гСправа № 358/478/19 Провадження № 1-м/358/1/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Івки, Богуславського району Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулось до Богуславського районного суду Київської області з клопотанням, в якому просить суд привести вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що 15 березня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 788/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 17.01.2019 за № 06-3982/19.

ОСОБА_4 засуджено вироком Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Заєльцовського районного суду м. Новосибірська від 01.06.2017 року до покарання у вигляді 16 (шістнадцяти) років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), в особливо великому розмірі) та частиною п`ятою статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 54 ГУФСВП Росії по Свердловській області»; кінець відбуття строку покарання 30.05.2032 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вироку Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року, ОСОБА_4 повинен сплатити процесуальні витрати у розмірі 20 700 рублів.

Згідно довідки бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 54 ГУФСВП Росії по Свердловській області» вбачається, що засуджений ОСОБА_4 має виконавчий лист про стягнення процесуальних витрат: серії ФС № 008940134 від 25.09.2018 року на суму 20 700 рублів, за яким утримання не проводилися.

ОСОБА_4 надав гарантії про сплату заборгованості за вироком російського суду ним та його родичами в повному обсязі, згідно заяви засудженого, яка додається до клопотання.

У матеріалах клопотання наявна медична довідка відносно ОСОБА_4 із зазначенням діагнозу: соматично здоровий; працездатний; етапом слідувати має можливість, а також характеристика на засудженого, відповідно до якої засуджений характеризується негативно.

На підставі викладеного, заявник просить суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Заєльцовського районного суду м. Новосибірська від 01.06.2017 року та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Заєльцовського районного суду м.Новосибірська від 01.06.2017 року, а також вирішити питання щодо виконання вироку Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат.

В судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити з урахуванням положень Кримінального кодексу України.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.

Вислухавши думку прокурора, який вважав можливим задовольнити клопотання і кваліфікувати діяння ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК України, а також призначити остаточне покарання за сукупністю вироків згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України, перевіривши матеріали, які були додані до клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 року та 26.09.2002 року відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином у разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, у разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України та ч. 4 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання (ч. 6 ст. 610 КПК України).

Відповідно до вироку Свердловського обласного суду від 04.09.2018 за кримінальним законом України:

- ч. 5 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч. 3 ст. 307 КК України, тобто незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах.

Санкція за ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи, що покарання за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, як обов`язкове додаткове покарання, оскільки ч. 5 ст.228.1 КК Російської Федерації не передбачено такого виду покарання, і вироком Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року такого виду покарання не застосувалось.

Таким чином, ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК України необхідно визначити покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішуючи питання про приєднання до вищевказаного покарання невідбутої частини покарання за вироком Заєльцовського районного суду м. Новосибірська від 01.06.2017 року, суд зазначає, що частина п`ята ст. 69 КК РФ відповідає частині 4 ст. 70 КК України.

Згідно положень ст. 70 КК України при сукупності злочинів:

ч. 1 суд призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань;

ч. 2 - при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі;

ч. 4 - за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У своєму клопотанні Міністерство юстиції України при визначенні строку покарання, який підлягатиме відбуванню ОСОБА_4 у разі передачі його в Україну, просить врахувати вимоги ч.1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Конвенції щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду, з метою створення належних підстав для реалізації засудженим права бути переданим в Україну. Звертають увагу суду на судову практику в Російській Федерації, відповідно до якої відмовляють у передачі засуджених громадян України у разі, якщо визначене в Україні покарання є меншим за визначене у вироку.

Згідно зі ст.10 Конвенції, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку, для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи наведене з урахуванням положень ч.ч. 2, 4 ст. 70 КК України суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Крім того, вироком Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року стягнуто з ОСОБА_4 процесуальні витрати у розмірі 20 700 рублів.

Відповідно до довідки бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 54 ГУФСВП Росії по Свердловській області», засуджений ОСОБА_4 має виконавчий лист про стягнення з нього процесуальних витрат: серії ФС № 008940134 від 25.09.2018 року на суму 20 700 рублів, за яким утримання не проводилися.

Тому вирок Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року на підставі ч. 6 ст. 610 КПК України підлягає приведенню у відповідність з законодавством України в частині процесуальних витрат.

Суму даних процесуальних витрат суд вважає необхідним визначити у національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 20.05.2019 року, який становить 10 російських рублів за 4,0797 гривень. Отже, з ОСОБА_4 в дохід Російської Федерації підлягають стягненню процесуальні витрати у розмірі 8444,98 грн. (20 700 руб. х 0,40797 грн. = 8444,98 грн.).

Керуючись ст.ст. 9, 10-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, ст.ст. 602, 606-610 КПК України, ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 307 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Свердловського обласного суду від 04.09.2018 року відносно ОСОБА_4 .

Визначити, що ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Свердловського обласного суду від 04 вересня 2018 року, відповідає ч. 3 ст. 307 КК України.

Визначити, що ч. 5 ст. 69 КК Російської Федерації, згідно якої ОСОБА_4 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів згідно вироку Свердловського обласного суду від 04 вересня 2018 року, відповідає ч. 4 ст. 70 КК України.

Засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Свердловського обласного суду від 04 вересня 2018 року визначити покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом частково складання з покаранням, призначеним за вироком Заєльцовського районного суду м. Новосибірська від 01 червня 2017 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 04 вересня 2018 року. Зарахувати в рахунок відбутого покарання час утримання ОСОБА_4 під вартою і покарання, відбуте по першому вироку суду з 31 травня 2016 року до 03 вересня 2018 року із розрахунку один день за один день.

Визначити в національній валюті України за курсом Національного банку України станом на 20.05.2019 суму процесуальних витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 до федерального бюджету держави Російська Федерація в розмірі 8444,98 грн.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області протягом семи днів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну, а також до центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1