Номер провадження: 11-сс/813/777/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 р., якою відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чорноморськ Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, але в силу ст. 89 КК України вважається не судимим,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначення розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначення розміру застави у розмірі п`ятисот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 960 500 грн. У разі внесення застави, на підозрюваного покладаються обов`язки строком на два місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали слідчого обчислюється з 25.04.2019 р. та припиняє свою дію 03.06.2019, в межах строку досудового розслідування.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався в своїй ухвалі на те, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_9 після вчинення злочину уникав кримінального переслідування, не сприяє розкриттю злочину, у минулому двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення навмисних злочинів, а також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим, поведінки підозрюваного, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З огляду на це, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам на даному етапі досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що умисні, протиправні дії вчинені суспільно небезпечним способом та могли призвести до настання тяжких наслідків у вигляді шкоди здоров`ю та життю людей, які знаходились поряд з місцем події, дають підстави вважати, що застава у межах, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків на даному етапі досудового розслідування, тому слідчим суддею визначено розмір застави ОСОБА_9 , який перевищує вісімдесят розмірів мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1) з наданих до суду доказів винуватість ОСОБА_9 не підтверджується системою беззаперечних доказів, оскільки підозра ґрунтується лише на показах підозрюваного ОСОБА_10 , протоколі огляду відео з камер зовнішнього спостереження, яке фіксує лише посадку двох осіб у автомобіль, а також показами свідка ОСОБА_11 , протокол допиту якого взагалі відсутній в матеріалах провадження;
2) ні слідчий, ні прокурор не навели обставини, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а зазначені у клопотанні слідчого ризики є лише його припущеннями, оскільки свідків вчинення злочину немає, потерпілим у кримінальному провадженні є юридична особа, а з 20.12.2018 р. до розгляду клопотання слідчого ОСОБА_9 не переховувався від органів досудового розслідування;
3) слідчий суддя не врахував майновий стан ОСОБА_9 та застосував до нього непомірно великий розмір застави, що йде в розріз з практикою Європейського суду з прав людини;
4) слідчим суддею не враховано обставини зазначені у ст. 178 КПК України, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання, проживає разом з дружиною та двома дітьми, один з яких є інвалідом 1 групи (ДЦП)
Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
При цьому ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
З матеріалів провадження видно, що 25.04.2019 р. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме у тому, що він, маючи злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження майна, а саме автомобілю марки "Меrcedes-Benz S 500 4MATIC", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ "Холтов ЛТД", підшукав для виконання цього злочинного умислу ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які приблизно о 14 год. 05 хв. 20.12.2018 р. реалізували план ОСОБА_9 , шляхом підпалу вищевказаного автомобілю, який знаходився на парковці поряд з будинком № 7 по вул. Дерибасівській в м. Одесі. Після вчинення злочину, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 на автомобілі марки "Opel Zafira" н.з. НОМЕР_2 литовської реєстрації під керуванням ОСОБА_9 зникли в невідомому напрямку.

Відповідно до санкції зазначеної норми кримінального закону, вона передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.
Мотивуючі обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, слідчий суддя послався в ухвалі на матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, копії яких долучені до клопотання, а саме: протокол допиту підозрюваного ОСОБА_10 , протокол огляду предмету (відео) з камер зовнішнього спостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 .

Доводи сторони захисту щодо посилання слідчого судді в ухвалі на протокол допиту свідка ОСОБА_11 , який відсутній в матеріалах провадження, колегія суддів знаходить слушним, проте вважає, що вказана обставина є технічною опискою, оскільки в матеріалах, доданих до клопотання слідчого наявний протокол допиту свідка ОСОБА_13 , відповідно до показів якого, останній був присутнім при допиті підозрюваного ОСОБА_10 та під час проведення слідчого експерименту, та засвідчував факт добровільності надання ним показів, які викривають ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині.

Тобто, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, підтверджується наведеними вище доказами, є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність вказаних вище ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.
Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги, більш того, на даний час триває досудове розслідування, під час якого мають бути досліджені всі обставини справи, шляхом призначення експертних досліджень, проведення одночасних допитів, впізнання та інших необхідних слідчих (розшукових) дій, а слідчий суддя або суд, у даному випадку, позбавлені можливості давати оцінку допустимості доказів.
Окрім того, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Погоджуючись з висновками слідчого судді, щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому його підозрюють, оскільки він вчинений групою осіб, шляхом підпалу в місці, де періодично з`являються люди, та міг спричинити тяжкі наслідки для сторонніх осіб, тяжкість покарання, яка може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним, що дає підстави апеляційному суду вважати про існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_9 з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім того, на даний час не встановлені всі співучасники злочину, у зв`язку з чим існує ризик незаконного впливу підозрюваним на них, з метою зміни реальних показів.

Після вчинення злочину підозрюваний уникав кримінального переслідування, та не сприяв розслідуванню злочину. Більш того, ОСОБА_9 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжкого злочину та відповідних висновків для себе не зробив, у зв`язку з чим існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, а доводи захисника ОСОБА_8 з даного приводу не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовані під час апеляційного розгляду скарги.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

Окрім того, апеляційний суд також вважає необґрунтованими твердження захисника про те, що, розмір застави, визначений слідчим суддею, є непомірним для нього та йде в розріз із практикою Європейського суду з прав людини.
Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував дані щодо поведінки підозрюваного під час та після вчинення інкримінованого злочину, обставини кримінального правопорушення, в результаті якого завдано шкоду майну, вартість на часткове відновлення якого на час апеляційного розгляду скарги склала більше 100 000 грн. та не є остаточною.

Окрім того, приймаючи до уваги, що умисні, протиправні дії вчинені суспільно небезпечним способом та могли призвести до настання тяжких наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю та життю людей, які знаходились поряд з місцем події, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчим суддею обґрунтовано прийняте рішення про те, що застава в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. А тому, враховуючи положення абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вважає обґрунтованим рішення слідчого судді про необхідність визначення ОСОБА_9 застави в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 960 500 гривень.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника з приводу не врахування слідчим суддею обставин, передбачених ст. 178 КПК України, колегія суддів знаходить їх слушними, проте наявність постійного місця проживання та родини, в якій він є годувальником двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом 1 групи не завадили останньому бути співучасником тяжкого злочину, який в свою чергу міг призвести до настання тяжких наслідків у вигляді завдання шкоди життю та здоров`ю людей та жодним чином не може зменшити тяжкість інкримінованого йому злочину, а також характеру та обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_9 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 р., якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4