У Х В А Л А
Справа № 185/2868/19

Провадження № 1-кс/185/1076/19

02 квітня 2019 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши погоджене із прокурором Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
Клопотанням, яке надійшло для розгляду слідчому судді, слідчий порушує питання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 30 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Вивчивши клопотання слідчого та матеріали додані до клопотання щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, проаналізувавши та зіставивши результати розгляду клопотання слідчого між собою, та у сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням приходжу до наступного висновку.

Так, в провадженні СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 30 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 1 ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
30 березня 2019 року в ході проведення у приміщенні Павлоградського відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» огляду речей, були вилучені чотири металевих фрагменти неправильної форми, вилучені з тіла ОСОБА_5 під час розтину трупу.

Крім того, під час проведення 30 березня 2019 року у приміщенні Павлоградського відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» огляду, вилучений одяг, в якому перебував на час вчинення вбивства постраждалий ОСОБА_6 , а саме: одна пара чобіт, светр байховий (сорочка), светр (тільняшка), куртка, штани, підштаники та труси.

30 березня 2019 року вказані речі було визнано згідно ст. 98 КПК України речовими доказами.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме - одна пара чобіт, светр байховий (сорочка), светр (тільняшка), куртка, штани, чотири металевих фрагменти неправильної форми, вилучені з тіла ОСОБА_5 - відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, та на нього необхідно накласти арешт.
Водночас, відповідно до п.5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 30 березня 2019 року, приблизно о 08 год. 12 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , за використанням двоствольної мисливської рушниці ИЖ 58 серії НОМЕР_1 , 16 калібру, на ґрунті неприязних стосунків з приводу поділу межі між домоволодіннями, здійснив постріл в область серця ОСОБА_6 , завдавши останньому тілесні ушкодження, в результаті яких ОСОБА_6 помер.

Слідчим в клопотанні не доведено та не обґрунтовано, що підштаники та труси в яких перебував на час вчинення вбивства постраждалий ОСОБА_6 можуть містити на собі сліди вчинення злочину або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та у випадку не накладення на них арешту, можуть бути зіпсовані, знищені, приховані, приводить до висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна в цій частині не є обґрунтованим, оскільки відсутність вказаних підстав нівелює необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, і, відповідно, звернення до слідчого судді для здійснення ним судового контролю при втручанні в майнові права .
Враховуючи те, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 167 КПК про те, що такий забезпечувальний захід триває до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тобто тимчасовість цього заходу обумовлюється його застосуванням без дозволу слідчого судді, який у разі позитивного вирішення питання про арешт майна по суті легітимізує його попереднє вилучення, чим забезпечується, зокрема, допустимість доказів, якщо вилучені предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання, слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 погоджене із прокурором Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 30 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування, на одяг постраждалого ОСОБА_6 , а саме на: одну пара чобіт, светр байховий (сорочка), светр (тільняшка), куртку, штани, чотири металевих фрагменти неправильної форми, вилучені з тіла ОСОБА_5 ..

В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1