно відкинув як неналежні показання свідка ОСОБА_71 про заборгованість ТОВ «Агропромислова компанія» перед ПП «Альянс-2002», ПП «Альянс-2003», що узгоджується із показаннями обвинувачених про невиплату заробітної плати. Також вважає, що суд необґрунтовано не дав оцінку речовому доказу посвідченню на ім`я ОСОБА_7 , що підтверджує факт роботи обвинуваченого охоронцем.

Як на відсутність умислу у ОСОБА_7 на вбивство посилається на показання обвинуваченого, надані ним в суді та в ході досудового розслідування, відповідно до яких ОСОБА_7 хоча і діяв умисно, проте не бажав і не передбачав настання тяжких наслідків до потерпілого. Ніщо обвинуваченому не завадило довести свій умисел до кінця, якщо би умисел на вбивство у нього був.

Протоколи слідчих експериментів від 01.04.2013, 03.04.2013, проведенні експертизи на думку захисника обґрунтовують правдивість показань його підзахисного про те, що саме ОСОБА_26 за відсутності будь-яких дій зі сторони ОСОБА_7 проявив агресію, діставши вогнепальну зброю і зробивши постріл у ОСОБА_7 .

Адвокат вказує на те, що допитані судом свідки не були очевидцями того, що відбувалося між обвинуваченим і потерпілим.

Захисник вважає, що ОСОБА_26 мав при собі зброю, яку він застосував безпосередньо проти ОСОБА_7 , і здійснив постріл, тому її підзахисний дійшов до висновку, що він фактично перебуває у стані оборони та реальності загрози своєму життю. Ці свідчення підтверджуються наданими у судовому засіданні показами інших обвинувачених.

Як і захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_18 вважає, що судом не встановлено обставини злочину відносно ОСОБА_26 : з ким сидів за столом потерпілий до появи сторонніх осіб, хто з осіб мав при собі зброю або заборонені предмети, чи мали при собі зброю особи, які перебували з ОСОБА_26 в ресторані, хто з осіб конкретно з обвинувачених входив до приміщення, хто вчиняв постріли і скільки, з якої зброї ОСОБА_26 зробив постріл в ОСОБА_7 , з якої відстані, яку б мету досяг би ОСОБА_29 , або хтось з обвинувачених після смерті ОСОБА_26 .

Решта доводів апеляційної скарги, аналогічні доводам інших захисників, а саме: необґрунтоване продовження тримання під вартою обвинувачених в ході судового розгляду; видалення обвинувачених із зали судового засідання; не допит судом ряду свідків сторони обвинувачення та відсутність клопотання прокурора про зменшення обсягу доказів, що підлягають дослідженню; не вирішення заяв обвинувачених про ознайомлення з матеріалами провадження для підготовки до судових дебатів та зарахування строків тримання під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

- обвинувачений ОСОБА_14 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, просить: вирок скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діяннях складу встановлених судом злочинів, а також не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді; відмовити у задоволенні цивільних позовів.

Неповнотою судового розгляду вважає, що не було здобуто належних та допустимих доказів його вини за кожним епізодом.

Зокрема за епізодами замаху на викрадення та замаху на вбивства ОСОБА_28 вважає, що заява потерпілого від 19.10.2006 на ім`я Президента України не є допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам ч. 2 ст. 95 КПК України 1960 року щодо заяв про вчинення злочину. Підписання заяви заперечується самим ОСОБА_28 , та від нього не відбиралися розписки за відповідальність за завідомо неправдиві показання.

На думку обвинуваченого відсутність у цій заяві даних про замах на життя потерпілого (тобто більш тяжкого злочину) викликає сумнів в її достовірності.

Вважає безпідставним посилання суду на письмові заяви ОСОБА_28 від 09.11.2016, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він сприймав особисто під час судового засідання, до того ж в суді ОСОБА_28 заперечив факт його звернення із заявами. При цьому суд в порушення ст. 374 КПК України не зазначив, чому він не враховує дані показання потерпілого.

Обвинувачений зазначає, що протокол слідчого експерименту від 08.05.13 за участі ОСОБА_28 не є доказом вини, оскільки за своєю суттю ця слідча дія є поясненнями потерпілого на місці, які даються слідчому в ході досудового розслідування, і суд не може посилатися на них відповідно до ст.ст. 23, 95 КПК України. Під час цієї дії ОСОБА_112 не був повідомлений про можливість відмовитися від дачі показань.

Також апелянт вважає цей доказ недопустимим внаслідок порушення права на перехресний допит. Зміст протоколу суперечить показанням потерпілого ОСОБА_28 в суді та показанням свідка ОСОБА_113 .

Зазначає, що допитаний судом ОСОБА_28 заперечив факт замаху на позбавлення його волі та замаху на вбивство.

Показання свідка ОСОБА_114 не містять відомостей про вчинення щодо ОСОБА_28 злочину, однак даним показанням свідка не надано оцінки у вироку.

Свідок ОСОБА_115 пояснив суду, що перебував поряд з ОСОБА_28 , але заперечив здійснений на потерпілого замах. У вироку показання свідка приведені вибірково.

Вважає, що висновки судово-психологічної експертизи не є належним доказом, адже не підтверджують існування обставин справи, а показання потерпілого, які були предметом дослідження експерта, не є джерелом доказів.

Висновок службового розслідування за повідомленими потерпілим фактами тиску не може бути використаний як доказ, оскільки ОСОБА_28 під час перевірки не допитувався. Незважаючи на те, що потерпілий повідомляв про злочин з боку працівників правоохоронних органів, відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування не проводилося.

Показання ОСОБА_116 на можна сприймати як доказ винуватості, оскільки свідку не відомо ані осіб, які здійснили постріл, ані обставин злочину. До того ж не доведено, що куля, яка вилучена у Скачкова, була відстріляна з пістолета, вилученого у обвинуваченого.

На думку ОСОБА_14 , обвинувачення за цими епізодами ґрунтується лише на показаннях потерпілого, даними в ході досудового розслідування, які ним самим заперечуються.

За епізодом вимагання у ОСОБА_117 вважає, що його роль у вказаному злочину також не доведена.

Зокрема, потерпілий пояснив суду, що з обвинуваченим знайомий особисто, участь останнього у скоєнні злочину заперечує.

Допитані судом свідки та письмові докази також не свідчать про участь обвинуваченого в даному злочині.

За аналогічних доводів вважає, що недоведена його роль у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілої ОСОБА_23 потерпіла не вказала на вчинення злочину обвинуваченим, зазначивши, що їй відомо про причетність ОСОБА_29 до злочину; допитані судом свідки також не вказують про роль ОСОБА_14 у даному злочині.

За епізодом замаху на вбивство ОСОБА_42 вважає, що у вироку не наведено жодного доказу його причетності до цього злочину.

Допитані судом потерпілий та свідки не вказують на участь обвинуваченого у вчинені злочину.

Вказує на те, що відеозапис від 05.01.2012, який був вилучений оперативним працівником поліції без доручення слідчого, тобто не уповноваженою особою, є недопустимим доказом.

Також з підстав, викладених у вищенаведених апеляційних скаргах, вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 21.11.2013 за участю свідка ОСОБА_77 .

У зв`язку із цим вважає необґрунтованою ухвалу суду від 11.01.2017 (якою надано оцінку допустимості цього доказу за наслідками розгляду клопотання адвоката ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 ).

Крім того, вказує на те, що через те, що сторона обвинувачення не забезпечила присутність даного свідка в суді, сторона захисту була позбавлена можливості допитати свідка та, відповідно, заперечити його показання, що суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.16 по справі №5-249кс15.

За епізодом вбивства ОСОБА_26 посилається на порушення права на перехресний допит потерпілої ОСОБА_23 та зазначає, що відповідно до Рішення ЄСПЛ від 27 січня 2009 року у справі «А.L. проти Фінляндії» вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона не може заперечити».

Показання ж інших свідків, а також досліджені судом документи не вказують на причетність обвинуваченого до вчинення вбивства, в тому числі жодний свідком не стверджував, що ОСОБА_29 надавав ОСОБА_14 злочинні накази. Судом же неправильно приведено зміст показань свідка ОСОБА_79 що обвинувачений виконував такі накази ОСОБА_29 у зв`язку з чим просить апеляційний суд дослідити звукозапис допиту свідка.

Обвинувачений вказує, що судом як доказ прийнято протокол впізнання за фотознімками від 14.03.2012, відповідно до якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_14 , який йому телефонував після того, що сталося, та вказував, куди треба їхати. Проте судом не зазначено, чому він відкинув як доказ роздруківку телефонних з`єднань ОСОБА_14 № НОМЕР_27 за 5 - 6 березня 2012 року, відповідно до якої в ніч на 6 березня 2012 року було вхідний дзвінок з № НОМЕР_28 (телефону ОСОБА_10 ), але тривалість з`єднання 0 секунд, що виключає надання ОСОБА_118 вказівок.

Зазначає, що суд без посилання на докази у вироку встановив, що ОСОБА_119 дзвонив ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , особам №1, №2. Зміст розмов не встановлено, тому вважає, що суд припускає їх зміст. Вважає суперечливим посилання на розмови із ОСОБА_123 , оскільки останній не є членом банди відповідно до висновків суду.

Як на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність посилається на висновки суду щодо наявності складу злочинів, передбачених ст. ст. 257, 263 КК України, та задоволення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_23 .

За епізодом організації озброєної банди та участі в ній вказує, що такі висновки суду ґрунтується на припущеннях.

Так, жодний із обвинувачених не знав про наявність у ОСОБА_29 зброї, що була вилучена в ході обшуку його автомобіля.

У вироку суду не наведено, які ролі були розподілені між членами банди, а також ступень участь кожного з обвинувачених, з якою метою створена банда, не наведено кого саме залучив ОСОБА_119 до її складу.

Обвинувачений з посиланням на певні рішення ВГСУ, ВАСУ, ВССУ зазначає, що інформація, розповсюджена в мережі інтернет, є джерелом доказів.

У зв`язку з чим, посилаючись на ряд інтернет-сайтів, викладає обставини придбання ВАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» ОСОБА_52 та участь у цьому працівника УБОЗ ОСОБА_124 . На думку обвинуваченого зазначені обставини викликають сумнів щодо неупередженості вказаних свідків та можуть свідчити про фальсифікацію справи.

ОСОБА_14 наводить дані, що свідчать про незаконність НСРД, в тому числі зазначає, що лист голови апеляційного суду Запорізької області від 21.03.2017р. № 10-28/5 не спростовує факту відсутності постанов апеляційного суду про надання дозволу на застосування технічних засобів звукозапису, оскільки акту знищення не було надано. Стороною обвинувачення також не було надано подання, яке було підставною для ухвалення постанови апеляційного суду про проведення НСРД, відсутні і інші відомості, яки б могли свідчити про існування дозволу на проведення оперативно-розшукових заходів.

Відсутність постанов апеляційного суду унеможливлює встановлення на які конкретно оперативно-розшукові дії надавався дозвіл, щодо кого саме, на який строк тощо.

Судом не було надано оцінки доказам, які б свідчили що телефонні номера, з яких відбувалося зняття інформації, належать обвинуваченому.

У зв`язку з наведеним вважає кваліфікацію його дій за ст. 257 КК України неправильним застосуванням кримінального закону, а також вважає, що судом не встановлені достатні докази для доведення його винуватості у вчиненні вказаного злочину, і вичерпані можливості їх отримати.

Щодо складу злочину, передбаченого ст. 263 КК України, вважає, що отримані внаслідок обшуку за адресою: АДРЕСА_15 відомості є недопустимим доказом, в тому числі і похідні експертні висновки.

В обґрунтування таких доводів посилається на те, що судом взагалі не досліджувалося хто є власником цього приміщення, оскільки він зареєстрований за іншою адресою, обшук проведений за відсутності власника житла ОСОБА_125 . Крім того санкція на обшук не містить інформації щодо мети проведення обшуку та про предмети, що підлягають вилученню, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Також ОСОБА_14 заперечує законність його затримання 26.03.2012 у м. Василівці Запорізької області та вилучення в ході цього вогнепальної зброї та бойових припасів.

Зазначає, що фактичне затримання відбулося біля будинку АДРЕСА_18 , а не біля будинку 80, як зазначено в протоколі затримання.

Таким чином вважає, що затримання фактично відбулося із незаконним проникненням до приватної власності без дозволу суду.

Обвинувачений з посиланням на п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України та практику ЄСПЛ зазначає, що у зв`язку із відсутністю адвоката його затримання не було законним, а тому вважає отримані внаслідок затримання докази та похідні висновки експертиз є недопустимими доказами.

Стосовно висновку експерта № 71 від 01.04.2013, яким встановлено наявність клітин, генетичні ознаки яких співпадають із зразком букального епітелію ОСОБА_14 , зазначає, що в момент затримання по його долоням було примусово потерто металевим предметом, через що його клітини могли опинитися на пістолеті.

Вказує, що відповідно до дослідницької частини висновку експерта з патронів і пістолета було зроблено змиви на один тампон, а тому експертом не було розмежовано клітини з магазину і патронів.

Вважає, що відсутність відбитків його пальців рук відповідно до висновку експертизи № 23-Д від 29.03.2013 підтверджує його версію.

Зазначає, що він був одягнутий під час затримання в іншу куртку, а не ту, що була вилучена у нього 13.06.2013р., і на якій за висновками комплексної судово-хімічної експертизи № 147 від 26.06.2013, наявні окремі невпорядковано розташовані сліди металізації.

Відеозапис вилучення у нього зброї свідчить про нелогічне її розташування як для людини, яка володіє зброєю, на що суд не надав відповідної оцінки.

Вважає, що показання понятого ОСОБА_126 навмисно перекручені судом.

Зазначає, що вилучена зброя не може доводити складу злочину, передбаченого ст. 257 КК України, оскільки в жодному випадку інкримінованих злочинів не фігурує.

Щодо задоволення цивільного позову ОСОБА_23 обвинувачений посилається на те, що потерпілою не надано жодних доказів, які б об`єктивно підтверджували наявність моральної шкоди та розмір, який підлягає відшкодуванню.

Посилаючись на вирок судді ОСОБА_127 у іншому кримінальному провадженні, яким стягнуто на користь потерпілого 73 080 грн. моральної шкоди, вказує на те, що суд, задовольнивши цивільний позов ОСОБА_23 в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., порушив принцип рівності.

Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції прийняв неправомірне рішення про задоволення позову за відсутності доказів сплати потерпілою судового збору за вимогами щодо стягнення моральної шкоди.

Також зазначає, що при розгляді справи в новому складі (під головуванням судді ОСОБА_1 ) питання цивільного позову в підготовчому судовому засіданні не розглядалося.

Як на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність вказує і на незастосування cудом ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015

Обвинувачений також вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягали: в розгляді справи 22 вересня 2016 року за відсутності обвинуваченого, який покинув зал судового засідання; не відкритті стороні захисту речових доказів в порядку ст. 290 КПК України; порушенні принципу індивідуалізації під час обрання та продовження запобіжного заходу; не дослідженні доказів, які характеризують обвинуваченого з позитивного боку; порушенні принципу безпосереднього дослідження речових доказів, а саме судом не досліджена куртка, яка була вилучена у ОСОБА_14 , а також задній бампер від автомобіля ВАЗ-2121 і вилучена куля (за епізодом замаху на вбивство ОСОБА_28 ).

Як на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого посилається на неврахування судом поставленого обвинуваченому діагнозу: абсцес щелепної слинної залози з рекомендацією її видалення, та невиконанні постановленої з цього приводу ухвали суду від 11.07.2017р., якою зобов`язано начальника слідчого ізолятора направити обвинуваченого на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я. Також обвинувачений, без наведення яких-небудь доводів, зазначає, що призначене судом покарання вважає надмірно суворим.

- обвинувачений ОСОБА_9 , з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, просить: скасувати вирок у зв`язку з відсутністю в його діях складу встановлених судом злочинів та з підстав недоведеності вини; відмовити в задоволенні цивільних позовів; у разі визнання його винним, зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015

В обґрунтування своїх вимог посилається на тривалість судового провадження, що призвело до порушення його прав на справедливий судовий розгляд в розумні строки та тривалого тримання під вартою без забезпечення доведеності вини.

Зазначає, що протягом судового розгляду справи судом неодноразово порушувалися вимоги кримінального процесуального закону, що регулює порядок перегляду доцільності тримання під вартою, в тому числі прокурор жодного разу не доводив існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання іншим запобіжним заходом.

За епізодом участі у банді та у скоєних нею нападах вказує на відсутність доказів щодо її існування: не встановлено, коли, де, за яких умов було її створено, не доведено що саме ОСОБА_29 та ОСОБА_14 , не встановлені.

Зазначає, що отримана на підставі дозволів ГО «Козацька Варта» зброя відповідно до вироку не є зброєю, якою обґрунтовується озброєність банди.

Вказує на те, що допитаний судом ОСОБА_28 відмовився від своїх раніше наданих показань який не визнавав себе потерпілим.

На думку обвинуваченого висновок суду, що житло було орендовано для переховування членів банди спростовується показаннями свідків: ОСОБА_128 , яка пояснила суду, що дійсно між нею та Особою №2 було укладено договір оренди квартири, однак там мешкала жінка з неповнолітніми дітьми; ОСОБА_129 , яка показала, що квартиру винаймали співробітники податкової поліції; ОСОБА_130 щодо оренди будинку виключно для власних потреб.

Вважає показання потерпілого ОСОБА_41 , свідків ОСОБА_79 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_80 показаннями з чужих слів, оскільки як на джерела походжень своїх свідчень вони посилаються на ЗМІ, осіб, яких не пам`ятають або не можуть назвати, а також на ОСОБА_26 та ОСОБА_29 .

Разом з тим, на думку обвинуваченого, вказані свідки не надали показань щодо фактичних обставин створення банди. Жодна особа не вказала на ОСОБА_9 як на учасника злочинного угрупування, в т.ч. «банди лисих».

Також обвинувачений посилається на недопустимість свідчень потерпілої ОСОБА_23 через порушення права на перехресний допит.

Зазначає, що слідством не встановлено застосування пістолета Браунінг, гранати Ф-1, патронів (6 шт.- кал. 4,45, 6 шт.- кал 9мм), пістолету Байкал, гранати РГН для вчинення злочинних діянь, в т.ч. інкримінованих обвинуваченим, а також не доведено обізнаність інших обвинувачених про наявність будь-якої зброї та можливість її застосування, що виключає озброєність як кваліфікуючу ознаку ст. 257 КК України.

Як і в інших апеляційних скаргах сторони захисту, в скарзі ОСОБА_9 зазначено про недопустимість відомостей, отриманих внаслідок НСРД та похідних від них доказів, в тому числі висновків експертиз аудіо запису. До того ж зазначені експертизи не ідентифікують його як учасника телефонних розмов та отримання ним будь-яких вказівок.

Стосовно вимагання у ОСОБА_41 зазначає, що відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_41 обвинувачені вимагали 25% від прибутку, але як зазначив сам потерплий, прибутку кафе не мало взагалі, крім того, сам ОСОБА_45 не є власником кафе, а хто є власником відповісти відмовився. Потерпілий навіть не міг пояснити суду, що саме вимагали від нього. Наведене, на думку обвинуваченого, ставить під сумнів факт скоєння злочину.

Вважає, що посилання потерпілого на укладення договору про надання додаткових послуг Державною службою охорони, а також пояснення свідків також не підтверджує факт вимагання.

Вказує на те, що відсутність його захисника під час впізнання потерпілим та свідками ОСОБА_68 , ОСОБА_131 призвело до порушення права на захист, що тягне за собою недопустимість таких доказів.

Стосовно епізоду замаху на вбивство ОСОБА_42 зазначає, що потерпілий не може впізнати нападників та не може пояснити суперечності між схемою руху, яку він вказав на допиті та відеозаписом з камери відеоспостереження магазину «Бомбей».

Вказує, що показання свідків ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_85 , ОСОБА_87 не викривають жодного обвинуваченого.

Показання свідка ОСОБА_134 суперечать як відеозапису з камери відеоспостереження магазину щодо маршруту, так і показанням свідка ОСОБА_135 стосовно мети його приїзду.

Як і в інших апеляційних скаргах сторони захисту, в скарзі ОСОБА_9 наводяться доводи щодо недопустимості відомостей, викладених в протоколі слідчого експерименту від 21.11.2013 за участю свідка ОСОБА_77 .

За епізодом вбивства ОСОБА_26 зазначає, що жодним доказом не доводиться наявність умислу та мотиву на вбивство потерпілого, у зв`язку із чим вважає неправильною кваліфікацію судом дій обвинувачених

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що конфліктна ситуація в приміщенні ресторану викликана діями потерпілого та свідка ОСОБА_136 , при цьому судом проігноровано застосування потерпілим і свідком зброї.

Обвинувачений наводить доводи на користь такої версії: показання потерпілої ОСОБА_23 щодо застосування зброї ОСОБА_26 зброї; відсутність гільз через те, що це був револьвер; подальше викрадення цієї зброї з місця злочину.

Як і в інших апеляційних скаргах сторони захисту, обвинуваченим вказується на суперечність висновків суду щодо впливу ОСОБА_26 на ОСОБА_48 та мотивів, з яких суд відкинув доводи обвинувачених, що вони приїхали до ОСОБА_26 для з`ясування питання погашення заборгованості по заробітній платі. Судом не встановлено, яким чином вбивство ОСОБА_26 могло вирішити конфлікт між ОСОБА_52 і ОСОБА_29 .

Вважає, що протокол відтворення обстановки від 11.03.12 є недопустимим доказом, оскільки відбувався без участі захисника. В ході цієї дії брала участь лише адвокат ОСОБА_137 , але вона не має документа про її допуск в якості захисника обвинуваченого.

Також обвинувачений вказує на неправильність застосування судом ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 при зарахуванні попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.

На думку обвинуваченого суд, постановляючи обвинувальний вирок, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України не може залишити без змін раніше обраний запобіжний захід до набрання вироком законної сили, а повинний керуватися виключно нормами ст.ст. 197, 331 КПК України. Вважає зазначене порушення істотним, яке є підставою для скасування вироку.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок щодо нього скасувати та кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що висновки суду або не підтверджуються дослідженими доказами, або обґрунтовуються недопустимими доказами.

За епізодом участі у озброєній банді посилається на те, що ні у кого із обвинувачених не була законно вилучена зброя, тільки незаконно підкинута міліцією, яку суд визнав недопустимим доказом.

Перевірити свідчення потерпілої ОСОБА_23 щодо отриманої від її чоловіка інформації про існування банди не можливо, оскільки ОСОБА_26 помер, а потерпіла в суді відмовилася відповідати на питання. Інші ж свідки: ОСОБА_138 , ОСОБА_47 , ОСОБА_139 , ОСОБА_110 нічого конкретного пояснить суду не змогли, оскільки джерелом їх обізнаності є свідчення інших осіб.

Зазначає, що зброя, що нібито належить ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , не фігурує в жодному із інкримінованих злочинів, і судом не доведено, що хто-небудь із учасників знав про існування зброї.

Посилається на недопустимість як доказів аудіозаписів телефонних розмов, через відсутність в матеріалах справи дозволів на проведення НСРД. Крім того, відповідно до висновків експертиз вказаними аудіозаписами не зафіксовано його голос та розмови.

Обвинувачений заперечує вчинення вимагательства у ОСОБА_140 . Вважає, що суд обґрунтував свої висновки за цим епізодом лише за свідченнями заінтересованих осіб потерпілого та ОСОБА_141 , яка перебувала у фінансовій залежності як працівник від ОСОБА_140 .

Зазначає, що ні сторона обвинувачення, ні суд не перевірили його алібі, при цьому не зазначаючи в апеляційній скарзі в чому воно полягало.

На думку обвинуваченого укладання потерпілим договору з Державною службою охорони на один день, а також звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин через півроку після його скоєння, свідчить про фальсифікацію справи.

Стосовно епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілої ОСОБА_23 та викрадення майна з нього, вважає, що його вина не доведена.

Так, водій цього автомобіля ОСОБА_142 не впізнав обвинуваченого ні на досудовому розслідуванні, ні в суді. Протоколи впізнання за участю свідка ОСОБА_69 і обвинуваченого ОСОБА_9 вважає недопустимими доказами, з огляду на наступне. ОСОБА_9 відмовився від своїх показань в суді, пояснивши, що співробітники УБОЗ його вимусили впізнати обвинуваченого. Відповідно до протоколу впізнання за участю ОСОБА_69 , перед початком слідчої дії він не вказав за якими ознаками він може впізнати особу.

За ч. 5 ст. 185 КК України зазначає також, що ні досудове розслідування, ні суд не встановили час, місце і спосіб заволодіння майном, що знаходилося в автомобілі.

За епізодом вбивства ОСОБА_26 заперечує навіть, що був колись у кафе «Рибацький стан».

Зазначає, що жодний свідок його не впізнав.

Протоколи впізнання за фотографією проведені за участі обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 проведені під час досудового розслідування, однак обвинувачені заявили в суді, що оговорили ОСОБА_143 під тиском співробітників УБОЗ.

Свідок же ОСОБА_144 відповідно до протоколу впізнання лише пояснив, що ОСОБА_143 бачив на квартирі, тобто даний протокол не має відношення до кримінальної справи. При цьому судом свідок не був допитаний.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_15 просить вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК скасувати та кримінальне провадження в цій частині закрити.

Стосовно епізоду за ст. 257 КК України захисник посилається на відсутність доказів, які свідчать, що ОСОБА_8 є членом банди. Взагалі не доведено, що він був знайомий із ОСОБА_29 , ОСОБА_14 та іншими обвинуваченими, чи знав про наявність зброї.

Адвокат вказує на недопустимість доказів, отриманих внаслідок НСРД, в тому числі зазначаючи, що навіть якщо апеляційний суд і знищив постанови, вони повинні були залишитися у органа досудового розслідування. Обґрунтовуючи свої висновки щодо недопустимості зазначених доказів, вказує на неправильність посилання суду першої інстанції на стару редакцію ст. 217 КПК 1960 року, відповідно до якої ознайомлення учасників кримінального провадження здійснювалося лише за їх клопотанням.

Зазначає, що аудіозаписами розмов не зафіксовано розмови його підзахисного або посилання на нього в спілкуванні інших осіб. Вважає, що зафіксовані розмови не містять даних про вчинені злочини.

За епізодом вимагання у ОСОБА_41 адвокат зазначає, що потерпілий не впізнав не досудовому слідстві ОСОБА_8 , при допиті судом відмовився відповідати на питання захисту, чим порушив право на перехресний допит, що тягне визнання його показань недопустимим доказом.

На думку обвинуваченого укладання потерпілим договору з Державною службою охорони на один день, а також звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин через півроку після його скоєння, свідчить про фальсифікацію справи.

Вважає, що до показань потерпілого слід ставитися критично, оскільки останній не повідомляв про вчинення злочину протягом грудня 2011 року - березня 2012 року, а звернувся до правоохоронних органів лише 22.08.2016. Пояснення потерпілого, що він боявся обвинувачених суперечить його фактичним діям, бо він звернувся до Державної служби охорони. Потерпілий відмовився називати 25% чого (доходу, обороту тощо) вимагали у нього, а також який дохід отримувало кафе, що ставить під сумнів можливість вимагання.

На думку адвоката, на користь захисту свідчить і те, що за весь час вимагання «банда» не зробила жодних дій на здійснення своїх погроз.

Стосовно епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілої ОСОБА_23 зазначає, що водій цього автомобіля ОСОБА_142 не впізнав жодного обвинуваченого в суді.

Вважає, що впізнання за відеозаписами за участю свідка ОСОБА_69 , потерпілого ОСОБА_28 та підозрюваного ОСОБА_9 проведені з порушеннями вимог ч.ч. 1, 6, 7 ст. 228 КПК України: в протоколі не зазначено прикмети за якими можливо впізнати особу; відеозаписом зафіксовано особи різного росту, з них три особи в капюшонах, одна в шапці.

Зазначає, що ОСОБА_145 та ОСОБА_9 впізнали ОСОБА_8 лише як особу, що входила до зали ресторану, а ні як особу, що заволоділа транспортним засобом, при цьому не відповіли в категоричній формі, що впізнали його підзахисного, лише зазначили, що особа на відеозапису схожа на ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_9 і ОСОБА_28 в суді відмовилися від показань, даних на досудовому розслідуванні.

Відповідно до висновку експерта також неможна категорично визначити чи обвинувачений зображений на відеозапису.

У зв`язку із викладеним вважає, що обвинувачення за цими епізодами ґрунтується на припущеннях, а покладання в обґрунтування вини показів інших обвинувачених суперечить практиці ЄСПЛ (п. 102 рішення від 24.07.2008р. у справі «Володимир Романов проти Росії»).

Також вказує на те, що суд, кваліфікуючи повторність за ст. 289 з посиланням на вчинене раніше ОСОБА_146 вимагання, суперечить висновкам суду про те, що вимагання вчинене 22.12.11, тобто після угону, який був вчинений 17.12.11.

За ст. 185 ч. 5 КК України додатково зазначає, що у вироку не приведені жодні докази вчинення цього злочину саме ОСОБА_8 , не виключено, що майном заволоділа інша особа, без відома обвинуваченого, чи взагалі особа, яка не причетна до заволодіння автомобіля.

Стосовно епізоду вбивства ОСОБА_26 захисник вважає, що жодна з допитаних судом осіб не зазначила про присутність ОСОБА_8 в ресторані того дня.

На думку адвоката те, що обвинувачений працював на ПАТ «Мелітопольській м`ясокомбінат» не доводить його причетності до вбивства.

Зазначає, що посилання у вироку на слідчі дії, проведені з іншими обвинуваченими, суперечать вищенаведеній практиці ЄСПЛ, до того ж обвинувачені відмовилися від своїх показань в суді.

Посилання суду на спілкування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, не доводить вини обвинуваченого, крім того, не доведено, що № користувався ОСОБА_8 .

Захисник зазначає, що показання свідка ОСОБА_147 , викладені в протоколі від 14.06.2012, не свідчать про перебування ОСОБА_8 в ресторані лише на квартирі. Свідок судом не допитаний, участь у слідчих діях не підтвердив. До того ж, як вказував ОСОБА_148 , «це чоловік на ім`я ОСОБА_149 ». Адвокат вважає порушенням принципу безпосереднього дослідження доказів та позбавлення права захисту на допит свідка перед судом та можливості перевірити достовірність слідчих дій.

Захисник вказує на те, що суд взагалі не дав оцінку наданими стороною захисту документами, які свідчать про порушення вимог закону при проведенні досудового розслідування, а також тім, які підтверджують показання обвинуваченого про непричетність. Втім адвокат, як і його підзахисний,в апеляційній скарзі не навів, що це за документи, дослідити їх апеляційним судом не просив.

На думку захисника суд, встановлюючи вину обвинувачених, перерахував у вироку докази, однак не проаналізував їх та не надав їм оцінки відповідно до ст. 94 КПК України.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_20 надійшли заперечення на апеляційну скаргу процесуального прокурора, в якій захисник вказує на безпідставність вимог апеляційної скарги.

В запереченні на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 процесуальний прокурор вказує на відсутність підстав задоволення апеляційної скарги захисника, зокрема зазначив, що за фактом дачі потерпілим ОСОБА_28 завідомо неправдивих показань у листопаді 2017 року розпочато досудове розслідування за ст. 384 КК України, надавши копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також в запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить призначити ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В запереченні на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальний прокурор наводить доводи про безпідставність апеляційної скарги захисника, зокрема зазначив, що існування банди «лисих» та участь у ній ОСОБА_7 підтверджується не тільки комплексом наведених у вироку доказів, але і іншим вироком апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2010, зокрема судом наведені докази на існування цієї банди з початку 2000-х років, керівництво нею ОСОБА_14 та участь ОСОБА_7 в ній. На підтвердження своїх доводів надав копію вказаного вироку.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, апеляційні скарги першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_25 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_23 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Вирок суду щодо ОСОБА_12 оскаржений лише потерпілою в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 обвинувачення знайшло своє підтвердження в обсягах і межах, наведених у вироку судом першої інстанції

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

За епізодами закінченого замаху на викрадення ОСОБА_28 , вчиненого організованою групою, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань та закінченого замаху на вбивство ОСОБА_28 за попередньою змовою групою осіб вина обвинуваченого ОСОБА_14 підтверджується такими доказами, що визнані судом як достовірні та допустимі.

Так, в письмовій заяві від 19.10.2006 на адресу секретаріату Президента України потерпілий ОСОБА_28 повідомив про вчинення щодо нього ОСОБА_14 «бригадиром № 1 «банди лисих» у 2004 році нападу з метою його викрадення у центрі міста Запоріжжя (том № 21 а.с. 224-226). Суд помилково послався на а.с. 125127 том № 32, оскільки у цьому томі міститься копія, а не оригінал заяви потерпілого.

09.11.2006 ОСОБА_28 надав оперуповноваженому ОВС УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області письмові пояснення, що 17.07.2004 біля паспортного відділення Орджонікідзевського РВ на нього здійснив напад ОСОБА_14 з іншою особою, під час якого намагались його викрасти, застосовуючи фізичну силу, та посадити в автомобіль, але ОСОБА_28 вчинив опір та втік (том № 40 а.с. 96103).

Із змісту протоколу слідчого експерименту від 08.05.2013 за участю потерпілого ОСОБА_28 , вбачається, останній показав, як у 2004 році біля паспортного столу Орджонікідзевського району м. Запоріжжя на нього напали ОСОБА_14 та невстановлені особи, які намагались затягнути його в автомобіль, при цьому наносили удари кулаками та ногами в область тулубу й обличчя, а також здійснювали удушливі прийоми, однак ОСОБА_28 втік через магазин «Україна» (том № 32, а.с. 111116).

Крім того, згідно із вищевказаної заяви ОСОБА_28 на адресу секретаріату Президента України від 19.10.2006, він, крім розповіді про існування банди «лисих», він зазначає про погрози щодо нього про вбивство з боку ОСОБА_14 .

В заяві на ім`я начальника УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області від 11.10.2012 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_150 та інших членів банди «лисих» ОСОБА_28 зазначав, що протягом 20032006 рр. вказані особи постійно погрожували йому фізичною розправою, здійснювали замах на його вбивство, а також підпалили належний йому автомобіль ВАЗ «Нива», д.н. НОМЕР_29 , який знаходився у дворі будинку № 49 по вулиці 40 років Радянської України (том № 21 а.с. 227).

Згідно з поясненнями ОСОБА_28 , наданими оперуповноваженому в ОВС УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області, він на початку вересня 2006 р. разом з ОСОБА_151 та ОСОБА_152 під`їхали на автомобілі «ВАЗ» білого кольору до банкомату, розташованому при вході в готель «Україна» на площі Фестивальній в м. Запоріжжі. Він разом з ОСОБА_152 вийшли з автомобіля, та помітили автомобіль «Мерседес» темного кольору, за кермом якого знаходилась Особа № 2, яка, побачивши ОСОБА_28 , почала дзвонити комусь по телефону. Після того, як він зняв гроші з банкомату та направився до свого автомобіля, з готелю «Україна» вибіг ОСОБА_14 разом з трьома чоловіками. ОСОБА_14 дістав пістолет і почав стріляти у бік ОСОБА_28 , який сів в автомобіль і поїхав (том № 40 а.с. 109112).

За фактом замаху на вбивство ОСОБА_28 внесені відомості про кримінальне правопорушення, що підтверджується витягом з ЄРДР № 0000177 від 30.11.2012 (том № 35 а.с. 224).

Постановою слідчого від 30.10.2012 ОСОБА_28 визнано потерпілим у кримінальній справі за фактом замаху на його вбивство (том № 32 а.с. 161).

Відповідно до відомостей, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 08.05.2013 за участю потерпілого ОСОБА_28 , останній показав, як у 2006 р. приблизно о 01:00 год. вночі він разом з ОСОБА_152 і ОСОБА_153 на автомобілі приїхали до готелю «Україна», де помітили автомобіль «Мерседес», за кермом якого знаходилась Особа № 2. В цей час з готелю вибіг ОСОБА_14 , Особа № 1, та невстановлені особи. ОСОБА_14 дістав з одягу пістолет та став цілитися в ОСОБА_28 , в зв`язку з чим ОСОБА_28 зі своїми знайомими сіли в автомобіль та почали від`їжджати. В цей час ОСОБА_14 здійснив два постріли з пістолету в бік автомобіля, внаслідок чого одна куля дісталася заднього бамперу. ОСОБА_28 вдалося втекти на автомобілі (том № 32 а.с. 111116).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_115 , який є слідчим в ОВС СВ прокуратури Запорізької області, пояснив, що він доводиться однокласником ОСОБА_28 , також він знав ОСОБА_7 , який фігурував у справі про замах на вбивство, та ОСОБА_14 , з яким познайомився під час розслідування у кримінальних справах, в яких ОСОБА_14 ним опитувався приблизно у 20022003 рр. В один з днів вересня 2006 р. його забрав ОСОБА_28 та вони поїхали до кафе «Наутілус», після цього вони поїхали на автомобілі «ВАЗ» моделі «Нива» до банкомату біля готелю «Україна». Вони вийшли вдвох з автомобіля та пішли до банкомату. Майже підійшовши до банкомату, ОСОБА_28 раптово схопив його за руку та сказав, що їм треба терміново уїжджати. Вони повернулись до автомобіля, і ОСОБА_28 сів за кермо, та відвіз свідка додому. В розмовах ОСОБА_28 , починаючи з 20062007 рр., розповідав, що у нього з ОСОБА_14 є конфлікт та неприязні відносини внаслідок відмови ОСОБА_28 виконати якісь розпорядження ОСОБА_14 , за що ОСОБА_28 у подальшому був побитий. ОСОБА_28 вказував, що він до 2004 р. був у складі банди «лисих», однак внаслідок конфлікту з ОСОБА_14 вийшов з неї. Зі слів ОСОБА_28 , ОСОБА_14 також входив до складу банди «лисих», при цьому ОСОБА_14 займав вище ієрархічне становище відносно ОСОБА_28 . При цьому, ОСОБА_28 в розмовах зазначав, що «лисі» спочатку прокололи йому колеса, а потім спалили його автомобіль. Зі слів ОСОБА_28 , останній звертався із заявами до правоохоронних органів з приводу вчинених щодо нього злочинів та конфлікту з ОСОБА_14 .

Поясненнями свідка ОСОБА_154 підтверджується наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_28 з приводу того, що останній не дав ОСОБА_14 застрелити ОСОБА_155 .

Здійснення пострілу з пістолету, внаслідок якого куля потрапила у бампер автомобіля, яким користувався ОСОБА_28 , підтверджені показаннями свідка ОСОБА_116 , речовими доказами та документами, висновком експертизи.

Зокрема, свідок ОСОБА_156 , який є автослюсарем, пояснив суду, що знає ОСОБА_28 , оскільки він звертався до нього через те, що йому на автомобілі «Ніва» порізали ножем 4 колеса. Через тиждень ОСОБА_28 повідомив йому, що автомобіль згорів через підпал. За думкою ОСОБА_116 автомобіль підпалили з двох сторін. Пізніше у 2011 р., в ході ремонту автомобіля у задньому бампері ним було виявлено кулю. ОСОБА_28 повідомив, що знає, хто стріляв. Вказаний бампер та кулю було вилучено працівниками поліції. Вказаний автомобіль ОСОБА_28 продав за довіреністю ОСОБА_157 у 2006 р. До 2011 р. бампер зберігався у закритому складі.

Відповідно до протоколу виїмки від 30.10.2012 у потерпілого ОСОБА_28 вилучено кулю, яку було виявлено в бампері автомобіля «ВАЗ-2121», д.н. НОМЕР_29 (том № 32 а.с. 122). Згідно з протоколом виїмки від 31.10.2012 у свідка ОСОБА_116 вилучено задній бампер від автомобіля «ВАЗ-2121», д.н. НОМЕР_29 (том № 32 а.с.118). Постановою слідчого від 15.11.2012 вищезазначені куля та бампер визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (том № 32 а.с. 119120), куля оглянута у судовому засіданні.

Відповідно до висновку судової балістичної експертизи № 400/ЗТ від 12.11.2012, куля, вилучена 30.10.2012 в ході виїмки у ОСОБА_28 є часткою боєприпасу патрону центрального бою калібру 9х18 мм до пістолета конструкції «ПМ», виготовлена заводським способом, пошкодження на бампері, вилученого 31.10.2012 в ході виїмки у ОСОБА_116 , могли бути створені кулею, вилученою 30.10.2012 в ході виїмки у ОСОБА_28 , або іншим предметом, форма і розмір якого відповідають формі та розміру ушкоджень (том № 21 а.с. 232233).

Суд першої інстанції виклав докладні мотиви, з яких виходив, надавши перевагу показанням потерпілого, які містяться у його заявах до правоохоронних органів і процесуальних документах, а не показанням потерпілого, які суд сприймав в судовому засіданні.

В суді першої інстанції ОСОБА_28 заявив, що обмовив ОСОБА_14 під тиском правоохоронних органів, а саме працівники міліції його змусили шляхом погроз позбавлення волі дати такі свідчення. Однак потерпілий не заперечував, що звертався до Президента України із вказаною вище заявою.

І хоча дана заява потерпілого не є заявою про злочин у розумінні кримінального процесуального закону, про що зазначено в апеляційній скарзі ОСОБА_14 , вона підтверджує звернення ОСОБА_28 до правоохоронних органів за фактом викладених у ній обставин.

Викладені в заяві відомості детально описують конфлікт із ОСОБА_14 , існування так званої «банди лисих» та мотиви, з яких ОСОБА_28 вирішив викрити банду «лисих».

Так, підставами конфлікту із ОСОБА_14 стали намагання останнього в ході раптово виниклого конфлікту застрелити ОСОБА_154 , який був тренером потерпілого з боксу. ОСОБА_28 зупинив ОСОБА_14 та надалі відмовився виконувати злочинний наказ останнього вбити ОСОБА_155 .

Зазначені обставини підтверджені особисто ОСОБА_158 , який був допитаний судом першої інстанції.

09.11.2006 ОСОБА_28 надав оперуповноваженому ОВС УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_159 ґрунтовні пояснення щодо структури та організації банди, обставини виникнення конфлікту із ОСОБА_14 та відомості про незаконні дії відносно потерпілого з боку ОСОБА_14 та інших членів банди (том № 40 а.с. 96103).

10.01.2007 року ОСОБА_28 звернувся із заявою на ім`я прокурора Запорізької області, яка зареєстрована за № 04/3-88. В заяві потерпілий повідомляє про те, що він писав звертався до УБОЗ, слідчого ОСОБА_160 , надавав інформацію щодо діяльності банди, однак жодних заходів з боку правоохоронних органів не було вжито. (том № 32 а.с. 110).

Наполегливе звернення ОСОБА_28 до правоохоронних органів впродовж 2006-2007 років, детальне пояснення структури та організації банди «лисих», підстав конфлікту із ОСОБА_14 , мотивів, з яких ОСОБА_28 вирішив викрити банду, свідчить про те, що під час досудового розслідування він добровільно та усвідомлено повідомляв про реальні події того періоду.

Такий висновок суду обґрунтовано підтверджується і результатами судово-психологічної експертизи № 1085 від 28.01.2013, відповідно до яких особливості ОСОБА_28 виявилися в його поведінці в період часу, що відноситься до скоєння відносно нього злочинів у період 20032006 роки і під час проведення з ним слідчої дії 30.10.2012 (тобто у день визнання ОСОБА_28 потерпілим у кримінальній справі за фактом замаху на його вбивство та вилучення у нього кулі) у вигляді усвідомлено вибраної і реалізованої лінії поведінки, що відповідає особистим переконанням і актуальним потребам.

Всупереч тверджень апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_14 зазначений висновок експертизи є належним доказом, оскільки він відповідно до ст. 85 КПК України підтверджує достовірність відомостей, які отримані із показань потерпілого ОСОБА_28 .

В той же час судом перевірені твердження потерпілого щодо незаконних дій працівників УБОЗ задля написання ним заяви про притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності.

Як на підставу того, що він обмовив ОСОБА_14 , ОСОБА_28 вказав на те, що йому працівники поліції погрожували реальним строком ув`язнення, оскільки вирком Комунарського районного суду від 17 липня 2012 року він був засуджений до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Проте, як зазначено вище, ОСОБА_28 ще до постановлення відносно нього вироку у 2012 році неодноразово звертався до органів державної влади, в тому числі правоохоронних, із заявою про вчинення бандою «лисих» злочинів, зокрема і відносно нього.

Про реальне побоювання потерпілого за своє життя і здоров`я з боку членів банди, а не про незаконний тиск правоохоронних органів свідчить і заява ОСОБА_28 від 01.02.2013 про застосування відносно нього спеціальних заходів безпеки, яка була задоволена слідчим (том № 40 а.с. 104-108).

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміна показань потерпілого відбулася після скасування спеціальних заходів безпеки у вигляді особистої охорони ОСОБА_28 ( т. 6 а.с. 90, 100)

Відповідно до висновку службового розслідування від 18.03.2015, затвердженого начальником ГУМВС України в Запорізькій області, відомості, викладені у заяві ОСОБА_28 щодо неправомірних дій з боку окремих працівників УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області під час написання ним заяви про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 , об`єктивного свого підтвердження не знайшли (том № 40 а.с. 129131).

Крім того, колегія суддів приймає до уваги відомості, додані прокурором до заперечення до апеляційної скарги, які містяться у витягу з ЄРДРу № 0004856 від 29.11.2017 року, згідно якого за ч. 1 ст. 384 КК України внесено відомості про те, що потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_28 надав слідчому та суду покази, які протирічать одні одним, що свідчить про надання потерпілим завідомо неправдивих показань ( т. 48, ас. 71).

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу документам по справі, як джерелам доказів, а не показанням потерпілого, які суд сприймав в судовому засіданні.

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо недопустимості доказів та неправильної оцінки судом показань потерпілого та свідка за цим епізодом є безпідставними з огляду на наступне.

Так, захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_20 вказує в апеляційній скарзі на те, що показання ОСОБА_28 , які надані ним суду, були спотворені у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_14 вказує, що свідок ОСОБА_115 надав в судовому засіданні інші показання, ніж викладені у вироку, у зв`язку із чим просить дослідити звукозапис судового засідання.

Оскільки суд апеляційної інстанції погоджується із оцінкою районним судом показань потерпілого та свідка ОСОБА_161 , виключних підстав, наведених у ч. 3 ст. 404 КПК України, для їх повторного допиту або ж дослідження звукозапису судового засідання, яким зафіксовані їх показання, в апеляційних скаргах не наведено, і доводи останніх в цій частині фактично зводяться до незгоди з оцінкою показань судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для повторного дослідження показань зазначених осіб, оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_14 в апеляційній скарзі вказує на те, що ОСОБА_28 , викладаючи обставини вчинення злочину у заявах та поясненнях до правоохоронних органів, не був попереджений про кримінальну відповідальність за неправдивий донос, що на думку обвинуваченого є підставою для визнання цих заяв, пояснень недопустимими доказами.

Однак такі твердження є безпідставними, оскільки процесуальні документи, в яких зафіксовані пояснення потерпілого, містять підпис ОСОБА_28 про те, що він був повідомлений про відповідальність за надання завідомого неправдивих показань, зокрема протокол слідчого експерименту від 08.05.2013р., в ході якого потерпілий виклав докладні пояснення стосовно вчинених відносно злочинів (том № 32, а.с. 111116).

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_14 за епізодами закінченого замаху на викрадення ОСОБА_28 , вчиненого організованою групою, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань та закінченого замаху на вбивство ОСОБА_28 за попередньою змовою групою осіб не обґрунтовуються показаннями свідка ОСОБА_114 , даних про такого свідка не містять і матеріали справи, а тому доводи обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції показань зазначеного свідка є безпідставними.

За епізодами незаконного заволодіння транспортним засобом, що належить потерпілій ОСОБА_23 , та крадіжки, вчинених організованою групою, вина ОСОБА_162 підтверджена наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_23 пояснила суду, що 17.12.2011 близько 14:00 год. їй зателефонував її чоловік ОСОБА_26 та повідомив про викрадення їх автомобіля «Тойота Ленд Крузер 200», д.н. НОМЕР_1 , зі стоянки ресторану «Рибацький стан». Він розповів їй, що до автомобіля, в якому знаходився водій ОСОБА_163 , підійшли п`ятеро чоловіків в капюшонах та виштовхали його з автомобіля, проте він встиг пробити колесо. Потерпіла та її чоловік знали, що до угону автомобіля причетний ОСОБА_29 . З цього приводу потерпіла спілкувалась за телефоном з дружиною ОСОБА_29 , якій вказала, що у разі не повернення автомобіля впродовж доби, вона про все повідомить в прокуратуру. Проте, наступного дня автомобіль було повернуто. На прохання ОСОБА_26 вона написала заяву про відсутність претензій до будь-кого. З автомобіля було викрадено подарунки з Дня народження ОСОБА_26 : планшет iPad вартістю 8000 грн., чохол на нього вартістю 500 грн., грошові кошти в сумі 39 000 грн., пульт-чіп від автомобіля вартістю 4 000 грн., два пульта від воріт та від гаражу вартістю 1 200 грн., водійське посвідчення, страховий поліс, за відновлення яких вона сплатила 1 000 грн. Також довелось придбати два колеса від автомобіля на суму 24 000 грн. Загальна вартість збитків склала 77 700 грн.

Свідок ОСОБА_163 показав суду, що він в середині грудня 2011 р. на автомобілі «Тойота Ленд Крузер» привіз ОСОБА_26 до ресторану «Рибацькій стан» та поставив автомобіль на задній двір ресторану. Через деякий час побачив, що у двір зайшло 5 чи 6 хлопців. Він вийшов з автомобілю спитати, що їм потрібно. Хлопці спитали, де ОСОБА_26 , а потім відштовхнули його від автомобіля, нанесли декілька ударів в область голови, збили з ніг, сіли в автомобіль. Він з метою запобіганню угону автомобіля, встиг пробити одно колесо. Однак, незважаючи на це, хлопці уїхали.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_138 пояснив, що 17.12.2011 до ресторану «Рибацькій стан» на автомобілі «Тойота Ленд Крузер» приїхав ОСОБА_26 . Автомобіль він залишив на задньому дворі, в автомобілі лишився водій ОСОБА_26 ОСОБА_164 . ОСОБА_26 пройшов до нього в кабінет. Приблизно о 15:00 год. до кабінету забіг водій та повідомив, що незнайомі йому особи виштовхнули його з автомобіля та угнали автомобіль. ОСОБА_26 у розмові із ним повідомив, що підозрює в угоні автомобіля людей з угрупування ОСОБА_29 .

Відповідно до протоколу огляду диску з відеозаписом камер спостереження ресторану «Рибацькій стан» від 22.10.2012, з доданими фототаблицями, на якому міститься запис, з якого вбачається, що 17.12.2011 о 14:29 год. до ресторану зайшли п`ятеро чоловіків, одягнутих у спортивні костюми. О 14:31 год. вказані чоловіки заходять на задній двір ресторану, потім підходять до автомобіля «Тойота Ленд Крузер», з якого виходить водій. Вони з ним вітаються, а потім починають відштовхувати від автомобіля, при цьому наносячи удари у різні частини тіла. Далі водій підбігає до автомобіля і наносить удар по задньому лівому колесу продовгуватим предметом. Зазначені п`ятеро осіб сідають у автомобіль та від`їжджають від заднього двору ресторану (том № 20 а.с. 210232, а.с.168).

Згідно з протоколом усної заяви до правоохоронних органів від 17.12.2011 ОСОБА_23 повідомила, що 17.12.2011 приблизно о 14:50 год. невстановлені особи заволоділи її автомобілем «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , документами, що підтверджують право власності ОСОБА_23 на вказаний автомобіль (том № 20, а.с. 161, 162166).

Як свідчить протокол огляду місця події від 17.12.2011 з доданими фототаблицями, слідчим було оглянуто місце події майданчик, розташований за рестораном «Рибацький стан» по вул. Немировича-Данченка у м. Запоріжжі (том № 20 а.с. 154160).

З протоколу огляду місця події від 18.12.2011 та доданих до нього фототаблиць випливає, що на території гаражного кооперативу «Металург» по вул. Зразковій у м. Запоріжжі виявлено автомобіль «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , а також було оглянуто вказаний автомобіль, в якому було виявлено на задньому сидінні чорну спортивну сумку, взуття, квіти, нижню частину світильника, пляшку з мінеральною водою, одяг, в багажнику номерні знаки, сумка для інструментів, рушник, аптечку (том № 20 а.с. 207209).

Відповідно до витягу з ЄРДР № 0000217 від 30.11.2012 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом були внесені відомості про кримінальне правопорушення (том № 35 а.с. 220).

Згідно з рапортом оперуповноваженого УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області від 11.02.2013 в ході проведення слідчо-оперативних заходів було встановлено, що ОСОБА_8 , та особи № 1, 2, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження в зв`язку з розшуком, та невстановлені члени банди, діючи за попередньо розробленим планом її організатора, незаконно заволоділи автомобілем «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_23 , а саме відігнали автомобіль на територію гаражного кооперативу «Металург» та таємно викрали з салону портмоне, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_26 , страховий поліс, доручення на право керування автомобілем на ім`я ОСОБА_165 , технічний паспорт на вказаний автомобіль, гроші, «іPad» вартістю 8 000 гривень, чохол до нього вартістю 500 гривень, пакунки подарунків, а всього на суму 52 700 гривень (том № 35 а.с. 230).

На підставі вказаного рапорту були внесені відомості про вчинення злочину до ЄРДР, що підтверджується витягом з ЄРДР № 0000197 від 12.02.2013 за ч. 5 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення майна з автомобіля «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1 (том № 35 а.с. 231).

За даними, що містяться у протоколі пред`явлення відео для впізнання від 04.01.2013, свідок ОСОБА_145 , оглянувши відеозаписи з камер відеоспостереження ресторану «Рибацькій стан» за 17.12.2011, пояснив, що чоловік, який зайшов до зали ресторану під № 4 є ОСОБА_8 , з яким він працював в ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» з грудня 2010 р. по грудень 2011 р. (том № 22 а.с.129130).

Згідно з протоколом пред`явлення відеозапису для впізнання від 09.01.2013, ОСОБА_166 , оглянувши відеозаписи з камер спостереження ресторану «Рибацькій стан» за 17.12.2011, заявив, що чоловік, який зайшов у зал ресторану під № 4 є ОСОБА_8 (том № 22 а.с. 124).

Відповідно до даних, що містяться у протоколі пред`явлення відеозапису для впізнання від 08.05.2013, ОСОБА_28 , оглянувши відеозаписи камер спостереження ресторану «Рибацькій стан» за 17.12.2011, впізнав чоловіка, який зайшов до зали ресторану під № 4, яким є ОСОБА_8 (том № 40 а.с. 212213).

Всупереч відповідних доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника впізнання особи за відеозаписом за участі ОСОБА_69 , ОСОБА_167 , ОСОБА_28 проведені згідно з положеннями кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до змісту протоколів у осіб, що здійснювали впізнання, попередньо було з`ясовано чи можуть вони впізнати особу, запитано про зовнішність і примети особи, а також про обставини, за яких вони бачили особу, яку впізнають. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 231 КПК України у протоколах докладно зазначено сукупність ознак, за яких було впізнано обвинуваченого.

Дотримуючись приписів ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не посилався у вироку на показання ОСОБА_167 і ОСОБА_28 , які дані слідчому або прокурору.

Судом використано як частину доказової бази лише дані протоколу пред`явлення відеозапису для впізнання.

Відповідний протокол згідно зі ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99, ст. 358 КПК України може виступати процесуальним джерелом доказів у суді як документ, складений у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Висновком комплексної фототехнічної та портретної експертизи №14 від 31.01.2013 встановлено, що на відеозаписі камери спостереження ресторану «Рибацькій стан» від 17.12.2011, міг бути зображений ОСОБА_8 (том № 22 а.с. 125128).

Оскільки обвинуваченого впізнало троє осіб, і результати фототехнічної та портретної експертизи не виключать причетність ОСОБА_8 до скоєного злочину, колегія суддів вважає, що вина останнього доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_23 в автомобілі знаходилися подарунки з дня народження ОСОБА_26 , яких згідно з протоколом огляду місця події від 18.12.2011 знайдено не було.

З огляду на те, що заволодіння транспортним засобом відбулося 17.12.2011, тобто після дня народження ОСОБА_26 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується, зокрема, лікарським свідоцтвом про смерть (том №18 а.с. 211), у знайденому автомобілі було виявлені квіти, то пояснення потерпілої ОСОБА_23 про те, що у викраденому автомобілі знаходилися грошові кошти та цінне майно, подароване ОСОБА_26 , є достовірними.

Оскільки, як встановлено судом, злочини проти власності вчинені організованою групою, з метою примушування ОСОБА_26 до певних дій, та були об`єднані єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи, то твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , що майном, яке знаходилося в автомобілі, можливо заволоділа інша особа, без відома обвинуваченого, є безпідставним.

Дії обвинуваченого за ч. 5 ст. 185 КК України кваліфіковані судом правильно.

Проте кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України за ознакою повторності є безпідставною, оскільки вимагання майна у ОСОБА_41 вчинено в період з 22.12.2011 до 26.01.2012, тобто після незаконного заволодіння транспортним засобом.

У зв`язку з чим посилання суду першої інстанції на таку кваліфікуючу ознаку підлягає виключенню з вироку.

Разом з тим, виключення цієї ознаки на правильність кваліфікації судом дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України не впливає.

За епізодом вимагання у ОСОБА_41 майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна організованою групою вина ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 судова колегія приходить до наступних висновків.

Потерпілий ОСОБА_45 показав суду, що з ОСОБА_26 він познайомився у 1996 р., коли був у сфері діяльності КП «Запоріжринок». ОСОБА_26 став його партнером, вкладав гроші у розвиток ринку та до теперішнього часу наявні його кіоски на території Заводського ринку. ОСОБА_26 познайомив ОСОБА_29 із потерпілим в кафе, що належало останньому. Після звільнення ОСОБА_29 з місць позбавлення волі, ОСОБА_45 та ОСОБА_26 надавали йому фінансову допомогу. У 2011 р. між ОСОБА_29 та ОСОБА_26 почались конфлікти. У грудні 2011 р. до ОСОБА_41 в кафе «Гурман» приїхало шість чоловік, в тому числі обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , які повідомили, що вони є новою структурою, якій необхідно систематично платити 1/4 частину від доходу кафе. Ці особи підтвердили, що мають вони відношення до ОСОБА_29 . Після цього вони приїжджали ще декілька разів у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 », у т.ч. один раз разом із ОСОБА_29 , вимагали кошти та погрожували насильством над потерпілим та його близькими родичами, пошкодженням та знищенням їхнього майна. Внаслідок таких неправомірних дій, ОСОБА_45 змушений був укласти договір з Державною службою охорони при МВС з метою його охорони. З лютого до березня 2012 р. ОСОБА_45 був змушений був виїхати до Росії, оскільки відчував, що його переслідували люди ОСОБА_29 . Після того, як ОСОБА_44 стало відомо про арешт ОСОБА_29 , потерпілий звернувся до органів міліції та повідомив про відомі йому факти вимагання коштів бандою.

Із пояснень свідка ОСОБА_68 випливає, що вона працювала адміністратором до 2012 р. у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у приватного підприємця ОСОБА_140 . Наприкінці грудня 2011 р. близько 21:00 год. до кафе приїхали два автомобілі «Деу Ланос» світло-зеленого кольору, з яких вийшли 6 молодих чоловіків, серед яких були обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які зайшли до кафе, підійшли до бармена та розпитували про місцезнаходження ОСОБА_140 . Свідок, підійшовши до цих осіб відповіла, що не знає де він. Свідок подзвонила і все розповіла ОСОБА_168 . Пізніше, ОСОБА_68 стало відомо про те, що вказані чоловіки, приїжджали ще декілька разів до кафе. На початку січня 2012 р. з кафе подзвонили працівники та сказали, що знову приїхали вищевказані особи і що треба терміново приїхати до кафе. Свідок разом із ОСОБА_169 приїхала до кафе, де були обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та інші особи. З розмови цих осіб і ОСОБА_41 свідок чула, що вони від «Сан Санича», є «кришею», вимагали сплати грошових коштів. ОСОБА_45 відповів, що ніколи не платив та не буде платити нікому. Ще через певний час у 20-х числах січня 2012 р. до кафе «Гурман» приїхали обвинувачені ОСОБА_170 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , із якими був ОСОБА_29 , якого вона знала раніше. Останній запитав, де знаходиться ОСОБА_45 , на що вона відповіла, що не знає. Тоді ОСОБА_29 наказав передати ОСОБА_44 , що в разі, якщо він не буде чекати на ОСОБА_29 наступного дня о 10 годині, то всі дуже пошкодують, зокрема, все буде розгромлене. Свідок передала зміст розмови ОСОБА_44 , який одразу уклав договір з державною службою охорони, які наступного дня о 9 годині розпочали чергування біля кафе. Цього ж дня, о 10 годині під`їхали два автомобілі «Деу Ланос», але особи, які знаходилися в них, побачивши автомобілі Державної служби охорони, одразу поїхали в іншому напрямку. Також свідку відомо, що з причин побоювання за своє життя ОСОБА_45 тривалий час перебував в Росії.

Свідок ОСОБА_171 (колишнє прізвище ОСОБА_172 ) показала, що з жовтня 2011 р. до квітня 2012 р. працювала у кафе «Гурман» барменом. Приблизно в листопаді 2011 р. та пізніше декілька разів приходили 3-4 чоловіка в кафе в пошуках ОСОБА_41 , але останнього на місці не було. Потім їй стало відомо від ОСОБА_41 , що чоловіки, які приходили, є членами банди «лисих», які бажали відібрати в нього кафе.

Свідок ОСОБА_173 в судовому засіданні показав, що наприкінці січня 2012 р. він працював в державній службі охорони на посаді молодшого інспектора-кінолога. 26.01.2012 він заступив на службу в денний наряд по охороні об`єктів за договорами та охороні громадського порядку в Заводському районі міста Запоріжжя. О 8:00 год. отримав інструктаж, з якого стало відомо, що крім загального договору на КТС (кнопка тривожного сигналу) із потерпілим ОСОБА_169 була укладена додаткова разова угода з охорони кафе «Гурман», а тому свідок з напарником повинні знаходитись поруч з цим кафе на службовому автомобілі та реагувати на факти вимагання. Після отримання інструктажу о 9:00 год. екіпаж з двох чоловіків він та його напарник в штатному режимі поїхали на спеціальному автомобілі служби охорони, та стали навпроти фасаду кафе «Гурман». Господар кафе ОСОБА_45 підійшов до свідка та сказав, що може під`їхати група людей та вимагати гроші. З 9:00 до 12:00 год. він з напарником знаходились в службовому авто та порушень громадського порядку не помічали. Потім підійшов господар кафе, подякував і сказав, що до кафе під`їжджали два автомобілі «Деу Ланос», які повільно проїхали, не зупинившись.

Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_174 напарник ОСОБА_175 .

Показання потерпілого ОСОБА_41 узгоджуються із наведеними показаннями свідків.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_41 від 22.08.2012, він просив органи внутрішніх справ притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_29 , а також невідомих осіб, які з грудня 2011 р. до 05.03.2012 систематично із застосуванням погроз та знищення кафе «Гурман» вимагали грошові кошти в крупних розмірах за надання послуг по «кришуванню» його підприємницької діяльності (том № 18 а.с. 199).

Відповідно до протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 31.08.2012, 11.10.2012, 13.11.2012, 09.01.2013 з доданими до них відеозаписами ОСОБА_45 впізнав ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , як осіб, що приїжджали до нього в кафе «Гурман» з метою вимагання (том № 18 а.с. 169171, 172174, том № 27 а.с. 3234).

Свідок ОСОБА_176 впізнала ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 як осіб, що вимагали гроші у ОСОБА_41 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 08.10.2012, 11.10.2012, 09.01.2013 з доданими до них відеозаписом (том № 18 а.с. 164166, 175177, том № 25 а.с. 166168).

Відповідно до договору на реагування наряду Орджонікідзевського ВДСО УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області на інформацію про скоєння правопорушень від 26.01.2012 № 03-1341 ФОП ОСОБА_45 його уклав з метою охорони кафе «Гурман» на період з 09:00 по 12:00 год. 26.01.2012 (том № 27 а.с. 55-57, том № 18 а.с. 204-208).

Сукупність вказаних доказів підтверджує обґрунтованість висновків районного суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 у вчиненні вказаного злочину.

Як наведено у вироку, у ОСОБА_41 вимагали 25 % доходу, а не прибутку (що є різницею між доходом та витратами, пов`язаних з його отриманням), тому доводи апеляційних скарг про те, що показання потерпілого суперечать його поясненням, що кафе не приносить прибутку, є необґрунтованими.

Відповідно до досліджених судом першої інстанції документів, а саме торгового патенту, встановлення режиму роботи об`єкту торгівлі, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ФОП ОСОБА_45 здійснював підприємницьку діяльність у сфері громадського харчування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_16 (том № 18 а.с. 201203).

Тому доводи сторони захисту, що ОСОБА_45 показав, що він не є власником кафе, є безпідставними, та не впливають на правильність висновків суду.

Не впливають на правильність висновків суду інші доводи апеляційних скарги сторони захисту, відповідно до яких ОСОБА_45 тривалий час не звертався до правоохоронних органів, звернення до ДСО суперечить поясненням потерпілого, що він боявся обвинувачених, а також те, що за час погроз банда не зробила жодних протиправних дій на їх втілення.

Так, відповідно до вироку суду, незаконні вимоги висувалися протягом нетривалого періоду часу, а саме грудень 2011 кінець січня 2012 року. 26.01.2012 ОСОБА_45 уклав договір на охорону з ДСО, чим попередив вчинення проти майна кафе протиправних дій з боку обвинувачених, які побачили автомобіль ДСО, та виїхав з території України, убезпечивши себе. Після арешту ОСОБА_29 він дав показання на членів банди. Дії потерпілого, який перебував під впливом погроз з боку злочинної організації, є логічними, узгоджуються із встановленими судом обставинами справи, а тому вищенаведені доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду.

Є безпідставним твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_11 про порушення порядку проведення впізнання через відсутність у протоколі слідчої дії зазначення за сукупністю яких саме ознак було впізнано особу.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення осіб для впізнання ОСОБА_45 впізнав ОСОБА_11 , пояснив, що впізнає за зовнішніми ознаками, рисами обличчя. Протокол підписаний без зауважень як обвинуваченим, так і його захисником ОСОБА_177 . Відеозапис слідчої дії відповідає змісту протоколу (т.18 а.с. 172-174).

Оскільки вимагання вчинялося в приміщенні кафе, цілком очевидним є те, що крім потерпілого свідками злочину є працівники закладу.

Протоколи пред`явлення осіб для впізнання містять підписи свідків про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в суді ОСОБА_68 давала показання під присягою, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не містить обґрунтованих доводів, що б ставили під сумнів правдивість показань свідка.

За епізодом закінченого замаху на вбивство ОСОБА_42 вина ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 підтверджується такими доказами, що визнані судом як достовірні та допустимі.

Потерпілий ОСОБА_78 показав, що він працює водієм ТОВ «Агропромислова компанія». 05.01.2012, приблизно о 19:0020:00 год., керівник служби безпеки вказаної компанії ОСОБА_178 наказав відвезти раніше йому невідомого чоловіка ім`я ОСОБА_179 на вул. Кремлівську в м. Запоріжжі. Під час поїздки за ними їхав автомобіль «Мерседес Віто» синього кольору, доволі агресивно. Він вирішив перевірити, чи переслідує цей автомобіль їх. Через деякий час він втратив його з поля зору. Після того, як він висадив ОСОБА_180 біля його під`їзду, потерпілий поїхав, але через декілька сотень метрів він побачив, як автомобіль «Мерседес Віто» їде йому назустріч, та притиснув його до бордюру. З вказаного автомобіля вибіг чоловік, який почав стріляти в нього з пістолету. Потерпілий ввімкнув на автомобілі задній хід, водночас, з автомобіля «Мерседес Віто» вибігли ще 45 осіб, які також почали стріляти з пістолетів. Він їхав заднім ходом, та біля магазину «Бомбей» він уперся в дерево, внаслідок чого пошкодив авто. В цей момент чоловіки бігли за ним та стріляли. Після цього розвернувся та уїхав. Коли він приїхав додому, то намагався зв`язатись з ОСОБА_181 , той не брав слухавку. Лише вранці він додзвонився ОСОБА_182 , який сказав йому взяти іншу машину та звернутись до міліції, після чого потерпілий звернувся до УБОЗ ГУМВС в Запорізькій області. Описати нападників він не зміг, оскільки було темно, бачив їх силуети. Пов`язує напад із конфліктом з ОСОБА_29 .

Свідок ОСОБА_183 показала суду, що приблизно п`ять років тому вона працювала в магазині «Бомбей». Разом з нею працювала ОСОБА_184 . Приблизно о 20:00 год. вона почула приблизно 5 звуків, схожих на постріли, на вулицю вона не виходила. Дівчата, які дивилися у вікно, сказали їй, що невідомі обстріляли машину. Наступного дня до магазину заходили покупці, які також розповідали про обстріли. В магазині на той період часу були камери спостереження, які знаходились із зовнішньої сторони.

Свідок ОСОБА_185 надала суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_186 , та доповнила, що вона, почувши звуки пострілів, вийшла з магазину та побачила, як роз`їжджаються автомобілі. Один автомобіль був мікроавтобусом, а інший вітчизняного виробництва.

Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_42 від 06.01.2012 він просив органи внутрішніх справ притягнути до відповідальності невідомих осіб, які 05.01.2012 в районі магазину «Бомбей» в період часу з 20:00 до 20:30 переслідували його на автомобілі «Мерседес» темного кольору та здійснили постріли з вогнепальної зброї по автомобілю «ВАЗ 21099», д.н. НОМЕР_2 , в якому він рухався (том № 22 а.с. 54). Відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР (том № 35 а.с. 222).

Постановою слідчого від 26.01.2012 ОСОБА_42 визнано потерпілим у кримінальному провадженні (том № 22 а.с. 123).

Автомобіль «ВАЗ 21099», д.н. НОМЕР_2 , належить на праві власності ПрАТ «Агропромислова компанія» на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2009 (том № 34 а.с. 84100).

Допитаний судом свідок ОСОБА_178 підтвердив показання потерпілого, зазначивши, що до 05.01.2012 він пересувався кілька разів на автомобілі «ВАЗ 21099». Напередодні ввечері ОСОБА_78 привіз свідка до ресторану, де свідок зустрів одного з охоронців підприємства, та доручив ОСОБА_51 відвезти його додому на вул. Кремлівську в м. Запоріжжі. ОСОБА_78 повідомив вранці, що напередодні увечері в нього стріляли невідомі, а саме біля магазину «Бомбей» його притиснули іншим автомобілем та почали стріляти по ньому невідомі особи в кількості 56 чоловіків. Після огляду автомобіля він зрозумів, що під час обстрілу використовувалась вогнепальна зброя.

Свідок ОСОБА_187 пояснив суду, що 05.01.2012, приблизно о 20:00 год. ОСОБА_78 на автомобілі марки «ВАЗ 21099» підвіз його до вул. Кремлівської в м. Запоріжжі. Наступного дня на роботі йому повідомили, що вчора по ОСОБА_51 стріляли невідомі.

ОСОБА_23 пояснила суду, що у січні 2012 р. її чоловік ОСОБА_26 повідомив їй про розстріл автомобіля «ВАЗ 21099», яким користується ОСОБА_47 , але на той час в автомобілі був його працівник водій ОСОБА_188 ( ОСОБА_189 ). Внаслідок подій ніхто не загинув, хоча все авто було простріляне.

Допитані судом свідки: ОСОБА_85 , який працював водієм ОСОБА_48 , та свідок ОСОБА_190 , який обіймав керівні посади на ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» підтвердили факт озброєного нападу на водія ТОВ «Агропромислова компанія» ОСОБА_191 . При цьому, свідок ОСОБА_85 після нападу бачив автомобіль «ВАЗ 21099» особисто, на автомобілі були сліди пробиття вікон та кузову від куль.

Відповідно до протоколу від 25.01.2012р. було вилучено відеозаписи з камери зовнішнього спостереження магазина «Бомбей», розташованого по вул. Кремлівська, 69-В в м. Запоріжжя (том № 19 а.с. 711).

Із протоколу огляду вказаного відеозапису від 19.10.2012 з доданим до нього DVD-R диском з відеозаписом камери зовнішнього спостереження магазину випливає, що у період часу з 20:34:00 до 20:35:43 в полі зору камери зафіксовано рух автомобіля «ВАЗ 21099», який переслідується автомобілем «Мерседес Віто» (том № 22 а.с. 95104).

Протоколом огляду ділянки місцевості від 07.01.2012, розташованої по вул. Грязнова, 53 в м. Запоріжжі, де знаходився автомобіль «ВАЗ-21099», сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , встановлено, що розбито скло задньої двері автомобіля з боку водія, на задній фарі з лівої сторони відсутнє скло, на передньому крилі автомобіля з боку водія пошкодження круглої форми, на двері водія в верхній частині в куті пошкодження в вигляді наскрізного отвору круглої форми, на задній двері з боку водія в районі дверної ручки пошкодження овальної форми, на даху автомобіля зверху задньої двері з боку водія пошкодження овальної форми, у правій частині дзеркала заднього виду пошкодження у вигляді отвору, на лобовому склі пошкодження (том № 22 а.с. 6065).

Згідно з протоколом огляду місця події від 07.01.2012, а саме ділянки місцевості проїжджої частини на куті будинку АДРЕСА_17 , в ході огляду було вилучено: фрагмент скла фари, 4 гільзи, які постановою слідчого від 19.10.2012 визнані речовими доказами, та були оглянуті у судовому засіданні (том № 22 а.с. 5559 «а», 66).

За результатами судово-балістичної експертизи від 08.02.2012 № 44/ЗТ на чотирьох стріляних гільзах, вилучених 07.01.2012 в ході ОМП біля будинку № 65 по вул. Кремлівській в м. Запоріжжі, є сліди від частин зброї, які придатні для її ідентифікації; чотири вказані гільзи є частинами переспоряджених (досипка пороху і спорядження кулею: еластичною або твердою) холостих патронів калібру 9 мм РА; вказані чотири гільзи відстріляні із одного екземпляру зброї переробленого стартового пістолету моделі: «ZORAKI mod.914» або «BLOW M.06» під травматичний патрон калібру 9мм РА шляхом видалення стволової заглушки (том № 22 а.с. 6769).

Відповідно до протоколу обшуку від 14.11.2013, проведеного за місцем проживання ОСОБА_77 за адресою: АДРЕСА_19 , в ході обшуку було виявлено та вилучено тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль «Мерседес Бенц» модель «108 CDI» д.н. НОМЕР_5 , генеральна довіреність від імені ОСОБА_192 на право розпорядження вказаним автомобілем, та її копія (том № 36 а.с. 187195).

За протоколом тимчасового доступу до речей від 29.11.2013 слідчий провів тимчасовий доступ до автомобіля «Мерседес-Бенц» моделі «108 CDI» д.н. НОМЕР_5 , який було вилучено разом з ключем з брелоком від сигналізації «Шеріф» та свідоцтвом про реєстрацію т.з. (том № 36 а.с. 214-217).

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 22.01.2014 з доданою фототаблицею, було оглянуто автомобіль «Мерседес-Бенц» моделі «108 CDI», д.н. НОМЕР_5 , в присутності ОСОБА_50 , який під час огляду пояснив, що він керував цим автомобілем 05.01.2012 у вечірній час в районі вул. Кремлівська в місті Запоріжжі, та його знайомими на цьому автомобілі було вчинено збройний напад на автомобіль «ВАЗ 21099», зокрема, вони здійснили кілька пострілів з невстановленої зброї, що спричинило пошкодження переднього лівого бокового скла, двері та кузова автомобіля «Мерседес», в подальшому ці пошкодження ОСОБА_81 відремонтував (том № 36 а.с. 196209); постановою слідчого від 05.12.2013 вказаний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (том № 36 а.с. 211212).

За змістом протоколу слідчого експерименту від 21.11.2013, проведеного за участю свідка ОСОБА_50 та адвоката ОСОБА_193 , свідок показав, що 05.01.2012 ОСОБА_10 звернувся до нього під приводом перевести телевізор із використанням його автомобіля «Мерседес Віто», на що свідок погодився. Після цього він на вказаному автомобілі, в якому знаходились обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , Особа № 1, та невідомий хлопець, поїхав в район вулиці Кремлівської. ОСОБА_10 під час руху автомобіля різко повернув кермо праворуч, в результаті чого змінив рух та направив мікроавтобус назустріч автомобілю «ВАЗ 21099», перегородивши таким чином йому подальший рух та змусив зупинитися. ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , Особа № 1 та невідомий хлопець вибігли з автомобіля «Мерседес Віто» та почали стріляти з пістолетів у бік автомобіля «ВАЗ 21099». Далі автомобіль «ВАЗ 21099» почав рух заднім в провулок праворуч, де зупинився. ОСОБА_10 знов різко повернув кермо автомобіля «Мерседес» праворуч. Тоді, хтось з автомобіля «ВАЗ 21099» з заднього вікна здійснив декілька пострілів у їх бік. Після чого автомобіль «ВАЗ 21099» повернув праворуч, об`їхав їх автомобіль та, набираючи швидкість, поїхав в бік вулиці Кремлівській. Свідок після цього відвіз осіб, що були в його автомобілі, до автозаправки по вул. Рекордній (том № 41 а.с. 131134).

Суд першої інстанції надав вичерпну відповідь (зокрема в ухвалі від 11.01.2017) на аргументи сторони захисту, які аналогічні доводам апеляційних скарг, стосовно недопустимості відомостей в якості доказів, що містяться в зазначеному протоколі слідчого експерименту.

Так, слідчий експеримент був проведений до звернення прокурора до суду з клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення відносно ОСОБА_10 в одному провадженні з первісним обвинуваченням, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 339 КПК України, відповідно до якої у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв`язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні із первісним обвинуваченням.

01.03.2013 ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ст. 257 КК України, та у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_26 , яке кваліфіковане за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

07.04.2014 прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угрупувань Генеральної прокуратури ОСОБА_104 , звернувся до суду із погодженим із заступником Генерального прокурора України ОСОБА_194 клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення відносно ОСОБА_10 , а саме у вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_42 , яке раніше не висувалося, в одному провадженні із первісним (том № 40 а.с. 227229).

Зазначене свідчить про відсутність підстав для визнання в порядку ч. 8 ст. 223 КПК України проведених слідчих дій недійсними та визнання недопустимими доказів, отриманих в їх наслідок.

Адвокат ОСОБА_195 залучена ОСОБА_84 на підставі договору про надання юридичної допомоги від 20.11.2013 (т.№ 41 а.с. 136-138), слідчі дії проводилися за участю адвоката, а тому у колегію суддів не має підстав вважати, що в ході слідчих дій порушені права свідка не свідчити проти себе (що на думку сторони захисту вказувало на недопустимість доказів, отриманих внаслідок слідчого експерименту).

З наведеного слідує і неспроможність доводів апеляційних скарг, що в ході слідчого експерименту на ОСОБА_50 чинився незаконний тиск з боку співробітників правоохоронних органів. Даний аргумент сторони захисту суперечить і доводам апеляційних скарг, відповідно до яких на ОСОБА_50 вчинявся тиск у березні 2015 року, тобто через півтора роки після проведення слідчих дій за його участю.

Судом першої інстанції надана вичерпна відповідь і на зауваження сторони захисту, що DVD-R диск з відеозаписом зазначеної слідчої дії не відтворився у судовому засіданні, з якою погоджуються і апеляційний суд.

Так, відповідно до положень ст.ст. 104, 240 КПК України хід і результати слідчого експерименту в обов`язковому порядку фіксуються у протоколі. Водночас ч. 2 ст. 240 КПК України, яка дозволяє проводити фотографування, звуко- чи відеозапис, які додаються до протоколу, є факультативно нормою. Тобто, здійснення відеозапису при проведенні слідчого експерименту не є обов`язковим, і його відсутність не може ставити під сумнів зміст протоколу слідчої дії.

Дотримуючись приписів ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не посилався у вироку на показання свідка ОСОБА_50 , які дані слідчому або прокурору. Судом використано як частину доказової бази лише дані протоколу слідчого експерименту. Відповідний протокол згідно зі ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99, ст. 358 КПК України може виступати процесуальним джерелом доказів у суді як документ, складений у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Наведене вище спростовує доводи сторони захисту щодо недопустимості даних, які отримані внаслідок проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_77 .

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг захисту щодо недопустимості доказів, отриманих в ході огляду від 07.01.2012р., через те, що в ході огляду ділянки місцевості було фактично оглянуто автомобіль без санкції суду та без дозволу власника.

Стаття 30 Конституції України гарантує недоторканність житла, а саме: не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Стаття 14-1 КПК України 1960 року встановлює, що ніхто не має права без законної підстави увійти в житло проти волі осіб, які проживають в ньому. Обшук, виїмка, огляд приміщення у громадян, можуть провадитись тільки на підставах і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Частина 6 ст. 190 КПК України 1960 р. визначає, що для проведення у невідкладних випадках огляду місця події в житлі чи іншому володінні особи, який здійснюється за її заявою або повідомленням про вчинений щодо неї злочин, а так само у разі відсутності цієї особи або неможливості отримати від неї згоду на проведення невідкладного огляду місця події, рішення суду не потребується.

Семантичний аналіз наведених норм дозволяє дійти до висновку, що законодавство містить заборону фізичного проникнення до житла чи володіння без законної на те підстави.

Відповідно до практики ЄСПЛ порушення права на недоторканість житла полягає, насамперед, у фізичному проникненні до житла, офісних приміщень, транспортних засобів тощо, в тому числі під час обшуку, огляду (справи: «Головань проти України», заява № 41716/06; Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України», заява № 12451/04; Пантелеєнко проти України», заява №11901/02).

Відповідно до змісту протоколу 07.01.2012р та доданої до нього фототаблиці вбачається, що автомобіль ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_2 , був оглянутий поверхово, в ході слідчої дії були зафіксовані зовнішні ушкодження транспортного засобу, з місця події, в тому числі салону автомобіля, нічого не вилучалося.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав вважати, що в ході проведення зовнішнього огляду транспортного засобу було порушено недоторканість володіння, а тому відсутні підстави вважати, що отримані дані про зовнішні пошкодження автомобіля є недопустимим доказом. До того ж власник транспортного засобу жодних заперечень з приводу законності проведення вказаної дії не висловлював.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 вказує на те, що відеозапис від 05.01.2012, був вилучений оперативним працівником поліції без доручення слідчого, тобто не уповноваженою особою, є недопустимим доказом.

Відповідно до змісту протоколу виїмки від 25.01.2012 зазначена слідча дії провадилася оперуповноваженим ОСОБА_196 на підставі постанови від 24.01.2012 (т.№ 19 а.с. 8).

Матеріали кримінального провадження містять постанову слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, якою доручено проведення виїмки (т.№ 19 а.с. 9).

І хоча в постанові зазначена дата її винесення як 24 лютого 2012 року, у колегії суддів не має сумніву, що постанова складено 24.01.2012 року, і саме на підставі цієї постанови оперуповноваженими було проведено виїмку.

Крім того, положення ч. 3 ст. 104 КПК України 1960 року визначають, що орган дізнання продовжує виконувати оперативно-розшукові дії і повідомляє слідчого про їх наслідки у разі, якщо у справі про тяжкий злочин, що передана слідчому, не встановлено особу, яка вчинила злочин.

У зв`язку із наведеним доводи апеляційної скарги ОСОБА_14 про недопустимість відеозапису через його вилучення не уповноваженою особою є безпідставними.

Дії обвинувачених за цим епізодом були правильно кваліфіковані судом першої інстанції, в тому числі дії ОСОБА_14 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України як організація, тобто керування підготовкою та вчиненням закінченого замаху на вбивство, тобто умисного заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, що в свою чергу, свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_23 .

Підстав для додаткової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_75 , за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілої, немає, оскільки судом не встановлено, що вказані обвинувачені раніше вчинили умисне вбивство.

За епізодом вбивства ОСОБА_26 колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_23 , яка є дружиною загиблого ОСОБА_26 , показала, що у 2011 р. між ОСОБА_26 та ОСОБА_29 виник конфлікт на підставі особистих неприязних відносин та фінансової складової, зокрема, з приводу того, що ОСОБА_47 , який є їх родичем, не виділяє коштів на фінансування ОСОБА_29 та його угрупування. ОСОБА_26 їй повідомив, що його можуть вбити за наказом ОСОБА_29 . Після викрадення автомобіля та розмови за телефоном із ОСОБА_29 , де останній висказував погрозу життю ОСОБА_26 , останній виїхав з міста приблизно на два місяці. Після повернення ОСОБА_26 до міста вона передала йому попередження від ОСОБА_79 , якому ОСОБА_29 сказав, щоб ОСОБА_138 не ображався, якщо він щось зробить з ОСОБА_26 в його ресторані. ІНФОРМАЦІЯ_9 їй подзвонив ОСОБА_138 та повідомив, що в ОСОБА_26 стріляли, наступного дня ОСОБА_26 помер в лікарні.

Свідок ОСОБА_138 показав суду, що він є керівником ресторану «Рибацький стан». Із ОСОБА_26 був знайомий багато років, перебував із ним в дружніх стосунках. Із ОСОБА_29 знайомий близько 10 років, зустрічались з ним на днях народженнях. Про конфлікт між ОСОБА_29 та ОСОБА_26 йому відомо зі слів останнього. Конфлікт між ОСОБА_26 і ОСОБА_29 частково був пов`язаний з ОСОБА_52 , а саме: ОСОБА_29 приїздив до ОСОБА_48 та вимагав все більше коштів за охорону комбінату. У подальшому ОСОБА_47 відмовився від послуг ОСОБА_29 з охорони. За 4 дні до вбивства ОСОБА_26 до свідка приїздив ОСОБА_29 , який під час розмови спитав, що свідок буде робити, якщо буде напад на ОСОБА_26 , свідок відповів, що буде захищати його. ОСОБА_29 на це відповів, що має бути навпаки. 05.03.2012 свідок знаходився у ресторані «Рибацький стан». ОСОБА_26 заїхав до нього, вони були в кабінеті свідка певний час, граючи в нарди. Потім до ОСОБА_26 хтось приїхав і він вийшов до зали, свідок залишився у кабінеті. Через деякий час він почув крики офіціантки про постріли. Вийшовши до зали, він побачив ОСОБА_26 на підлозі. Продивившись відеозапис з камер спостереження він побачив, що 7-8 осіб, з бітами та палицями, зайшли до ресторану, пройшли до зали, де був ОСОБА_26 , після чого розпочалось побиття ОСОБА_26 та постріли. У подальшому комп`ютер з відеозаписами вилучено працівниками міліції.

Наявність конфлікту між ОСОБА_26 , ОСОБА_52 з одного боку та ОСОБА_29 з іншого боку з приводу частки в ТОВ «Агропромислова компанія», частка якої належала ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», одним з акціонерів якого був ОСОБА_90 , та, відповідно, з приводу розподілу прибутку цих підприємств підтверджується показаннями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_48 , ОСОБА_69 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_197 .

Зокрема свідок ОСОБА_47 , який є головою Наглядової ради акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» з 2003 року, а також учасником ТОВ «Агропромислова компанія», підтвердив наявність конфлікту між ним, ОСОБА_26 та ОСОБА_29 з приводу акцій ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат». Зазначив, що дійсно він запросив людей ОСОБА_198 з метою охорони підприємства, але ОСОБА_29 вирішив заволодіти частиною акцій підприємства, що належала ОСОБА_199 .

Свідок ОСОБА_190 , який обіймав керівні посади в ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», пояснив детальні обставини, з приводу яких стався конфлікт між ОСОБА_29 і ОСОБА_200 . Приблизно у 2010 р. на підприємстві виник внутрішній конфлікт з одним з акціонерів ОСОБА_201 , якому належало близько 20% акцій. Восени 2010 р. у розпорядженні акціонерів підприємства та керівників з`явилась довіреність, видана ОСОБА_201 на ім`я ОСОБА_29 . Водночас, з`явилась інформація, що ОСОБА_29 бажає зібрати всіх основних акціонерів та визначитись, як саме він буде отримувати частку ОСОБА_202 . В цей же час, у зв`язку із відмовою від зустрічі з ОСОБА_29 , з його боку розпочались погрози. На підприємствах почали відбуватись різні неприємності, зокрема, був обстріляний автомобіль підприємства «ВАЗ 21099», але водій цього автомобіля не зазнав тілесних ушкоджень. Всім акціонерам та окремим їх близьким родичам надходили дзвінки та смс-повідомлення впродовж 45 місяців з невідомих номерів з погрозами. На той час у багатьох акціонерів була організована державна охорона їх та їх близьких. ОСОБА_47 розповідав свідку про безпосередні погрози на його адресу від ОСОБА_29 також свідок пояснив обставини прийняття на охорону осіб, пов`язаних із ОСОБА_29 у 2010 році, та подальшого розірвання з ними стосунків у зв`язку із зміною їх поведінки.

Свідок ОСОБА_139 , який працював разом із ОСОБА_52 як консультант у сфері права та безпеки підприємств, показав суду, що йому відомо про конфліктну ситуацію, що виникла між ОСОБА_26 та ОСОБА_29 через ОСОБА_48 , а саме з приводу намірів ОСОБА_29 відібрати частку підприємства ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат». Члени угрупування ОСОБА_29 були оформлені охоронцями на вказане підприємство, а деякі знаходилися на підприємстві без оформлення. Цих людей брав на роботу ОСОБА_203 . Коли ОСОБА_48 не було у місті, ОСОБА_29 та його люди утримували водія ОСОБА_48 ОСОБА_204 . Після цих подій було викрадено автомобіль дружини ОСОБА_26 , а пізніше вбито ОСОБА_26 . Вважає, що вказані дії були вчинені ОСОБА_29 та його угрупуванням з метою залякування та тиску на ОСОБА_111 .

ОСОБА_145 , начальник відділу безпеки ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», пояснив суду, що у 2010 р. мали місце рейдерські захоплення підприємств. З метою їх запобігання, восени 2010 р. за ініціативою свідка ОСОБА_52 прийнято рішення про посилення охорони. З цією метою свідку подзвонила особа на ім`я ОСОБА_179 , який має приїхати з 45 особами, яких необхідно зарахувати до штату, серед яких були ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком. У січні 2011 р. було влаштовано охоронцями біля 10 осіб. У грудні 2011 р. всім було запропоновано звільнитись, що і було зроблено. Проте, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, який був старшим над цими охоронцями, та був підпорядкований ОСОБА_14 , висловлював невдоволення звільненням, зазначивши, що всі хлопці залишаться і комбінат буде належати їм.

Свідок ОСОБА_85 показав, що в будівлі, яка схожа на СТО, по вул. Макаренка двоє чоловіків наполегливо його питали про місцезнаходження ОСОБА_48 , але свідок нічого про це не знав. Про конфлікт ОСОБА_29 та ОСОБА_48 свідку відомо з часу забезпечення Головіна охороною у грудні 2011 р.

Свідок ОСОБА_205 , який є заступником голови правління ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», пояснив суду, що починаючи з 2011 р. на підприємстві було найнято охорону для керівників підприємства. Всім було відомо, що охоронні товариства представляє ОСОБА_29 . Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 супроводжував його на автомобілі «Опель», з початку весни до кінця 2011 р., між ними були нормальні відносини. Пізніше, наприкінці 2011 р. внаслідок конфлікту ОСОБА_48 та ОСОБА_29 цієї охорони не стало. Також свідок зазначив, вночі хтось здійснив постріл в його вхідні двері, внаслідок чого осипалося скло, і була знайдена куля. Свідок подзвонив 102, і пізніше він отримав смс-повідомлення наступного змісту « ОСОБА_206 , как дела? Готовь 50 кусков зелени. Будешь петлять отправим к Коле Ребенку».

Свідки ОСОБА_207 та ОСОБА_208 також показали суду те, що вони дізналися у 2011 р. про наявність конфлікту між ОСОБА_26 та ОСОБА_29 .

Відповідно до протоколу установчих зборів ТОВ «Агропромислова компанія» від 19.02.2002 № 1 було вирішено утворити вказане товариство і сформувати його статутний фонд, визначивши розміри часток засновників таким чином: ВАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» 70,7%, ТОВ «Український інвестиційний альянс» 9,9%, ТОВ «Торговий дім «Вакула» 9,9 %, ТОВ «Екомед» 9,5%. Відповідно до Статуту ТОВ «Агропромислова компанія» його учасниками є ОСОБА_209 , ОСОБА_190 , ОСОБА_90 , ОСОБА_210 , ОСОБА_205 , ОСОБА_211 , ОСОБА_212 , ОСОБА_213 , ОСОБА_47 , ОСОБА_214 (том № 27 а.с. 6076).

За довіреністю від 14.12.2011, виданою від імені ОСОБА_105 ОСОБА_29 , ОСОБА_90 уповноважив ОСОБА_29 представляти його інтереси як учасника та акціонера будь-яких господарських товариств, засновником або акціонером яких він є, у т.ч. ТОВ «Агропромислова компанія», з усіх питань, що стосуються його прав та обов`язків як учасника (акціонера) товариства, у т.ч. на загальних зборах, на яких вирішувати питання щодо діяльності товариства з наданням права голосування, підписання установчих документів, змін та доповнень до них, а також протоколів загальних зборів, представляти його інтереси в судах та інших органах влади. Термін дії довіреності встановлено на шість місяців без права передоручення (том № 27 а.с. 127).

Документами господарської діяльності ТОВ «Агропромислова компанія», зокрема, актами виконаних робіт до договорів з ПП «Альянс-2002», ПП «Альянс-2003» та платіжними дорученнями про оплату цих робіт, а також матеріалами реєстраційних справ ПП «Альянс-2002», ПП «Альянс-2003» підтверджується залучення вказаних підприємств, які були пов`язані із угрупуванням ОСОБА_29 , до охорони ТОВ «Агропромислова компанія», у т.ч. і ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» (том № 24 а.с. 1134, 135210, 210242, том № 25 а.с. 148).

Згідно з Наказом № 1-к від 03.01.2011 ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» обвинувачений ОСОБА_8 дійсно був працевлаштований на ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» інспектором (том № 39 а.с. 212).

Листом від 14.03.2012 № 64-к ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» повідомлено ОСОБА_8 про необхідність з`явлення для отримання трудової книжки (том № 39 а.с. 213).

Відповідно до протоколу обшуку від 13.06.2012 та огляду вилучених під час обшуку речей, за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено лист про виклик ОСОБА_8 до ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» для отримання трудової книжки, копію наказу про звільнення ОСОБА_8 (том № 22 а.с. 133148).

За змістом протоколу огляду транспортного засобу автомобіля «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_3 , слідчим було виявлено та вилучено шляховий лист службового легкового автомобіля № 086245 на період з 10.08.2011 по 10.09.2011, виданий ОСОБА_215 від ПП «Альянс-2002» на виконання завдання «АПК», що доводить зв`язок ОСОБА_216 з вказаним підприємством (том № 27 а.с. 4149).

Листом ТОВ «Агропромислова компанія» від 13.12.2011 № 485 директора ПП «Альянс-2002» було повідомлено про припинення дії договору № 1/06 від 01.06.2010 з причин відсутності необхідності в наданні послуг з охорони об`єктів компанії (том № 27 а.с. 94).

Листом ТОВ «Агропромислова компанія» від 14.12.2011 № 499/1 директора ПП «Альянс-2003» було повідомлено про припинення дії договору № 1/06 від 01.06.2010 з причин відсутності необхідності в наданні послуг з охорони об`єктів компанії (том № 27 а.с. 95).

З 07.12.2011 ТОВ «Агропромислова компанія» уклало договір на забезпечення особистої безпеки фізичних осіб із УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області, а саме на охорону ОСОБА_217 (том № 22 а.с. 8593).

Приведені докази свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що мотивами вбивства ОСОБА_26 було вирішення у такий спосіб конфлікту, що виник між ОСОБА_52 і ОСОБА_29 , який, мав намір заволодіти часткою акцій ТОВ «Агропромислова компанія» та, відповідно, ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат».

Можливість впливу ОСОБА_26 , який не був учасником чи акціонером вказаних товариств, на ОСОБА_48 випливає із показань потерпілої ОСОБА_23 , відповідно до яких вони були родичами.

Безпосередні очевидці злочину показали наступне.

Свідок ОСОБА_91 , яка працює у ресторані «Рибацький стан», суду показала, що ОСОБА_26 кожного дня був у ресторані, свій автомобіль він залишав на задньому дворі ресторану. Свідок неодноразово бачила ОСОБА_29 разом із ОСОБА_26 у ресторані. 05.03.2012 близько обіду приїхав молодий чоловік, який залишився у ресторані чекати на ОСОБА_26 , замовив кофе. ОСОБА_26 підійшов до зали пізніше. Перебуваючи біля свого робочого місця, свідок побачила велику групу людей: чоловіків віком до 30 років, які швидкою ходою йшли до ресторану. Одягнені були в спортивний одяг та шапки. Зайшовши до приміщення холу ресторану, частина з чоловіків пішла повз свідка через службовий вхід до службових приміщень. Потім один з них сказав: «Він у залі». В цей час вся група розвернулась та пішла до зали ресторану, де в той час перебував ОСОБА_26 , окрім обвинуваченого ОСОБА_12 , який тримав двері та не давав свідку пройти до зали ресторану. Потім свідок почула 2 постріли та биття посуду в залі ресторану, у зв`язку з чим вона пішла на другий поверх. В цей час в ресторані були офіціантка ОСОБА_218 та бармен ОСОБА_219 , а також за першим столом двоє клієнтів. У одного з чоловіків, який заходив останнім з групи чоловіків, свідок бачила залізну палицю в руках за спиною. Коли все заспокоїлось, вона подзвонила бармену, який сказав, що нікого немає вже. Вона спустились до зали ресторану та побачила ОСОБА_26 на підлозі, повар робила йому реанімаційні заходи.

Свідок ОСОБА_220 показала суду, що працює в ресторані «Рибацький стан» поваром. У березні 2012 р. вона перебувала на роботі. Близько 14 години побачила двох чоловіків, які пробігли повз кухні та заглянули до кабінету директора ОСОБА_79 , при цьому один з них сказав: «Його тут нема». Потім хлопці вибігали ймовірно до зали ресторану, і через кілька хвилин вона почула 3 хлопки та шум падаючих меблів в залі ресторану. Коли вона одразу подивилась до зали, то побачила безлад, та ОСОБА_26 , який лежав на підлозі в калюжі крові. Також, виходячи з кухні, вона побачила групу осіб, які вибігали з ресторану, близько 8 осіб, одягнені у спортивний одяг та шапки, натягнуті до очей, у окремих з них в руках були дерев`яні біти світлого кольору, вказані особи бігли разом до двох автомобілів, які стояли на дорозі. Як тільки особи сіли до автомобілів, вони одразу від`їхали. Вона перша підбігла до ОСОБА_26 , біля нього зброї не було, вона бачила лише телефон, прямокутний магазин до пістолету та відстріляну гільзу. Коли стягували з ОСОБА_26 сорочку, будь-якого спорядження для утримання зброї вона не бачила.

Свідок ОСОБА_93 показала суду, що 05.03.2012 вона знаходилась в підвальному приміщенні, де розташовано гардероб. В залі, що знаходиться над гардеробом, почула гучний гуркіт та вирішила підвестися вгору подивитись, що трапилося. На сходах побачила блідого бухгалтера під прикриттям двох незнайомих чоловіків. Чоловіки наказали сидіти в підвальному приміщенні і нікуди не ходити, тому що нагорі стріляють. Потім всі вийшли, і директор наказав викликати швидку. Наказали до залу не заходити та надати першу допомогу, хто потребує. На підлозі вона бачила чоловіка, який потребував медичної допомоги, поряд з ним лежав перегорнутий великий стіл. Поряд, та в руках потерпілого ніяких інших предметів та зброї не було. Як сказали офіціантки, потерпілий хотів закритись перегорнутим столом від куль.

Із показань свідка ОСОБА_94 випливає, що 05.03.2012 знаходився на своєму робочому місці в ресторані за барною стійкою. Близько 15 години прийшли 35 чоловіків, ймовірніше за все у когось з них в руках був прут чи біта, повз входу за барну стійку та пройшли по коридору, який веде до кухні та кабінетів. До початку активних дій проти ОСОБА_26 , свідок почув, що хтось з цих людей крикнув: «Він в залі!». В цей час в залі ресторану за столиком сидів ОСОБА_26 обличчям до входу за столом з молодим чоловіком. В залі були працівники закладу. Група людей підійшла до столика, за яким сидів ОСОБА_26 та обступила його, і через доволі короткий проміжок часу почув постріл, у зв`язку з чим він присів під стійку та направився до кабінету ОСОБА_221 . Після побиття в залі на підлозі свідок бачив неподалік від тіла ОСОБА_26 біти чи палку, будь-якої зброї не було.

Свідок ОСОБА_95 пояснила суду, що того дня, точної дати не пам`ятає, раптово почула спочатку 1 хлопок, а потім ще 2 хлопки. В залі ресторану вона побачила ОСОБА_26 . В руках у нього нічого не було, голова була в крові та він хрипів і був без свідомості. Ближче до вікна на підлозі лежала дерев`яна бита світлого кольору.

Свідок ОСОБА_222 показала в суді, що 05.03.2012 вона перебувала на роботі в ресторані «Рибацький стан». Свідок почула 2 однакові звуки, схожі на постріли, в цей момент до неї забігла офіціантка ОСОБА_223 , яка була в істериці та кричала: «Б`ють Романича!». Свідок закрила двері до себе, щоб не отримати ушкодження. Через деякий час вона вийшла та побачила ОСОБА_26 , який лежав на підлозі. Зі слів інших працівників закладу, зокрема офіціантки на ім`я ОСОБА_224 , свідок дізналася, що до зали забігли 8 осіб з битами та побили ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_225 показала, що 05.03.2012 вона працювала офіціантом у ресторані «Рибацький стан». В обідній час з 13 до 14 години зайшов в ресторан чоловік з металевою арматурою в руці, у зв`язку з чим в неї сталась істерика і вона одразу побігла до кабінету директора повз кухні. В цей час в залі знаходився ОСОБА_26 , який сидів за 5 чи 6 столом з чоловіком, віком до 30 років. В залі знаходився бармен ОСОБА_219 . Оскільки їй здалось, що чоловік із залізною палицею йшов саме до неї, вона, перебуваючи на той час у стані вагітності, дуже злякалась і більше нічого не бачила як і то, чи заходили інші особи до ресторану. Після того як родичі забрали її додому, в новинах вона дізналась, що вбито ОСОБА_26 .

ОСОБА_226 показала суду, що 05.03.2012 вона працювала головним бухгалтером в ресторані «Рибацький стан». Директором є ОСОБА_227 , другом і кумом останнього був ОСОБА_26 . Того дня до ресторану прийшов Батько ОСОБА_228 , і свідок з ним спілкувалась. В цей час дуже швидко зайшла чи забігла група молодих людей, близько 56 осіб, одягнуті в шапки та капюшони, частина з них зайшла в службове приміщення, а частина залишилась в холі ресторану. Свідок почула, що ці особи вигукнули: «Він тут!», і побігли до зали ресторану, а один з цих осіб залишився тримати двері. Вибігаючи з залу, свідок чула шум, биття посуди та падіння меблів. Свідок підкреслила, що жодних розмов ні з ким ці особи не вели, все відбулось дуже швидко.

Свідок ОСОБА_229 показала суду, що 05.03.2012 близько 15:00 год. вона разом із подругою ОСОБА_230 прийшли до ресторану «Рибацький стан» з метою працевлаштування. Коли вони підходили до ресторану, до нього перед ними зайшла компанія молодих людей кількістю близько 8 осіб, які ймовірніше за все приїхали туди на автомобілях темного кольору. Ці особи були молодими, до 30 років, одягнені в спортивний одяг темних кольорів та шапки. Підіймаючись на другий поверх вона майже одразу почула біля 5 пострілів, голосні крики та биття посуду на першому поверсі. На перший поверх вона не спускалась, і вивів їх з ресторану працівник цього закладу.

Свідок ОСОБА_231 показала, що вона 05.03.2012 приблизно о 15:00 год. була у ресторані «Рибацький стан». Бачила як 67 чоловіків зайшли до ресторану. Вона разом з ОСОБА_232 піднялись на другий поверх та подій у залі не бачили. Вона почула 23 постріли, крики та бій посуду, що доносилися із зали. Біля ресторану при цьому вона бачила 2 автомобілі, від яких вказані особи заходили до ресторану. Під час цих подій, хтось з працівників ресторану вивів їх через чорний вихід.

Свідок ОСОБА_100 (Батько ОСОБА_228 ), який є священнослужителем, показав в суді, що він 05.03.2012 заїхав до ресторану. В залі закладу він побачив ОСОБА_26 , який сидів за 5 чи 6 столом з якимось чоловіком, ОСОБА_26 сидів обличчям до входу, при цьому будь-якої зброї у нього він не бачив. В залі ресторану були інші відвідувачі. В залі ресторану він привітався з ОСОБА_26 та запропонував приїхати до нього в храм на Великдень. Коли свідок виходив з ресторану, то зустрів групу людей віком до 30 років, худорлявої статури, в кількості від 5 до 10 осіб, які швидким шагом заходили до ресторану. Свідок пройшов до свого автомобіля, сів у нього та розмовляв по телефону 5-10 хвилин. В цей же час він побачив, що ця група людей вже покидала заклад, однак вже бігом, а не швидким шагом, при цьому в одного з цих осіб в руках була палка. Ця група осіб дуже швидко сіла в два автомобілі темного кольору, які було припарковано на Набережній магістралі, та які поїхали звідси доволі швидко.

Свідки ОСОБА_142 та ОСОБА_110 , які були водіями ОСОБА_26 , керували автомобілем дружини ОСОБА_26 «Тойота Ленд Крузер», пояснили суду про наявність конфлікту між ОСОБА_29 та ОСОБА_26 , внаслідок якого останній побоювався за себе та близьких, та про події 05.03.2012.

Так, свідок ОСОБА_142 зазначив, що він упродовж 34 років на прохання ОСОБА_26 виконував функції водія. 05.03.2012 він разом із ОСОБА_26 їздили у побутових справах по місту. Зустрілись біля магазину разом із ОСОБА_108 , та усі разом поїхали до ресторану «Рибацький стан». Під`їхавши до центрального входу ОСОБА_26 вийшов з авто та пішов у ресторан, а свідок поїхав залишити транспортний засіб на задньому дворі закладу. На час події вони із ОСОБА_108 вдвох сиділи в автомобілі. Через певний час з ресторану почали вибігати працівники, від яких, зокрема ОСОБА_79 , вони дізнались що в ОСОБА_26 стріляли та побили. Він забіг у ресторан, де побачив на підлозі ОСОБА_26 , який лежав на спині, та у якого голова була в крові, можливо гематоми на обличчі, светр порваний, та рядом з ним калюжа крові. Будь-якої зброї чи будь-чого іншого предмета, схожого на зброю, рядом з ОСОБА_26 не було. Про конфлікт між ОСОБА_29 та ОСОБА_26 йому стало відомо напередодні викрадення автомобіля «Тойота Ленд Крузер» у грудні 2011 р. Вказану інформацію він почув від ОСОБА_26 або з його телефонних розмов в автомобілі. У зв`язку із конфліктом з ОСОБА_29 , ОСОБА_26 вжив додаткових заходів безпеки, а саме почав за кілька місяців до смерті користуватися послугами охоронця ОСОБА_233 .

Свідок ОСОБА_110 , показав, що 05.03.2012 свідок вранці разом з ОСОБА_234 приїхали до ОСОБА_26 , сіли до автомобіля «Тойота Ленд Крузер», в який також сів ОСОБА_26 , і вони поїхали у побутових справах. Потім поїхали до ресторану «Рибацький стан». Приїхавши до ресторану, вони заїхали на задній двір, і ОСОБА_26 пішов до ресторану. Через деякий час (34 години) вибіг власник ресторану та сказав їм, що в ОСОБА_26 стріляли. Він з ОСОБА_234 забіг до банкетної зали, де знаходились працівники закладу. ОСОБА_26 лежав на спині у калюжі крові, при цьому у нього були значні ушкодження потиличної частини голови. За кілька метрів від тіла лежала дерев`яна біта, вони почали надавати невідкладну допомогу, після чого він проїхав до райвідділу. У свідка та ОСОБА_26 ніколи не було зброї. Зі слів ОСОБА_79 (власника ресторану) до залу забігли «лисі» в кількості близько 10 осіб, які побили ОСОБА_26 та стріляли в нього. Також свідок зазначив, що він з обвинувачених знає ОСОБА_235 на прізвисько « ОСОБА_236 », і з ініціативи ОСОБА_235 у грудні 2011 р. між ними відбулася зустріч приблизно через тиждень після викрадення автомобіля «Тойота Ленд Крузер». На зустрічі ОСОБА_237 сказав, що у ОСОБА_26 великі неприємності, і що викрадення авто це лише початок, і ОСОБА_26 буде дуже погано. При цьому запропонував свідку залишити ОСОБА_26 , оскільки можуть постраждати усі, хто з ним рядом. Про вказану зустріч свідок розповідав ОСОБА_26 . Взимку 2012 р. свідок особисто бачив 4 автомобіля «Деу Ланос» («Сенс»), які чергували та слідкували за рухом ОСОБА_26 . Під час руху на автомобілі по м. Запоріжжю свідок неодноразово бачив, коли кілька автомобілів «Деу Ланос» стояли в одному місці, і особи, які в них пересувались, спілкувались між собою. Зі слів ОСОБА_26 , вказані автомобілі використовувались саме членами банди «лисих», у яких є зброя. Під час руху в автомобілі він чув телефонні розмови ОСОБА_26 , які містили погрози в бік останнього.

Досліджені судом першої інстанції документи підтверджують показання вищезазначених свідків щодо часу, місця, способу та наслідків вчиненого нападу на ОСОБА_26 .

Відповідно до рапорту чергового Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 05.03.2012, до вказаного відділу міліції надійшло повідомлення від оператора «103» про те, що в ресторані «Рибацький стан» особі заподіяно вогнепальне поранення (том № 25 а.с. 66).

Згідно з рапортом чергового Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 05.03.2012, до вказаного відділу міліції надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що до 5-ї Міської лікарні доставлено ОСОБА_26 з вогнепальним пораненням, забоєм м`яких тканин голови, мозковою комою, ЗЧМТ, внутрішньочерепною гематомою, а також повідомлено обставини заподіяння тілесних ушкоджень о 15:00 год. в ресторані «Рибацький стан» стріляли невідомі (том № 25 а.с. 67).

06.03.2012 до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення з 5-ї міської лікарні про те, що ОСОБА_26 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у лікарні, про що слідчим було складено рапорт (том № 25 а.с. 68).

До ЄРДР за № 0000066 були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України за фактом вчинення 05.03.2012 умисного вбивства ОСОБА_26 в ресторані «Рибацький стан», що підтверджується відповідним витягом з єдиного реєстру від 30.11.2012 (том № 35 а.с. 223).

Протоколами відтворення обстановки і обставин події від 05.04.2012 з доданими фототаблицями за участю свідків ОСОБА_91 , ОСОБА_94 перевірені показання зазначених свідків, надані на досудовому слідстві (том № 18 а.с. 218227, том № 20 а.с. 169178).

Згідно з протоколом огляду місця події від 05.03.2012 з доданими фото-таблицею та DVD-диском, в ході огляду в одній з кімнат вилучено системний блок із записами з камер відео-спостереження, встановлених в даному ресторані, а також одяг ОСОБА_26 , магазин з маркуванням «MEC-GAR» споряджений 8-ма патронами, дерев`яні дубинки (бити), шапку, гільзу та інші речі та предмети (том № 20 а.с. 239258, том № 21 а.с. 217).

Відповідно до протоколу огляду від 05.03.2012, слідчим було оглянуто системний блок комп`ютера, на якому містилися відеозаписи з камер відеоспостереження ресторану «Рибацький стан», які були збережені на DVD-R диск, який разом з системним блоком комп`ютера було вилучено (том № 20 а.с. 197).

За змістом протоколу огляду від 25.05.2012, слідчим було оглянуто системний блок, вилучений в ході огляду місця події зі службового кабінету ресторану «Рибацький стан», на жорсткий диск якого здійснювався запис з камер відеоспостереження в приміщеннях і прилежній території ресторану (том № 21 а.с. 210).

Судом першої інстанції в судовому засіданні було відтворено DVD-R диск з відеозаписами з камер відеоспостереження ресторану «Рибацький стан» за 05.03.2012. Зі змісту відеозапису судом присяжних встановлено, що о 15:00 год. на камеру відеоспостереження, якою фіксувалась ділянка місцевості перед рестораном «Рибацький стан», було записано, як до ресторану з боку Прибережної магістралі під`їхало 2 автомобілі, з яких вийшло 8 чоловіків, які попрямували до входу до ресторану. Через 1 хвилину 30 секунд група цих чоловіків вибігає з ресторану, сідає в автомобілі, автомобілі від`їжджають. На камеру, яка фіксувала приміщення ресторану у бік центрального входу, записано, як до приміщення ресторану увійшло 8 чоловіків, троє з яких направилися у бік зали ресторану, а п`ятеро до службового входу, і через декілька секунд 7 чоловіків разом попрямували до зали, один з них залишився притримувати двері. На камери, які фіксують приміщення зали ресторану, записано, як до столику, за яким сидять двоє чоловіків, швидко підійшли 6 чоловіків, при цьому, у двох з них в руках чітко видно предмети, схожі на бити. Ці чоловіки стали навколо одного з чоловіків, що сиділи за столом, та наносили йому удари. Другий чоловік підвівся і витягнув руку вперед. Потім до зали забіг ще один чоловік, який став ближче до центру зали, та тримав попереду предмет, схожий на пістолет. Другий чоловік, що сидів за столом, присідає. Після цього всі 7 осіб вибігають з зали. При цьому, в одного з осіб, що вибігають з зали, чітко видно в руках предмет, схожий на биту (том № 20 а.с. 203).

Відповідно до фототаблиць до протоколу огляду відеозапису, вилученого з камер зовнішнього відеоспостереження ресторану «Рибацький стан» від 05.03.2012, з доданими довідками, слідчим зазначено осіб, які вчиняли вищезазначені дії, зокрема, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та особи №№ 1, 2, 3 (том № 25 а.с. 101147).

Згідно з протоколом огляду вказаного диску від 14.03.2012, проведеного за участю свідка ОСОБА_238 , свідок впізнав на відеозаписі себе, та повідомив, що це він сидів за столом разом з ОСОБА_26 05.03.2012 приблизно о 15:00 год. та прокоментував відеозаписи, зазначивши, що йому під час вказаних подій було заподіяно кульове поранення (том № 20 а.с. 200202).

За змістом протоколу відтворення обстановки та обставин події від 14.03.2012 за участю свідка ОСОБА_238 з доданим DVD-R диском, свідок ОСОБА_239 показав, як в його присутності 05.03.2012 приблизно о 15:10 год. 56 чоловіків зайшли до залу ресторану «Рибацький стан», та побили ОСОБА_26 , з яким свідок сидів за столом. Крім того, свідок також почув 4 постріли. Свідку було також завдано кульове поранення. Після цього нападники покинули приміщення, а він піднявся, підійшов до ОСОБА_26 , який лежав на полу, почув хрипи, побачив біля нього кров (том № 21 а.с. 4753).

Постановою слідчого від 26.07.2012 матеріали за фактом спричинення ОСОБА_240 вогнепального поранення виділені в окреме кримінальне провадження (том № 42 а.с. 104105).

Протокол відтворення обстановки та подій за участю свідка ОСОБА_238 , а також постанова слідчого від 26.07.2012 про виділення матеріалів за фактом спричинення ОСОБА_240 вогнепального поранення в окреме кримінальне провадження спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в ході досудового розслідування не встановлена особа, яка находилась поруч з потерпілим ОСОБА_26 .

Суд першої інстанції дослідив докази, які свідчать що напад на ОСОБА_26 було вчинено вісьма особами, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_241 , ОСОБА_11 , Особами №№ 1, 2, 3, за участю ОСОБА_12 , який під час нападу тримав двері в ресторані, а також за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які перебували за кермом автомобілів «Деу Ланос», та привезли інших обвинувачених до місця вчинення злочину.

Відповідно до протоколів пред`явлення фотознімків для впізнання від 10.03.2012, за якими свідок ОСОБА_144 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток чоловіків впізнав ОСОБА_7 на прізвисько « ОСОБА_36 », ОСОБА_12 на прізвисько « ОСОБА_34 », та Особи №№ 2, 3, які разом з іншими 05.03.2012 о 15:00 год. вчинили напад у ресторані «Рибацький стан» на двох осіб, що сиділи за столиком у залі (том № 42 а.с. 8183, 8487).

Згідно з протоколом огляду від 10.03.2012 свідок ОСОБА_242 оглянув відеозапис подій, що мали місце 05.03.2012, з камер відео-спостереження, встановлених в ресторані «Рибацький стан», та повідомив, що першим в даний ресторан входить Особа № 2, вслід за ним Особа № 1, а решту чоловіків він не впізнає. До холу ресторану заходять Особи №№ 1, 2, далі ОСОБА_179 на прізвисько « ОСОБА_37 » ( ОСОБА_11 ), та Особа № 3, п`ятого чоловіка не впізнає, наступними йдуть ОСОБА_243 на прізвисько « ОСОБА_38 » ( ОСОБА_13 ), та ОСОБА_244 на прізвисько « ОСОБА_36 » ( ОСОБА_245 ), а останнього, у шапці, свідок не впізнав (том № 19 а.с. 46);

Відповідно до пред`явлення фотознімків для впізнання від 10.03.2012, свідок ОСОБА_242 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток чоловіків впізнав Осіб №№ 1, 2, 3, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_12 як осіб, що 05.03.2012 приблизно о 15:00 год. зайшли до ресторану «Рибацький стан» та вчинили напад на двох осіб, що знаходилися в залі ресторану (том № 18 а.с. 231234, 243246, 247249).

За протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання від 11.03.2012, 05.07.2012, 11.10.2012 підозрюваний ОСОБА_9 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток впізнав ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , Осіб №№ 1, 2, 3, які 05.03.2012 приблизно о 15:00 год. прибули до ресторану «Рибацький стан» та вчинили напад на ОСОБА_26 (том № 18 а.с. 100103, 104107, 108110, 111113, 114117, 118121, 122125; том № 19 а.с. 219221);

Згідно з протоколом відтворення обстановки та обставин події від 11.03.2012 з доданим DVD-R диском з відеозаписом слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_9 , останній показав, як 05.03.2012 приблизно о 13:30 год. на автомобілі «Деу Ланос» в кузові зеленого кольору, разом з ОСОБА_246 на прізвисько « ОСОБА_37 », ОСОБА_247 , ОСОБА_248 , ОСОБА_249 на прізвисько « ОСОБА_38 » поїхали від супермаркету «Амстор» на вул. Перемоги до ресторану «Рибацький стан» по вул. Прибережна магістраль. Він перебував за кермом автомобіля. Біля центрального входу він зупинив автомобіль, і хлопці вийшли з нього, та пішли до ресторану. При цьому, в руках у хлопців були дерев`яні палки. Приблизно через хвилину вони повернулись, сіли в автомобіль та поїхали (том № 18 а.с. 4554).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно недопустимості відомостей, викладених в зазначеному протоколі, через відсутність даних про допуск адвоката ОСОБА_137 в якості захисника є безпідставними, оскільки вказаний адвокат був запрошений саме ОСОБА_9 , його повноваження підтверджені ордером, та захисник допущений до участі у кримінальній справі постановою слідчого від 11.03.2012 (том № 18 а.с. 56-59).

Відповідно до протоколів пред`явлення фотознімків для впізнання від 14.03.2012 підозрюваний ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток чоловіків впізнав ОСОБА_12 , особу на ім`я ОСОБА_250 , особу на прізвисько « ОСОБА_30 », та ще одну Особу № 3, які прибули на керованому ним автомобілі до ресторану «Рибацький стан» 05.03.2012, а також впізнав ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , які знаходилися в іншому автомобілі «Деу Ланос» з особами, що також приїхали до ресторану «Рибацький стан» та вчинили напад на ОСОБА_26 , а також впізнав ОСОБА_9 , якого бачив в квартирі по вул. Гагаріна та будинку по вул. Новороссійська в м. Запоріжжі (том № 18 а.с. 137140, 141144, 145148; том № 19 а.с. 183186, 187190, 191194, 196199);

За протоколом відтворення обстановки та обставин події від 14.03.2012 з доданим DVD-R диском з відеозаписом слідчої дії, за участю підозрюваного ОСОБА_10 , останній показав як він 05.03.2012, перебуваючи за кермом автомобіля «Деу Ланос» зеленого кольору, д.н. НОМЕР_3 , приїхав разом з раніше знайомими йому особами на прізвиська « ОСОБА_30 », « ОСОБА_32 », « ОСОБА_34 » та хлопцем на ім`я ОСОБА_251 до ресторану «Рибацький стан». Вказані хлопці вийшли з автомобіля та пішли до ресторану, він у цей час чекав в автомобілі. Приблизно через 5 хвилин він побачив у дзеркало заднього виду, як хлопці швидко виходять з ресторану, та після цього сіли до його автомобіля, повідомивши, що треба швидко їхати звідси, і у ресторані почали стріляти. Після цього він з хлопцями поїхав (том № 18 а.с. 126136);

Згідно з протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання від 20.03.2012, підозрюваний ОСОБА_12 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток чоловіків впізнав ОСОБА_7 , ОСОБА_13 на прізвисько « ОСОБА_38 », Осіб №№ 1, 2, 3, які 05.03.2012 приблизно о 15:00 год. заходили до банкетної зали ресторану «Рибацький стан», після чого він почув звуки пострілів, крики (том № 18 а.с. 178180, 181183, 184186, 187189, 190192, 193195);

Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 13.06.2012 обвинувачений ОСОБА_12 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток осіб впізнав ОСОБА_8 , як особу на ім`я ОСОБА_149 , який 05.03.2012 приблизно о 15:00 разом із Особами №№ 1, 2, 3, а також ОСОБА_11 , ОСОБА_13 вчинили напад на ОСОБА_26 в залі ресторану «Рибацький стан», по вул. Немировича-Данченка, 73, в м. Запоріжжі (том № 18 а.с. 149151);

Згідно з протоколом відтворення обстановки та обставин події від 20.03.2012 з доданим DVD-R диском з відеозаписом слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_12 останній показав як він 05.03.2012, прибув на автомобілі «Деу Ланос» разом з раніше знайомими йому 3 Особами №№ 1, 2, 3, та хлопцем на прізвисько « ОСОБА_40 » за кермом, до ресторану «Рибацький стан». Також до ресторану прибув ще один автомобіль «Деу Ланос» з іншими хлопцями. Він та вказані хлопці, крім « ОСОБА_252 », вийшли з автомобіля та пішли до ресторану, він у цей час залишився в холі стояти біля двері та чекав доки інші вийдуть з зали. Через певний час він почув постріли, звуки битого посуду, крики. Потім його знайомі вийшли із зали, та він пішов разом з ними до автомобілів. Після цього він з хлопцями поїхав (том № 20 а.с. 111);

За протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 06.07.2012, ОСОБА_13 впізнав серед зображених на наданих фотографіях осіб ОСОБА_8 , який разом із ним та іншими обвинуваченими прибув до ресторану «Рибацький стан» 05.03.2012 (том № 25 а.с. 155156).

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 20.03.2012 та протоколу додаткового відтворення обстановки та обставин події від 09.10.2012 з доданими DVD-R дисками з відеозаписом слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_12 , він показав, як 05.03.2012 приблизно о 15:00 год. він разом з ОСОБА_10 на прізвисько « ОСОБА_40 », який керував автомобілем, а також трьома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, прибули на автомобілі «Деу Ланос» до ресторану «Рибацький стан». Після чого він з іншими хлопцями, крім ОСОБА_10 , зайшли до ресторану, де він залишився в холі, де перебував біля дверей у банкетну залу, і бачив інших осіб, які зайшли в зал, трохи пізніше почув постріли, звуки битого посуду, крики. Потім всі хлопці вийшли із зали та попрямували до автомобіля «Деу Ланос», на якому поїхали з місця події (том № 26 а.с. 111; том № 18 а.с. 152157);

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 30.03.2012 свідок ОСОБА_91 впізнала ОСОБА_12 , як особу, що знаходилася в холі ресторану «Рибацький стан» 05.03.2012 та тримав двері до банкетної зали (том № 18 а.с. 228230);

Висновком експерта портретної експертизи № 20 від 31.01.2013, згідно з яким на відеозаписі камери відеоспостереження ресторану «Рибацький стан» в період часу з 14:47 год. до 15:17 год. 05.03.2012 міг бути зображений ОСОБА_11 (том № 25 а.с. 7174).

Зазначені докази свідчать що напад на ОСОБА_26 було вчинено вісьма особами, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_241 , ОСОБА_11 , Особами №№ 1, 2, 3, та ОСОБА_12 , який під час нападу тримав двері в ресторані, а також за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які перебували за кермом транспортних засобів та привезли інших співучасників до місця вчинення злочину.

Причетність ОСОБА_14 до вчинення нападу на ОСОБА_26 як організатора злочину, підтверджена наступними доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, суд дослідив відомості із зазначенням вхідних та вихідних дзвінків, та постанови апеляційного суду Запорізької області, якими надано дозвіл на отримання таких даних (том № 37 а.с. 4067, том № 38 а.с. 62142, 187237, 238250; том № 39 а.с. 115, 1660, 61102, 120144, 145183; том № 40 а.с. 115, 1683).

З наведених відомостей вбачається, що ОСОБА_14 04.03.2012 починаючи з 00:14:07 впродовж дня до 22:33:11 сім разів дзвонив ОСОБА_120 , три рази дзвонив ОСОБА_13 , три рази дзвонив Особі №1, один раз дзвонив Особі № 2.

05.03.2012, починаючи з 00:39:31 ОСОБА_14 продовжує спілкуватись з цими особами, а саме дзвонив ОСОБА_120 десять разів, Особам №№ 1, 2 дзвонив відповідно 12 та 6 разів. Крім того, дзвонив обвинуваченому ОСОБА_215 3 рази.

Цього ж дня ОСОБА_14 спілкувався з обвинуваченим ОСОБА_11 о 13:54:39, 13:57:21, 14:34:48, 14:34:48, знову з Особою № 1 о 13:59:34, 14:08:30, 14:13:05, 14:21:01 та з Особою № 2 о 14:53:59, 14:57:42.

Отже ОСОБА_14 дзвонив особам №№ 1, 2 та ОСОБА_11 безпосередньо перед нападом на ОСОБА_26 , який відбувся цього дня о 15:00 год., тобто в той час, коли обвинувачені разом з трьома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на двох автомобілях «Деу Ланос» їхали до ресторану «Рибацький стан».

Далі, 05.03.2012, після вбивства ОСОБА_26 , ОСОБА_14 дзвонив Особі № 2 о 15:03:06, 15:03:24, 15:26:57, 15:27:14.

Також відомості про з`єднання свідчать, що ОСОБА_14 05.03.2012 спілкувався з іншими обвинуваченими учасниками нападу на ОСОБА_26 , які також спілкувалися між собою.

Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 14.03.2012 ОСОБА_10 серед наданих йому фотографій впізнав ОСОБА_14 як особу, яка йому телефонувала 05.03.2012 та вказала, куди треба прибути з метою переховування (том № 19 а.с. 200203).

Таким чином, колегія суддів не має сумнівів щодо обґрунтованості висновків суду про те, що ОСОБА_14 координував та здійснював контроль над діями інших учасників нападу на ОСОБА_26 .

Судом першої інстанції досліджені докази, що свідчать про переховування обвинувачених після нападу на ОСОБА_26 .

Так, свідок ОСОБА_253 пояснила суду, що 01.03.2012 вона здала квартиру за адресою: АДРЕСА_20 , Особі № НОМЕР_30 , який повідомив, що буде проживати один. 10.03.2017 свідку зателефонували з міліції та запропонували прийти з ключами до квартири. Коли відкрили квартиру, там були жінка та її донька, які повідомили, що їх в квартиру 3 чи 5 березня 2012 року пустив їх знайомий. Після цього провели обшук. Під час спілкування жінка повідомила, що у зв`язку із вбивством особи про яку повідомляли ЗМІ, арештовано її чоловіка.

Згідно з копією договору оренди від 01.03.2012, укладеного між ОСОБА_254 та Особою № 2, предметом оренди була квартира АДРЕСА_21 .

Свідок ОСОБА_255 показала суду, що 05.03.2012 близько 17 години їй зателефонував чоловік з правоохоронних органів, який попросив заселити на дві доби своїх співробітників за адресою: АДРЕСА_12 . У зв`язку зі станом здоров`я вона попросила свою знайому ОСОБА_256 заселити цих осіб. Прийшли два чоловіки, один міцної статури, інший худорлявий та високий. ОСОБА_257 , яка заселяла цих осіб, на їх прохання про найм житла, дала їм ключі від квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 . Вказані особи на вимогу ОСОБА_258 відмовились надати чи пред`явити свої документи. Особи розрахувались за дві доби одразу. Ключі від однієї квартири віддали одразу, від іншої пообіцяли пізніше, однак так і не віддали. Вона намагалась зв`язатись з цими особами, та повернути ключі від іншої квартири, але на дзвінки вже ніхто не відповідав.

За протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 10.03.2012, свідок ОСОБА_259 впізнала особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, як чоловіка, що 05.03.2012 брав в неї ключі від квартири АДРЕСА_22 , яку зняв у ОСОБА_260 (том № 42 а.с. 9598).

З копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_260 та свідоцтва про сплату єдиного податку випливає, що ФОП ОСОБА_261 надає послуги зі здавання в оренду житла (том № 42 а.с. 8894).

Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 05.07.2013, підозрюваний ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток чоловіків впізнав ОСОБА_8 , якого бачив в квартирі по АДРЕСА_23 разом з іншими хлопцями, де вони знаходилися після вищевказаних подій (том № 19 а.с. 217218).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання поза візуального спостереження від 14.06.2012, свідок ОСОБА_147 серед пред`явлених йому чоловіків впізнав ОСОБА_8 як чоловіка на ім`я ОСОБА_149 , який 05.03.2012 після вбивства ОСОБА_26 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 переховувався на квартирі по АДРЕСА_23 (том № 27 а.с. 1922).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 29.03.2011, ОСОБА_262 взяв в оренду у ОСОБА_263 будинок АДРЕСА_14 (том № 42 а.с. 99).

Свідок ОСОБА_262 показав суду, що він знає ОСОБА_235 як товариша. В 2012 році за місцем його мешкання, а саме в будинку АДРЕСА_14 затримали 4-ох чоловіків. Їх імена він не знає, при цьому було вилучено зброю.

Згідно з протоколом огляду місця події від 10.03.2012 з доданою фототаблицею та DVD-R диском відеозапису слідчої дії (том № 19 а.с. 1239), було проведено огляд за місцем мешкання свідка ОСОБА_130 , за адресою: АДРЕСА_14 , під час якого було виявлено та вилучено предмет, схожий на револьвер, биту, спортивні сумки, в одній з яких знаходився предмет, схожий на пістолет, паспорт на ім`я ОСОБА_264 та інші речі та предмети.

Вилучені речі та предмети були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні за постановами слідчого від 25.05.2012, 25.09.2012 (том № 22 а.с. 149154).

Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 192 від 20.09.2012, генетичні ознаки клітин з ядрами на недопалках сигарет «Bond» та «Marlboro», що були вилучені під час огляду будинку № 11 по вул. Новороссійська в м. Запоріжжі співпадають з генетичними ознаками ОСОБА_10 , ОСОБА_73 , ОСОБА_9 , ОСОБА_265 (том № 22 а.с. 155160).

Незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_265 , який заперечував, що брав участь у скоєнні нападу, зазначаючи, що опинився там випадково, та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував, що взагалі колись був у ресторані «Рибацький стан», участь вказаних осіб у нападі на ОСОБА_26 , підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме: протоколом огляду від 10.03.2012, відповідно до якого свідок ОСОБА_242 оглянув відеозапис подій, що мали місце 05.03.2012, з камер відео-спостереження, встановлених в ресторані «Рибацький стан», який впізнав у третій за рахунком особі, яка входила до холу ресторану ОСОБА_11 прізвисько « ОСОБА_37 »; протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання від 11.03.2012, 05.07.2012, 11.10.2012, відповідно до яких підозрюваний ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , які 05.03.2012-117 прибули до ресторану «Рибацький стан» та вчинили напад на ОСОБА_26 (том № 18 а.с. 111113, 114-117); протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 13.06.2012 згідно з яким обвинувачений ОСОБА_12 серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток осіб впізнав ОСОБА_8 , як особу на ім`я ОСОБА_149 , який 05.03.2012 приблизно о 15:00 разом із Особами №№ 1, 2, 3, а також ОСОБА_11 , ОСОБА_13 вчинили напад на ОСОБА_26 в залі ресторану «Рибацький стан», по вул. Немировича-Данченка, 73, в м. Запоріжжі (том № 18 а.с. 149151).

До того ж, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання поза візуального спостереження від 14.06.2012 за участю свідка ОСОБА_74 (том № 27 а.с. 1922) та протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 05.07.2013 за участю підозрюваного ОСОБА_10 зазначені особи впізнали ОСОБА_8 , якого бачили в квартирі по АДРЕСА_23 , де він переховувався після вищевказаних подій (том № 19 а.с. 217218).

Як зазначено вище, ОСОБА_14 дзвонив ОСОБА_11 безпосередньо перед нападом на ОСОБА_26 , після нападу ОСОБА_11 переховувався разом ОСОБА_8 , ОСОБА_13 у квартирі по АДРЕСА_23 , що випливає із наведеного вище протоколу пред`явлення особи для впізнання поза візуального спостереження від 14.06.2012 за участю свідка ОСОБА_74 , що виключає випадкове перебування ОСОБА_11 на місті злочину.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки про спрямованість умислу обвинувачених на вбивство ОСОБА_26 застосуванням раніше підшуканих та пристосованих предметів бит, якими здійснено побиття потерпілого, та від ударів якими настала смерть останнього, а також застосуванням зброї, з якої була відстріляна картеч, наслідком чого потерпілий отримав вогнепального поранення, яке є тяжким тілесним ушкодженням.

Колегія суддів перевірила доводи сторони захисту, зокрема викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_7 , щодо перебування обвинувачених у стані оборони через застосуванням ОСОБА_266 та ОСОБА_267 зброї.

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 01.04.2013 ОСОБА_7 показав, що коли вони увійшли до залу ресторану та направились до стола, де сидів ОСОБА_26 з ОСОБА_268 , тоді ОСОБА_269 встав, дістав пістолет та почав уходити до дальніх столів, спрямувавши пістолет у їх бік, а сам він дістав дубинку та зупинився. При цьому, ОСОБА_26 дістав револьвер, а він підійшов до нього та вдарив ОСОБА_26 два чи три рази по руці, намагаючись вибити револьвер, але ОСОБА_26 пістолет не вронив та спрямував його в упор в обличчя ОСОБА_7 , на що останній закрився рукою, і постріл прийшовся йому в руку. Після чого ОСОБА_7 відчув біль в руці та відійшов назад. Після цього він побачив, що ОСОБА_26 стоїть на колінах та тримається за стілець, в цей час ОСОБА_7 підійшов та кілька разів вдарив ОСОБА_26 в область шиї та пліч битою. Потім хтось сказав: «Уходимо!» (том № 18 а.с. 2832). Аналогічні пояснення ОСОБА_7 містить і протокол слідчого експерименту від 03.04.2013 (том № 18 а.с. 3339).

Висновком експерта судово-медичної експертизи № 779 від 16.05.2013 встановлено, що рана в області правого передпліччя, слідом заживлення якої є виявлений на момент освідування 12.04.2013 рубець у ОСОБА_7 , кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Це ушкодження з`явилось від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею і не виключено, що таким предметом був снаряд вогнепальної зброї. Давність виникнення тілесного ушкодження не суперечить терміну 05.03.2012 (том № 21 а.с. 123124).

Згідно з висновком експерта № 141/зт від 10.06.2013 судово-криміналістичної експертизи, пошкодження на куртках, вилучених 12.04.2013 у ОСОБА_7 , могли бути утворені при пострілі з вогнепальної зброї, або зброї з аналогічним принципом виштовхування снаряду з каналу її ствола, снарядом діаметром 10мм, на представлених спортивних куртках є сліди від одного влучення від пострілу, присутність компонента вибухової речовини метальної дії бездимного (нітроцеллюлозного) пороху, а саме дифеніламіну свідчить про те, що на спортивній куртці синього кольору є сліди ближнього пострілу; слідів близького пострілу на спортивній куртці чорного кольору не виявлено (том № 22 а.с. 167168).

Водночас відповідно до пояснень свідків ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_100 , ОСОБА_270 вони не бачили зброї у ОСОБА_26 та біля нього після того, як обвинувачені покинули приміщення ресторану.

При проведенні огляду місця події були виявлені дві гільзи. Згідно з висновком експертів комплексної судово-криміналістичної і судової молекулярно-генетичної експертизи № 30-д/78-зт/53 від 02.04.2012, на гільзах, вилучених в ході огляду місця події в приміщенні ресторану «Рибацький стан», маються сліди від частин зброї, з яких вони були відстріляні, а саме одна гільза могла бути відстріляна з пістолету «Форт-12Р», «Форт-12РМ», «Форт-17Р» або інших з аналогічним розташуванням слідоутворюючих частин, інша гільза з пістолета «Zoraki mod.914», «Zoraki mod.914S» або інших з аналогічним розташуванням слідоутворюючих частин (том № 21 а.с. 144149).

Відповідно до висновку експерта судової балістичної експертизи № 441/ЗТ від 28.12.2012, дві гільзи, вилучені за фактом незаконних дій відносно ОСОБА_42 і одна з гільз, вилучених в ході огляду місця події 05.03.2012 з полу банкетної зали ресторану «Рибацький стан» стріляні з одного екземпляру зброї, могли бути стріляні з пістолету «Zoraki mod.914», «Zoraki mod.914S» або інших з аналогічним розташуванням слідоутворюючих частин (том № 21 а.с. 167171).

Тобто, виявлені гільзи могли бути стріляні тільки зі зброї, що знаходилася у членів банди.

Виходячи із висновків експертизи № 65 від 26.03.2012, на одязі, в який 05.03.2012 був одягнутий ОСОБА_26 , в тому числі на кофті та куртці, а також зрізах вільних кінцівок нігтьових пластин з правої кісті руки ОСОБА_26 частин і компонентів пороху та інших продуктів пострілу не виявлено (том № 25 а.с. 7580).

Також, відповідно до висновку експерта судово-хімічної експертизи № 73 від 27.04.2012 на змивах з рук ОСОБА_26 , на наданих предметах одягу продуктів пострілу не знайдено (том № 25 а.с. 8183).

Зазначені висновки експертиз спростовують доводи сторони захисту, що ОСОБА_26 здійснив постріл, та роблять неспроможною версію обвинуваченого ОСОБА_167 , згідно з якою ОСОБА_26 зробив постріли з револьвера, який потім був викрадений з місця злочину.

Наведене свідчить про безпідставність тверджень сторони захисту, що обвинувачені, у тому числі ОСОБА_7 перебували в стані необхідної оборони.

Апеляційним судом перевірені доводи сторони захисту про відсутність умислу обвинувачених на вбивство ОСОБА_26 та висновки районного суду з цього приводу.

На думку колегії суддів, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. При цьому, якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

За обставинами даної справи обвинувачені із застосуванням раніше підшуканих та пристосованих предметів бит, нанесли не менше 4-х ударів, що спричинили відкриті перелами склепіння і основи черепу із забоєм та розможінням головного мозку, крововиливами над і під оболонки головного мозку, які є тяжкими тілесними ушкоджень за ознаками небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю, нанесли чисельні інші тілесні ушкодження (рани, перелами, садна), що кваліфікуються як легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, та здійснили постріл, внаслідок якого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 991 від 05.04.2012, (том № 19 а.с. 229238).

Застосування обвинуваченими заздалегідь підшуканих предметів та вогнепальної зброї, раптовість нападу та швидкість відходу після скоєного, кількість нападників та їх організованість, яка зокрема полягала у тому, що обвинувачені розподілили ролі ( ОСОБА_12 під час нападу тримав двері в ресторані, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які перебували за кермом автомобілів), а після вчиненого злочину обвинувачені спільно переховувалися в орендованому житлі, відсутність хоч-якихось перемовин з приводу виплати заробітної плати (що є підставою для приїзду до ОСОБА_26 за доводами обвинувачених), кількість тілесних ушкоджень, у тому числі не менше 4-х ударів, які перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, свідчать про умисел обвинувачених саме на вбивство ОСОБА_26 .

Доводи сторони захисту стосовно того, що обвинувачені мали можливість довести свій умисел до кінця, якщо б мали умисел на вбивство, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відповідно до показань свідків ОСОБА_220 , ОСОБА_271 . ОСОБА_26 після нападу перебував без свідомості, тобто не подавав ознак життя. Ця обставина вказує на те, що обвинуваченні мали ґрунтовні підстави вважати, що вони довели свій умисел на вбивство ОСОБА_26 до кінця.

Доводи сторони захисту, що судом не встановлені всі обставини злочину відносно ОСОБА_26 , зокрема з ким сидів потерпілий до появи сторонніх осіб, чи мав при собі ОСОБА_26 зброю та з якої відстані він зробив постріл у ОСОБА_7 , хто із осіб входив до приміщення та хто з них мав зброю, оскільки в мотивувальні частині вироку надані відповіді вказані аргументи. Колегія суддів також надала вичерпну оцінку вказаним обставинам, яка викладена у тексті ухвали.

Викладене свідчить , що суд першої інстанції надав правильно оцінку обставинам вбивства ОСОБА_26 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_23 зазначає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 за вказаним епізодом повинні бути кваліфіковані додатково і за п.13 ч.2 ст.115 КК, як вчинення умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

З огляду на те, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а ОСОБА_10 за епізодом вчинення вбивства ОСОБА_26 висувалося обвинувачення лише за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаної апеляційної вимоги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_14 за епізодом зберігання бойових припасів та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу підтверджується такими доказами, що визнані судом як достовірні та допустимі.

Згідно з протоколом обшуку від 10.03.2012 за місцем проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_15 , на першому поверсі будинку в кімнаті АДРЕСА_24 в шафі праворуч від входу в кімнату виявлено та вилучено фрагмент тканини з патронами в кількості 12 штук: 6 калібру 5,45 мм, 6 калібру 9 мм (том № 22 а.с. 3942).

За результатами комплексної судової молекулярно-генетичної та судово-балістичної експертизи № 54/73-ЗТ від 12.03.2012, 12 патронів, вилучених 10.03.2012 в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_15 (місце проживання ОСОБА_14 ) є боєприпасами (6 калібру 7,62х39 мм, 6 калібру 9х18 мм) та придатні для виконання пострілів (том № 22 а.с. 31-35).

Відповідно до протоколу огляду від 25.05.2012, слідчий оглянув пакет, в якому згідно з висновками експертизи № 54/73-ЗТ від 12.03.2012 знаходиться фрагмент тканини сірого кольору, три гільзи і три патрони калібру 9х18 мм, а також три гільзи і три патрона калібру 7,62х39 мм (том № 22 а.с. 38).

Апеляційним судом перевірені доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_14 в цій частині.

Так, дозвіл на обшук був наданий постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2012. Виходячи із мотивувальної частини постанови метою обшуку є відшукання знаряддя злочину, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України (умисного вбивства ОСОБА_26 шляхом нанесення множинних ударів битами, а також вогнестрільного поранення з невстановленого зразка зброї) та інших предметів і документів, що стосуються цього злочину (т. 22 а.с. 42).

Отже, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, санкція на обшук містить як мету його проведення, так і вказівку на предмети, які слід відшукати. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 186 КПК України 1960 року предмети і документи, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до справи.

З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що патрони в загальній кількості 12 штук були відшукані і вилучені без достатніх правових підстав.

Відповідно до протоколу обшуку, в ході цієї слідчої дії брала участь ОСОБА_272 як власник житла, а отже, є безпідставним посилання обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він не проживав у зазначеному будинку, і що огляд проведений за відсутності власника житла.

Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_14 від 26.03.2013 з доданим до нього DVD-R диском з відеозаписом слідчої дії, в присутності понятих було затримано ОСОБА_14 та здійснено його особистий обшук, під час якого було виявлено та вилучено: з правої нижньої кишені куртки металевий предмет круглої форми зеленого кольору з написом «ГН 254 1П-»; предмет, виготовлений з металу та пластмаси, ззовні схожий на запал ручної гранати; предмет схожий на пістолет з написом латинськими літерами «Baikal» та номером НОМЕР_8 ; камуфляжна куртка; магазин до пістолету, споряджений 8-ми патронами калібру 9 мм (том № 21 а.с. 217223).

Відповідно до комплексної судово-хімічної та судової вибухово-технічної експертиз № 20 від 03.04.2013, предмет сферичної форми, вилучений 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 , являється корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення із закріпленою в ньому пробкою гранати промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься, але містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії А-1Х-1 вагою 90 гр. Предмет циліндричної форми, вилучений 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 , являється бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ промислового виготовлення, який відноситься до боєприпасів, для здійснення вибуху не придатний, а наданий на дослідження корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН придатний для здійснення вибуху при наявності засобу ініціювання або при утворенні необхідних умов (том № 22 а.с. 1024).

За результатами комплексної балістичної експертизи № 85/ЗТ від 04.04.2013, предмет, вилучений 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 є вогнепальною зброєю пістолетом калібру 9х18 мм, виготовленим саморобним способом, шляхом заміни ствола у газового пістолета 6П42, придатний для стрільби. 8 патронів, вилучені 26.03.2013 року в ході затримання ОСОБА_14 , є боєприпасами пістолетними патронами калібру 9х18 мм, до пістолету Макарова, Стечкіна та інш., придатні для проведення пострілів (том № 22 а.с. 5153).

Згідно з висновками комплексної судово-хімічної експертизи № 147 від 26.06.2013, на куртці, яка була вилучена у ОСОБА_14 наявні окремі невпорядковано розташовані сліди металізації залізом, цинком та алюмінієм (том № 22 а.с. 4553).

За висновками комплексної молекулярно-генетичної експертизи № 71 від 01.04.2013, на предметі, схожому на пістолет та предметах, схожих на магазин до пістолету з 8 патронами (вилученими 26.03.2013 року в ході затримання ОСОБА_14 ) встановлена наявність клітин з ядрами. Генетичні ознаки вказаних клітин співпадають із зразком букального епітелію ОСОБА_14 (том № 22 а.с. 2529).

Судом першої інстанції перевірені доводи обвинуваченого про те, що зброю йому підкинули під час затриманні, та відхилені за необґрунтованістю.

Так, свідок ОСОБА_273 показав, що в 2013 році до нього звернулись працівники поліції із проханням прийняти участь у слідчій дії (при затриманні ОСОБА_14 ) в якості понятого, на що він погодився. В ході обшуку ОСОБА_14 з карману куртки було вилучено пістолет з патронами, з іншого карману було вилучено предмет схожий на гранату. Також з карману було вилучено частину гранати (запальник). Після цього склали протокол затримання.

В показаннях слідчого ОСОБА_274 , допитаного судом першої інстанції, також відсутні свідчення, які б могли привести до висновку про те, що зброю підкинули обвинуваченому під час його затримання.

Судом першої інстанції досліджений відеозапис слідчої дії, який є додатком до наведеного вище протоколу затримання. На даному відеозаписі не зафіксовано будь-яких порушень порядку затримання, огляду та вилучення у ОСОБА_14 зброї та бойових припасів.

Наведе вище свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_14 підкинули зброю та боєприпаси під час затримання, попередньо провівши її по рукам обвинуваченого задля того, щоб частини клітин ОСОБА_14 попали на ці предмети.

Відповідно до змісту протоколу затримання, обвинуваченому під розпис було роз`яснено право мати захисника і побачення з ним до першого допиту, нічого не говорити з приводу підозри, давати пояснення чи в будь-який момент відмовитися їх давати тощо, а тому доводи ОСОБА_14 щодо порушення його права на захист в ході затримання є безпідставними.

В протоколі затримання зазначені пояснення обвинуваченого стосовно того, що йому не відомо звідки взялися два металічних предмета та пістолет із вісьма патронами, проте протокол не містить заперечень обвинуваченого щодо зазначеного в документі місця його затримання, а тому доводи апеляційної скарги про те, що затримання проведено із незаконним проникненням до приватної власності, є безпідставним.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається, що він був одягнутий у сіро-зелену куртку, що належить його батькові, а сліди металізації відповідно до висновку експертизи № 147 від 26.06.2013 виявлені на чорній шкіряній куртці, що була вилучена у нього 13.06.2013р.

Проте, колегія суддів вважає, що такі доводи не свідчать про суперечність висновків суду встановленим фактичним обставин справи, з огляду на наступне.

Відповідно до змісту постанови про призначення вказаної експертизи, 13.06.2013 на території Вільнянського слідчого ізолятору за постановою слідчого судді у ОСОБА_14 було вилучено шкіряну куртку.

Саме шкіряна куртка була об`єктом дослідження комплексної судово-хімічної експертизи, в ході якої на неї було виявлено сліди металізації залізом, цинком та алюмінієм.

Вилучення куртки у обвинуваченого в слідчому ізоляторі, перебування в якому виключає можливість контактування з металевими предметами, свідчить з високою вірогідністю про те, що обвинувачений ще до свого затримання постійно зберігав у кишенях куртки зброю та бойові припаси.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_14 не впливають на правильність висновків суду першої інстанції за цим епізодом

За епізодом організації озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації і на окремих осіб, а також участі у такій банді і у вчинюваних нею нападах вина обвинуваченого ОСОБА_14 , а також вина ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в участі в озброєній банді та у вчинюваних нею нападах підтверджується такими доказами, що визнані судом першої інстанції як достовірні та допустимі.

Дослідженим судом першої інстанції вироком Запорізького обласного суду від 04.07.1994, зміненим постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 встановлено, що ОСОБА_29 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 168, ч. 1 ст. 165, ч. 1 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказані злочини він вчинив, обіймаючи посаду оперуповноваженого карного розшуку Заводського РОВС м. Запоріжжя. (том № 42 а.с. 3466).

Створення ОСОБА_29 банди та залучення для її організації ОСОБА_14 , який забезпечував підбір та залучення до складу банди фізично розвинутих осіб, а також належну організацію та планування вчинення злочинів, контроль за дотриманням дисципліни і конспірації членами банди, розподіл складу банди за територіальним принципом на окремі групи, що складалися з осіб, які проживали в певному районі міста Запоріжжя, наявність у банди зброї та транспортних засобів підтверджується наступним.

У заяві потерпілого ОСОБА_28 на ім`я прокурора Запорізької області, прийнятою прокуратурою за № 04/3-88 від 10.01.2007, потерпілий повідомляє інформацію щодо банди «лисих», зокрема про її керівника ОСОБА_29 , в якій потерпілий також зазначає, що знає про злочини, які вони чинили (том № 32 а.с. 110).

Відповідно до заяви від 19.10.2006 на адресу Президента України ОСОБА_28 повідомляє про те, що він зрозумів, працюючи на відвалах, що він потрапив у злочинне угрупування «банда «лисих», організатором якої був ОСОБА_26 , керівником ОСОБА_29 , а «бригадиром № 1» був ОСОБА_14 . Також у заяві зазначив інших членів банди, наявність транспортних засобів та зброї. Зокрема, вказує, що ОСОБА_14 змусив його стріляти у свого тренера ОСОБА_275 , на що ОСОБА_28 відмовився. Зазначив про вчинення щодо нього ОСОБА_14 у 2004 році нападу з метою його викрадення у центрі міста Запоріжжя (том № 21 а.с. 224226).

У заяві ОСОБА_28 на ім`я начальника УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_276 від 11.10.2012 ОСОБА_28 повідомляв в черговий раз про існування злочинного угрупування «банда «лисих», до складу якої входив саме ОСОБА_277 та Особи №№ 1, 2 (том № 21 а.с. 227).

Колегією суддів надана оцінка допустимості показань потерпілого ОСОБА_28 , що містяться в документах, як процесуальних джерелах доказів. Висновки апеляційного суду викладені в тій частині ухвали, де перевірялися висновки районного суду за епізодами замаху на викрадення та замаху на вбивство ОСОБА_28 .

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_45 показав, що коли він був присутній на святкових заходах з нагоди святкування Дня міста, Дня району, дня народження ОСОБА_26 та інших, то він неодноразово бачив на цих заходах ОСОБА_29 , який був разом із групою хлопців спортивної статури і серед них бачив чоловіка, якого називали « ОСОБА_278 » і говорили, що він є «правою рукою» ОСОБА_29 , як пізніше він дізнався прізвище цього чоловіка ОСОБА_14 .

Потерпіла ОСОБА_23 пояснила суду, що про банду «лисих» та про ОСОБА_29 знала від свого чоловіка ОСОБА_26 . Згідно показань потерпілої ОСОБА_29 вважав себе місцевим «Аль-Капоне», постійно вживав багато заходів конспірації (змінював телефони та адреси проживання). Для забезпечення безпеки угрупування ОСОБА_29 давав вказівки про здійснення певних дій бригадирам, у тому числі ОСОБА_14 , а той в свою чергу нижчестоящим особам. Окрім ОСОБА_14 , з яким вона познайомилась одночасно зі знайомством з ОСОБА_29 у 2002 році, керівниками банди були ОСОБА_279 », ОСОБА_280 , « ОСОБА_281 », ймовірно ОСОБА_282 , якому відірвало ногу. ОСОБА_280 передавав кошти з охоронних фірм ОСОБА_29 . ОСОБА_29 до спорту не має відношення, його зробили Президентом виключно з підстав фінансування спортсменів. Як особа, ОСОБА_29 був дуже амбітним, який мав бути першим у кримінальному світі. ОСОБА_14 та ОСОБА_29 були у неї вдома, у спеціально відведеному у домоволодінні місці більярдній.

Свідок ОСОБА_138 показав суду, що він є директором ресторану «Рибацький стан». Знає ОСОБА_14 близько 10-11 років, як знайомого ОСОБА_29 , який часто приїздив із ним до ресторану. Про банду «лисих» йому відомо те, що ОСОБА_29 був її керівником, про що особисто йому розповідав. ОСОБА_29 зазначав, що в нього є «хлопці», яка їх кількість ОСОБА_29 не повідомляв. Як пояснив ОСОБА_138 , ОСОБА_14 вважався «правою рукою» ОСОБА_29 та виконував всі його злочинні накази. У ОСОБА_29 був ряд наближених до нього молодих хлопців, які виконували всі його команди та вказівки, і ці команди передавались їм через ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_47 пояснив в суді, що приблизно у 2002 р. на якомусь святковому заході ОСОБА_29 познайомив його з ОСОБА_14 , при цьому пояснив, що це його перший заступник, а саме «права рука» та називав його « ОСОБА_278 » або « ОСОБА_283 ». Після цього він неодноразово зустрічався із ОСОБА_14 на різних святкових заходах, при цьому ОСОБА_14 завжди був із ОСОБА_29 . Як пояснив ОСОБА_47 , ОСОБА_29 йому розповідав, що ОСОБА_14 відповідає та керує силовими заходами відносно тих чи інших осіб. І коли він звернувся за рекомендацією ОСОБА_26 до ОСОБА_29 для того, щоб захиститись від рейдерського захвату ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», то ОСОБА_29 сказав, що для охорони комбінату направляє ОСОБА_14 із «бригадою». Сам ОСОБА_14 приїжджав на комбінат два або три рази, при цьому керував діями інших членів своєї «бригади», які охороняли комбінат.

Свідок ОСОБА_139 показав суду, що він особисто із ОСОБА_14 не знайомий, але зі слів ОСОБА_29 йому відомо, що його заступником був хлопець на ім`я ОСОБА_244 , якого він називав « ОСОБА_278 » або « ОСОБА_284 ». Про це також йому повідомляв і особисто ОСОБА_26 .

За поясненнями свідка ОСОБА_80 він вперше про банду «лисих» почув у 2002 чи 2003 році, верхівка якої колишні правоохоронці, які мають корумповані зв`язки та можуть безкарно вчиняти злочини. При цьому їх діяльність, в першу чергу, була орієнтована на «відвали». В час відбування покарання у Біленківській ВК свідок розмовляв з засудженими, зокрема ОСОБА_285 на прізвисько « ОСОБА_286 », окремі з яких застали час, коли відбував покарання у цій установі ОСОБА_29 , який коли звільнився, створив банду найбільш сильну у м. Запоріжжі. Він чув, що у членів банди є вогнепальна зброя, у тому числі офіційно зареєстрована. Банда «лисих» складалась з двох бригад: бригада « ОСОБА_287 » та бригада «Шевченківського» району, керівником останньої була особа на прізвисько « ОСОБА_30 ». У ОСОБА_288 було прізвисько « ОСОБА_36 ». Із ОСОБА_29 він двічі бачився на рибному господарстві ТОВ «Агропромислова компанія», при цьому на запитання свідка до оточуючих, свідку відповіли, що це ОСОБА_29 , який є керівником банди «лисих». Після свого звільнення з місць позбавлення волі та повернення до м. Запоріжжя, свідок дізнався від ОСОБА_26 та інших осіб, що банда «лисих», яка отримувала дохід здебільшого на «відвалах» (звалище) з приходом до влади президента ОСОБА_289 та до м. Запоріжжя «смотрящего» ОСОБА_290 , була позбавлена цього джерела доходів, у зв`язку з чим керівники банди «лисих» розпочали пошук нових джерел доходів. Також свідок пояснив, що він знав про те, що ОСОБА_237 після звільнення з місць позбавлення волі примкнув до банди «лисих», що засуджувалось у кримінальному середовищі, бо її очільник ОСОБА_29 колишній працівник МВС, та її окремі інші керівники також з числа колишніх міліціонерів, а у загально-кримінальних колах це засуджується. Свідок затруднився сказати точний кількісний склад банди «лисих», зазначивши, що приблизно від 40 до 100 осіб. Про керівників банди «лисих» свідок зазначив, що це ОСОБА_29 , а рангом нижче ОСОБА_14 та інша особа.

Свідок ОСОБА_291 в судовому засіданні підтвердила факт існування банди «лисих», про напади якої знали всі місцеві жителі Заводського району м. Запоріжжя.

Показаннями вищезазначених свідків у своїй сукупності, підтверджуються структура банди «лисих», зокрема, те, що керівником банди був ОСОБА_29 , обвинувачений ОСОБА_14 одним з її організаторів. Участь у банді інших обвинувачених підтверджена перевіреними вище висновками суду про їх спільну участь у окремих епізодах злочинної діяльності.

В апеляційних скаргах сторони захисту посилаються на недопустимість доказів, отриманих із показань потерпілої ОСОБА_23 , яка, будучи двічі допитаною судом, відмовлялася відповідати на запитання сторони захисту.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання показань потерпілої ОСОБА_23 недопустимим доказами за вказаними доводами з огляду на таке.

Частина 2 ст. 87 КПК України зобов`язує суд визнати порушення права на перехресний допит істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Частина ст. 353 КПК України визначає, що допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених частинами другою, третьою, п`ятою - чотирнадцятою статті 352 цього Кодексу, якою регулюється порядку допиту свідка.

Згідно з ч. 7 ст. 352 КПК України після прямого допиту протилежній стороні кримінального провадження надається можливість перехресного допиту свідка. Під час перехресного допиту дозволяється ставити навідні запитання.

Отже, кримінальним процесуальним законом визначено право сторони допитати потерпілого за правилами допиту свідка, у тому числі надано право перехресного допиту.

В той же час, виходячи із теорії права, право виступає мірою свободи і зміст його в тому, щоб узгодити свободу окремої людини зі свободою інших членів суспільства, дотримуючись принципу рівності.

Стаття 63 Конституції проголошує, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Пункт 6 ч. 1 ст. 56 КПК України надає потерпілому право протягом кримінального провадження давати пояснення, показання або відмовитися їх давати.

Отже, потерпілий може відмовитися від надання показань на свій розсуд будь-який час кримінального провадження.

На користь такого твердження свідчать і положення ч. 1 ст. 353 КПК України, яка на відміну від аналогічного положення ч. 1 ст. 352 КПК України, не вимагає перед початком допиту потерпілого з`ясувати, чи не відмовляється особа від давання показань, оскільки можливість такої відмови презюмується.

Підпункт «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Як визначено у п. 42 рішення ЄСПЛ від 03.03.2011 у справі «Жуковський проти України» (Заява № 31240/03), якщо підсудному було забезпечено відповідну та належну можливість заперечити показання або під час їхнього надання, або пізніше, їхнє прийняття в якості доказу само по собі не суперечить пункту 1 і підпункту «d» пункту 3 статті 6. Проте висновок щодо цього є таким: у разі, якщо вирок ґрунтується виключно або вирішальною мірою на показаннях особи, яку обвинувачений не мав можливості допитати або вимагати, щоб її допитали під час досудового слідства судового розгляду, права сторони захисту обмежуються такою мірою, яка є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6.

У пункті 43 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що національні органи влади повинні докласти «усіх розумних зусиль» для забезпечення явки свідка для безпосереднього допиту в суді першої інстанції. … Суд наголошує на тому, що «пункт 1 статті 6 у поєднанні з пунктом 3 вимагає від Договірних Сторін вжити позитивних заходів, зокрема, для того, щоб дати обвинуваченому змогу допитати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали.

З огляду на те, що в судовому засіданні було допитано потерпілу, після її допиту прокурором суд вжив необхідних заходів, а саме надав стороні захисту можливість перехресного допиту, яка не була реалізована через відмову потерпілої від надання показань, що відповідно до законодавства є її правом, при цьому у суду відсутні засоби процесуального примусу, які б змусили потерпілу надати показання, а в судових дебатах сторона обвинувачення мала реальну можливість заперечити показання потерпілої ОСОБА_23 , враховуючи те, що висновки суду не ґрунтується виключно на її показаннях, колегія суддів вважає, що у даному випадку не відбулось істотних порушень прав і свобод людини, які б призвели до недопустимості доказів, отриманих із пояснень потерпілої ОСОБА_23 .

Озброєність учасників банди підтверджена наступними доказами.

Відповідно до протоколу обшуку від 16.03.2012 (том № 27 а.с. 136139) в автомобілі ОСОБА_29 «MERСEDES-BENZ S-500», д.н. НОМЕР_7 , було виявлено пистолет «BRAWNING» cal. 6,35 mm, зав. № 904054, з набоями, які згідно з висновками комплексної судово-криміналістичної і судово-молекулярно-генетичної експертизи № 31д/59/87зт від 18.03.2012 (том № 27 а.с. 152158) визнані зброєю та боєприпасами відповідно. Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 80 від 13.04.2012 підтверджується наявність генетичних ознак зразку буккального епітелія ОСОБА_29 на поверхнях рукоятки, затвору і спускової скоби пистолета (том № 27 а.с. 178180). Відповідно до висновків судових вибуховотехнічних експертиз № 4/64, 4/50 від 12.04.2012 вилучена в ході огляду ОСОБА_29 оборонна осколкова граната Ф-1 є боєприпасам, придатним для вчинення взриву (том № 27 а.с. 170175, 181184).

Згідно з протоколом обшуку від 10.03.2012 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_15 , виявлено та вилучено фрагмент тканини з боєприпасами в кількості 12 штук: 6 калібру 5,45 мм, 6 калібру 9 мм (том № 22 а.с. 3942). Згідно з висновками комплексної судової молекулярно-генетичної та судово-балістичної експертизи № 54/73-ЗТ від 12.03.2012, зазначені патрони є боєприпасами (6 калібру 7,62х39 мм, 6 калібру 9х18 мм) та придатні для виконання пострілів (том № 22 а.с. 3135).

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_14 від 26.03.2013 з доданим до нього DVD-R диском з відеозаписом слідчої дії, в присутності понятих було затримано ОСОБА_14 та здійснено його особистий обшук, під час якого було виявлено та вилучено: з правої нижньої кишені куртки металевий предмет круглої форми зеленого кольору з написом «ГН 254 1П-»; предмет виготовлений з металу та пластмаси, ззовні схожий на запал ручної гранати; предмет схожий на пістолет з написом латинськими літерами «Baikal» та номером НОМЕР_8 ; камуфляжна куртка; магазин до пістолету, споряджений 8-ми патронами калібру 9 мм (том № 21 а.с. 217223).

Питання допустимості доказів, отриманих в ході затримання і обшуку обвинуваченого ОСОБА_14 було перевірено апеляційним судом, та відповідні висновки колегії суддів викладені вище.

За результатами комплексної судово-хімічної та судової вибухово-технічної експертизи № 20 від 03.04.2013, предмет сферичної форми, вилучений 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 , являється корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення із закріпленою в ньому пробкою гранати промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься, але містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії А-1Х-1 вагою 90 гр. Предмет циліндричної форми, вилучений 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 , являється бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ промислового виготовлення, який відноситься до боєприпасів, для здійснення вибуху не придатний, а наданий на дослідження корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН придатний для здійснення вибуху при наявності засобу ініціювання або при утворенні необхідних умов (том № 22 а.с. 1024).

За висновками комплексної балістичної експертизи № 85/ЗТ від 04.04.2013, предмет, вилучений 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 є вогнепальною зброєю пістолетом калібру 9х18 мм, виготовленим саморобним способом, шляхом заміни ствола у газового пістолета 6П42, придатний для стрільби. 8 патронів, вилучені 26.03.2013 в ході затримання ОСОБА_14 , є боєприпасами пістолетними патронами калібру 9х18 мм, до пістолету Макарова, Стечкіна та інш., придатні для проведення пострілів (том № 22 а.с. 5153).

Відповідно до запиту ст. слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_292 від 05.11.2012 № 159/202 та відповіді на вказаний запит начальника Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Запорізькій області від 12.11.2012 № 2/2269, а також запитом слідчого СГ ГСУ МВС України ОСОБА_293 № 6/10777 від 13.12.2012 та відповіддю НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 18/1-6399 від 26.12.2012, Особі № 1, Особі № 3, обвинуваченому ОСОБА_12 було видано дозволи на право зберігання та носіння спецзасобів «Форт-12Р» (3 одиниці), мисливської гладкоствольної зброї «Сайга-410К», які поставлено на облік БД «Кримінальна зброя» як втрачені (том № 27 а.с. 122123).

Згідно з довідкою начальника штабу ГФ «Козацька варта» № 059-2 від 26.06.2008 ОСОБА_12 є членом вказаного громадського формування (том № 30 а.с. 255).

Свідок ОСОБА_294 пояснив суду, що до 2012 р. він керував ГО «Козацька Варта», яке здійснювало охорону громадського порядку. В заяві та анкеті, що подавалися для вступу у ГО, зазначалось про наявність судимостей та інші анкетні дані. Особові справи по членах ГО велись до ліквідації ГО у 2012 р. Чи здійснювали чергування, та чи були членами ГО обвинувачені він не пам`ятає.

Отже, наведене підтверджує висновки суду, що для озброєння члени банди вступали до громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта», що надавало їм можливість отримати в ГУМВС України в Запорізькій області дозволи на право зберігання і носіння зброї травматичної дії.

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 11.03.2012 з доданим DVD-R диском з відеозаписом слідчої дії, в ході якого відтворювалися обставини нападу на ОСОБА_26 , за участю підозрюваного ОСОБА_9 , останній пояснив, що йому було відомо, що у обвинуваченого ОСОБА_295 при собі є пістолет «Zoraki». Вказані свідчення спростовують доводи сторони захисту про недоведеність того, що обвинувачені знали про наявність зброї у інших учасників банди (том № 18 а.с. 4554).

З метою забезпечення оперативного виїзду для вчинення запланованих злочинів та уникнення затримання правоохоронцями на місці події, члени банди використовували автомобілі «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_3 , «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_4 , «Мерседес Бенц» моделі «108 CDI», д.н. НОМЕР_5 , що підтверджується показаннями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які керували вказаними автомобілями, протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_50 від 21.11.2013 (том № 41 а.с. 131134).

З метою переховування після вчинення злочинів, члени банди орендували житло за адресами: АДРЕСА_12 ; АДРЕСА_25 , що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_128 , ОСОБА_260 , ОСОБА_296 , ОСОБА_130 , копією договору оренди від 01.03.2012, укладеного між ОСОБА_254 та Особою № 2 (том № 42 а.с. 8894), договором оренди житлового приміщення від 29.03.2011 (том № 42 а.с. 99).

Згідно з даними, що містяться у протоколах, складених оперативними підрозділами в результаті проведення оперативно-розшукових заходів (зняття інформації з каналів зв`язку), та протоколами огляду цих матеріалів та отриманих відомостей про телефонні з`єднання, ОСОБА_14 активно контролював та координував діяльність банди щодо вирішення питань конспірації, фінансів, озброєння та злочинної діяльності, де чітко проявляється його роль, як одного з керівників банди (том № 43, а.с. 86135, 137231).

Так, судом першої інстанції у судовому засіданні були прослухані аудіозаписи телефонних розмов, зміст яких прямо свідчить про те, що ОСОБА_14 надавав вказівки іншим членам банди, зокрема наполягав на тому, що йому необхідні результати від злочинної діяльності, вимагав знайти адреси для конспірації та обговорював те, як він уйшов від стеження правоохоронних органів.

Суд першої інстанції провів ґрунтовним аналіз досліджених телефонних розмов, та зробив правильні висновки, що діяльність ОСОБА_14 , яка полягала у координації дій учасників та контролю за ними, охоплюється роллю організатора банди.

Зазначені висновки суду не суперечать його висновкам про керівну роль ОСОБА_29 у створенні та діяльності банди, оскільки у вироку наведений розподіл функції ОСОБА_29 та ОСОБА_14 3

Згідно з висновками експертиз звуку та аудіозапису № 70/32-367 від 03.05.2013 (том № 42 а.с. 190196), № 70/32-370 від 22.04.2013 (том № 42 а.с. 197203), № 70/32-87 від 08.02.2013 (том № 42 а.с. 204218), № 70/32-366 від 06.06.2013 (том № 42 а.с. 219235), № 70/32-363 від 20.05.2013 (том № 42 а.с. 236243), № 70/32-368 від 30.04.2013 (том № 42 а.с. 244251), № 70/32-364 від 08.05.2013 (том № 42 а.с. 252260) голоси та мовлення, зафіксовані у фонограмах, отриманих внаслідок проведення оперативно-розшукових заходів (зняття інформації з каналів зв`язку), належать ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , Особі 4, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що свідчить про спілкування членів банди між собою, та, з урахуванням змісту розмов, доводить їх участь в діяльності озброєної банди та вчинюваних нею нападах.

Колегією суддів перевірені доводи апеляційних скарг щодо недопустимості отриманих внаслідок оперативно-розшукових заходів доказів, а також похідних від них висновків експертиз.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Отримані внаслідок оперативно-розшукових заходів докази були здобуті до набрання чинності КПК України.

Результати негласних дій оформлені в порядку ст. 187-1 КПК України 1960 року відповідними протоколами про результати здійснення оперативно-технічних заходів, та зафіксовані на відповідних DVD-носіях. Протоколи були розсекречені, долучені до матеріалів провадження, та дослідженні судом (т. 42 ас. 184-89).

Відповідні протоколи та електронні носії інформації згідно зі ст. 84, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 99, ст. 358 КПК України можуть виступати процесуальним джерелом доказів у суді як документ, складений у порядку, передбаченому КПК.

Відповідь апеляційного суду Запорізької області № 21.03.2017 № 10-28/5 свідчить, що за результатами розгляду подань Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Запорізькій області відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» були винесені постанови про проведення оперативно-розшукових заходів від 02.06.2011 № 756т, від 10.11.2011 № 1340т, від 04.01.2012 № 5т, від 07.02.2012 № 212т, 213т. Одночасно повідомлено, що вищевказані постанови суду знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, визначених МВС України для таких документів (том № 42 а.с. 182).

Вказані апеляційним судом номера і дати постанов, якими надано дозвіл на проведення оперативно-розшукових заходів, співпадають із реквізитами, зазначеними у протоколах про результати проведених заходів, а тому у колегії суддів не виникає сумніву щодо законності проведення зняття інформації з каналів зв`язку.

В обґрунтування своїх доводів апелянти посилаються на те, що невідкриття стороні захисту матеріалів, які стали підставою для проведення негласних дій, може свідчити про, те що слідство зловживало своїми повноваженнями під час проведення НСРД та проводило слідчі дії без дотримання ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», глави 21 КПК України, зокрема не можливо встановити тривалість цих заходів та стосовної якої особи здійснювалися заходи.

Однак із змісту протоколів про результати здійснення оперативно-технічного заходів вбачається як особа, відносно якої проводився захід, період проведення заходу, так і строк на який надавався дозвіл апеляційним судом.

Оскільки, відкриття цих постанов стороні захисту було об`єктивно неможливим через знищення у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, а КПК України 1960 року не встановлював недопустимість доказів внаслідок їх не відкриття протилежній стороні, з огляду на положення п. 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що докази, отримані внаслідок зняття інформації з каналів зв`язку, яке проведено з дозволу апеляційного суду, є допустимими.

Постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України молодшого радника юстиції ОСОБА_104 кримінальне провадження № 0000055 від 22.11.2012 в частині підозри ОСОБА_29 за ст. 257; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 12, ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ст. 348; ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 309 КК України закрито на підставі п. 5 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю підозрюваного. У постанові викладені факти участі ОСОБА_29 в створенні організованої групи (банди) з метою нападів на підприємства, установи, організації та окремих осіб, керуванні нею, забезпеченні її фінансування, розробці злочинів планів нападів та наявність у банди зброї.

Всупереч відповідних доводів апеляційних скарг сторони захисту вказана постанова згідно зі ст. 84, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 99, ст. 358 КПК України може виступати процесуальним джерелом доказів у суді як документ, складений у порядку, передбаченому КПК.

Апеляційним судом перевірені інші доводи апеляційних скарг сторони захисту.

Так, колегія суддів вважає голослівними твердження обвинувачених щодо застосування відносно них незаконних методів розслідування, оскільки судом першої інстанції досліджені постанови про відмову в порушенні справи відносно співробітників міліції та слідчого ізолятора, які в подальшому заявниками не оскаржувалися (том № 4 а.с. 118122, том № 40 а.с. 117120, 121127, 134137).

В апеляційній скаргах наведені доводи, згідно з якими про неповноту судового слідства свідчить те, що в судовому слідстві не були допитані свідки ОСОБА_81 , ОСОБА_297 , ОСОБА_90 , ОСОБА_147 , ОСОБА_298 , ОСОБА_299 , які були заявлені прокурором як свідки сторони обвинувачення, і сторона обвинувачення під час судового слідства не ставила перед судом питання про зменшення обсягу доказів, що підлягають дослідженню.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів не встановила визначених законом підстав для визнання судового розгляду неповним.

Що стосуються неявки свідків сторони обвинувачення, то відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в суд свідків забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

З огляду на засади змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не допит свідків, які не з`явилися в судове засідання, не може свідчити про неповноту судового розгляду.

Судом першої інстанції цивільні позови розглянуті відповідно до вимог ст. ст. 128, 129, 368 КПК України, в тому числі з урахуванням доведеності розміру шкоди, заподіяної злочином, та вини обвинувачених.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 не погоджується із висновком суду про задоволення цивільного позову ОСОБА_23 , зазначаючи, що потерпілою не надано жодних доказів, які б об`єктивно підтверджували наявність моральної шкоди та розмір, який підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Колегія суддів вважає, що наявність моральної шкоди внаслідок умисного вбивства чоловіка є безумовною і факт її наявності не підлягає доведенню.

Згідно з положеннями ст.ст. 23, 1168 ЦК України відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень відповідає душевним стражданням потерпілої та вимогам розумності і справедливості.

Є безпідставним посилання обвинуваченого на вирок судді ОСОБА_1 у іншому кримінальному провадженні № 335/1769/14-к, яким на користь потерпілого стягнуто 73 080 грн. моральної шкоди, оскільки у тому провадженні саме така сума була заявлена потерпілим у цивільному позові.

Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції прийняв неправомірне рішення про задоволення позову за відсутності доказів сплати потерпілою судового збору за вимогами щодо стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, з огляду на думку ЄСПЛ, викладену в пункті 55 рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») (Заява № 28249/95), що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти, приходить до висновку, що доступ до правосуддя не може бути обмежений несплатою судового збору.

Крім того, питання сплати чи не сплати судового збору потерпілою не стосуються інтересів апелянта, адже вироком суду з обвинуваченого не стягувався судовий збір,

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає зазначені вище доводи апеляційної скарги безпідставними.

Твердження ОСОБА_14 , що при розгляді справи в новому складі (під головуванням судді ОСОБА_1 ) питання цивільного позову в підготовчому судовому засіданні не розглядалося, не відповідає нормам КПК України, оскільки у підготовчому судовому засіданні такі питання не вирішуються.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 вважає, що цивільний позов ПрАТ «Агропромислова компанія» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля при вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_27 не підлягає задоволенню через недоведеність вини його підзахисного.

Такі доводи є безпідставними, оскільки висновки суду щодо вини ОСОБА_13 у вчинені цього злочину перевірені апеляційним судом та визнані обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинувачених стосовно тривалості судового розгляду, перевірка матеріалів справи свідчить, що тривалість розгляду обумовлена саме неналежною процесуальною поведінкою обвинувачених, а також зловживанням процесуальними правами, які полягали: у неодноразових відмовах від захисників, у зв`язку з чим за відповідними клопотаннями судом надавався час для ознайомлення нових захисників з матеріалами справи; подання численних клопотань, що повторювалися, без наведення нових мотивів для їх задоволення, у тому числі щодо відводів складу суду та прокурору.

Судом першої інстанції до обвинувачених, які порушували порядок у залі судового засідання, застосовувалися заходи, передбачені ст. 330 КПК України, у тому числі видалення із зали засідання. Після повернення до зали засідання, відповідно до вказаної норми, обвинуваченим надавалася можливість ознайомитися з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, та дати пояснення щодо них. З огляду на зазначене, відповідні доводи апеляційних скарг щодо істотних порушень КПК України внаслідок видалення обвинувачених із зали засідання, є безпідставними.

Колегією суддів перевірені доводи апеляційних скарг щодо упередженості суду, які свого підтвердження не знайшли.

На думку колегії суддів, заяви про відвід складу суду та прокурору, що заявлялися стороною захисту в суді першої інстанції, є необґрунтованими.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників, які були перевірені апеляційним судом, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, а також не свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Надаючи оцінку вироку суду першої інстанції за доводами апеляційних скарг прокурорів, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Зокрема процесуальний прокурор не погоджується із виправданням ОСОБА_14 у вчиненні злочину, який полягав у керуванні підготовкою та вчиненням закінченого замаху на вбивство ОСОБА_57 у зв`язку із виконанням ОСОБА_61 службового обов`язку, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Проте висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

В судовому засіданні судом були допитані свідки сторони обвинувачення ОСОБА_300 , а також свідки ОСОБА_301 , ОСОБА_64 , ОСОБА_302 , ОСОБА_303 , ОСОБА_304 , ОСОБА_65 , досліджені письмові докази.

Свідок ОСОБА_300 була очевидцем злочину, однак за участю цього свідка не було проведено жодного впізнання осіб, з огляду на що її показання обґрунтовано прийняті судом як доказ події злочину, а не доказ вини ОСОБА_14 у його вчиненні.

Пояснення свідка ОСОБА_63 про причетність до нападу на ОСОБА_57 банди «лисих» носять характер припущень, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що на них не може ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_305 , ОСОБА_63 , ОСОБА_62 , ОСОБА_56 та ОСОБА_306 , суд присяжних дійшов висновку, що вони не стосувалися події злочину.

Прокурор вважає, що суд безпідставно надав перевагу показанням ОСОБА_62 , над показаннями ОСОБА_63 , не врахувавши зацікавленість ОСОБА_62 у надані таких показань, оскільки, на думку прокурора, ОСОБА_64 сприяв у незаконній діяльності банди. Проте належних підтверджень сприяння ОСОБА_307 у незаконній діяльності банди прокурор не наводить, а відтак такі доводи не спростовують правильність оцінки показань судом першої інстанції.

Судом був допитаний свідок ОСОБА_65 , який розслідував справу за фактом збройного конфлікту між потерпілим ОСОБА_308 . Свідок привів суду показання потерпілого ОСОБА_57 , надані в ході досудового розслідування, а також показання Особи №4, яка на той час перебувала у статусі свідка.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 95, ч. 7 ст. 97 КПК України суд визнав показання свідка ОСОБА_65 недопустимим доказом, оскільки вони ґрунтуються на показаннях Особи № 4 та потерпілого ОСОБА_57 , які були надані свідкові як слідчому.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що показання і пояснення є різними термінами, а ч. 7. ст. 97 КПК України визнає недопустимими показання з чужих слів, які даються слідчим стосовно саме пояснень (а не показів) осіб, наданих під час здійснення кримінального провадження.

Колегія суддів не погоджуються із таким твердженням прокурора і вважає, що застосовані в ст.ст. 95-97 КПК України терміни «пояснення» і «показання» є синонімічними, при цьому «пояснення» має більш широке значення.

Зокрема, ч. 4 ст. 95 КПК України визначено, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, стосовно пояснень осіб, наданих слідчому тощо.

У зв`язку із чим відсутні підстави вважати неправильним висновок суду щодо недопустимості показань слідчого ОСОБА_309 .

Дослідивши документи по справі, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими довідки бесід із лікарем ОСОБА_310 та потерпілим ОСОБА_61 , а також письмові пояснення ОСОБА_57 , з тих підстав, що суд, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, однак потерпілий ОСОБА_54 в судові засідання не з`являвся.

Є безпідставним посилання прокурора на те, що за епізодом нападу на ОСОБА_28 суд визнав допустимими письмові показання потерпілого ОСОБА_28 , в той час як за епізодом нападу на ОСОБА_57 письмові пояснення потерпілого не враховані. Апеляційним судом перевірено питання допустимості пояснень потерпілого ОСОБА_28 та відповідна оцінка надана вище по тексту ухвали.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що інші документи не свідчать про причетність ОСОБА_14 до вчинення закінченого замаху на вбивство ОСОБА_58 .

Суд першої інстанції також врахував те, що за фактом вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_57 09.06.2007 було порушено кримінальну справу за ч. 4 ст. 296 КК України (том № 28 а.с. 185), 30.11.2012 відомості про злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, внесено до ЄРДР за № 0000171 за фактом вчинення 08.06.2007 приблизно об 11:30 год. ОСОБА_59 вогнепальних поранень невстановленими особами з хуліганських мотивів (том № 35 а.с. 226), що ставить під сумнів кваліфікацію злочину.

Оскільки стороною обвинувачення: не надано суду доказів існування попередньої змови між ОСОБА_14 як організатором злочину із його виконавцями; не доведено обставин, за яких була вчинена така змова; не встановлено обставин узгодження злочинного плану між співучасниками та розподілу ролей; не доведено наявності умислу у ОСОБА_14 на вчинення саме вбивства ОСОБА_57 , рішення суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні даного злочину є законним і обґрунтованим.

За епізодом виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 263 та ч. 2 ст. 15, пп. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (замах на вбивство ОСОБА_42 ), прокурор викладає незгоду із висновком суду про недопустимість доказів, отриманих внаслідок обшуку в гаражному приміщенні № НОМЕР_26 , розташованому у ГК «Металург».

За висновками суду першої інстанції слідчий, отримавши санкцію суду на обшук вказаного приміщення, 14.06.2012 о 00:25 год. встановив, що у гаражі відсутнє освітлення, призупинив обшук, що не передбачено КПК, а 15.06.2012 в період з 16:49 по 18:25 фактично провів другий обшук в присутності інших понятих, на підставі того самого рішення суду. Слідчий склав два окремих протоколи обшуку гаражу у різні дні та в присутності різних понятих, однак на одну й ту саму постанову суду.

Суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що норми КПК України 1960 року не містили таких обмежень, до того ж 14.06.2012 обшук фактично не було проведено у зв`язку із відсутністю освітлення.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішення вказував на необхідність дотримання гарантій від зловживань під час обшуків (справи «Головань проти України» (Заява 41716/06), «Ратушна проти України» (Заява № 17318/06)

У рішенні від 7 листопада 2013 року по справі «Геращенко проти України» (Заява № 20602/05) ЄСПЛ наголосив, що факт наявності судового контролю сам по собі не є достатньою гарантією проти зловживань (див. ухвалу щодо прийнятності від 6 січня 2004 року у справі «Кронін проти Сполученого Королівства» (Cronin v. the United Kingdom), заява № 15848/03). При оцінці пропорційності втручання держави Суд має розглянути конкретні обставини кожної справи (див., наприклад, рішення від 16 грудня 1997 року у справі «Каменцинд проти Швейцарії» (Camenzind v. Switzerland), п. 45, Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII).

З огляду на пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та понятого ОСОБА_66 в судовому засіданні, які зазначали, що перед початком другого обшуку двері гаражу були напіввідчинені, а бирки з підписами понятих були відсутні, додатково враховуючи тривалий проміжок часу між двома фактичними обшуками (більше сорока годин), що свідчить про можливість зловживань з боку міліції, колегія суддів погоджується із висновком суду про недопустимість доказів, отриманих внаслідок обшуку гаражу.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що у зв`язку зі зміною показань понятого ОСОБА_311 , суд мав в порядку ст. 96 КПК України дослідити протокол допиту цієї особи як свідка.

Стаття 96 КПК України визначає порядок з`ясування достовірності показань свідка.

Зокрема відповідно до ч. 1 зазначеної статті сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка.

Відповідно до частини 2 вказаної норми для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.

Під репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Прокурором в судовому засіданні не надані показання чи документи, визначені ч. 2 ст. 96 КПК України, що свідчать про нечесність свідка, а протокол допиту ОСОБА_311 під час досудового розслідування в якості свідка, всупереч твердження прокурора, не є належним посвідченням репутації свідка.

Також прокурор посилається в апеляційній скарзі на те, що за цим епізодом судом не оголошені показання іншого понятого ОСОБА_67 , який помер.

Норми чинного КПК України не передбачають можливості оголошень показань померлих осіб, на відміну від положення ст. 306 КПК України 1960 року, а пунктом 8 Перехідних положень КПК України визначається допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, а не порядок їх дослідження у судовому засіданні, а відтак доводи апеляційної скарги процесуального прокурора є безпідставними.

У зв`язку із вищенаведеним висновки суду про виправдання ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є законними і обґрунтованими.

Судом у вироку також викладені мотиви виправдання ОСОБА_8 за епізодом замаху на вбивство ОСОБА_42 , які колегія суддів знаходить обґрунтованими, а апеляційні скарги прокурорів не містять жодних інших доводів на спростування правильності висновків суду.

Крім того, в апеляційній скарзі процесуального прокурора викладені доводи, які зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції певних доказів по справі за епізодами обвинувачення, визнаних судом доведеними. Оскільки ці доводи не впливають на правильність висновків суду щодо вини або невинуватості обвинувачених, колегія суддів, ці доводи залишає без розгляду.

Що стосується призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєних ними злочинів, конкретні обставини по справі, кількість епізодів злочинної діяльності кожного обвинуваченого, відомості про їх особу та роль у вчиненому.

Колегія суддів погодилася з доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність виключення ознаки повторності при кваліфікації дій ОСОБА_312 за ч. 3 ст. 289 КК України, проте виключення кваліфікуючої ознаки на справедливість призначеного судом покарання обвинуваченому не впливає, оскільки покарання за цей злочин призначено не в максимальному розмірі, передбаченому санкцію частини 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Отже, такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України, у тому числі за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, та злочини проти громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості.

Оскільки бандитизм віднесений до злочинів проти громадської безпеки, санкція ст. 257 КК України передбачає безальтернативне призначення додаткового покарання, а за умисне вбивство ОСОБА_26 вчинене з корисливих мотивів, призначення судом такого додаткового покарання відповідає вимогам кримінального закону, а тому доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника на правильність застосування судом додаткового покарання не впливають.

Апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційних скарг прокурорів щодо наявності рецидиву злочинів у діяннях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

Так, ОСОБА_7 був раніше засуджений вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2004 за ч. 1 ст. 121 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 06.12.2006 умовно-достроково на 11 місяців 3 дні. З урахуванням положень п. 8 ст. 89, ч. 3 ст. 90 КК України судимість не була погашеною на час вчинення нового умисного злочину.

ОСОБА_10 раніше був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2004 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, із застосуванням ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 20.03.2010 умовно-достроково на 8 місяців 2 дні. З урахуванням положень п. 9 ст. 89, ч. 3 ст. 90 КК України судимість не була погашеною на час вчинення нового умисного злочину.

Однак, колегія суддів вважає за можливе у даному випадку не враховувати рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання, з огляду на наступне

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 67 КК України повторність та рецидив злочинів віднесені до обставин, які обтяжують покарання

За змістом ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12, такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення.

Оскільки призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим в цілому є справедливим та відповідає визначеній ст. 50 КК України меті виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів вважає за можливе у даному конкретному випадку не враховувати рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 безпідставно застосував положення ч. 3 ст. 68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху за злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, оскільки найбільш суворе покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 115 КК України, - у виді довічного позбавлення є таким, що виключає можливість визначення його двох третин, що підлягає виправленню апеляційний судом.

Однак підстав для посилення або пом`якшення покарання обвинуваченим у зв`язку із виключенням із вироку посилання на ч. 3 ст. 68 КК України не має.

Поведінка обвинувачених в суді та установі попереднього ув`язнення, на що посилається в апеляційній скарзі прокурор, не є визначеною законом обставиною, що враховуються при призначенні покарання.

З огляду на наведене вище, підстав для зміни призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченим за доводами апеляційний скарг колегія суддів не вбачає.

Із вироку вбачається, що судом було застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та зараховано у строк покарання обвинуваченим строк їх попереднього ув`язнення з моменту затримання по 20 червня 2017 року включно (по 8 грудня 2015 року відносно ОСОБА_13 , якому змінено запобіжний захід з тримання під варти на цілодобовий домашній арешт) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 15 лютого 2018 року (день проголошення вироку) зараховано відповідно до чинної редакції ч. 5 ст. 72 КК України (тобто в редакції Закону України № 2046-VIII), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Разом з тим колегія суддів вважає, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» N 3352-XII 30.06.1993 року попереднім ув`язнення є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з положеннями ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подану. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 слід зарахувати строк тримання під вартою з моменту затримання по 15 лютого 2018 року (дати звільнення з-під варти) включно, а обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 з моменту затримання по 30 листопада 2018 року включно.

Приймаючи до уваги, що на день набрання вироком законної сили обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 відбули призначене судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає необхідним у відповідності до положень ст. 377 КПК України звільнити їх з-під варти, як таких, які повністю відбули призначене їм покарання.

Застосовані у відношенні обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою підлягають скасуванню.

Колегія суддів не знаходить правових підстав для зарахування у строк покарання період застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі його захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 (з доповненнями), обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року залишити без задоволення.

Апеляційні скарги першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_25 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_23 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на ч. 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на ознаку повторності при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі зарахувати у строк покарання:

- ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 25 березня 2013 року по 30 листопада 2018 року включно;

- ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 14 червня 2012 року по 30 листопада 2018 року включно;

- ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2012 року по 30 листопада 2018 року включно;

- ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2012 року по 15 лютого 2018 року включно;

- ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2012 року по 30 листопада 2018 року включно;

- ОСОБА_12 з 19 березня 2012 року по 15 лютого 2018 року включно;

- ОСОБА_14 з 26 березня 2013 року по 30 листопада 2018 року включно.

ОСОБА_9 , як такого, який повністю відбув покарання, призначене йому вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року, звільнити з-під варти негайно.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою скасувати.

ОСОБА_11 , як такого, який повністю відбув покарання, призначене йому вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року, звільнити з-під варти негайно.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою скасувати.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4