Ухвала
Іменем України
06 травня 2019 року

м. Київ
справа № 761/30354/17
провадження № 51-2156ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року,
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України. Постановлено привести у відповідність із законодавством України вирок Каширського міського суду Московської області від 22 листопада 2016 року, яким громадянина України ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Зазначеною ухвалою визначено, що громадянин України ОСОБА_5 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч.1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років без конфіскації майна. Строк відбування покарання ОСОБА_5 постановлено рахувати з 22 листопада 2016 року; в строк відбування покарання постановлено зарахувати час перебування під вартою з 27 березня 2016 року по 21 листопада 2016 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року вказане судове рішення змінено. Постановлено вирок Каширського міського суду Московської області від 22 листопада 2016 року, яким громадянина України ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму привести у відповідність із законодавством України та визначити, що громадянин України ОСОБА_5 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч.1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
Як убачається з касаційної скарги, захисник ставить питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Питання, які вирішуються судом під час приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, вирішуються судом за правилами глави 46 КПК України «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» і порядок їх вирішення врегульовано у ст. 610 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 610 КПК України передбачено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено.
З огляду на наведене, а також з урахуванням того, що оскаржувані ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК України, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані ухвали судів обох інстанцій, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Такий висновок узгоджується із раніше висловленою позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального Верховного Суду щодо вказаного питання, викладеного в ухвалі від 20 березня 2018 року у справі № 404/4052/16-к.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Зважаючи на викладене, у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою на зазначені судові рішення необхідно відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3