ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1399/19 Справа № 210/6225/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якоюзадоволено клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції взагалі не взято до уваги той факт, що ОСОБА_7 був раніше засуджений за аналогічний тяжкий злочин 06.05.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.121, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, тобто злочин, за який ОСОБА_7 відбуває на теперішній час покарання, скоєно в період іспитового строку, що свідчить про наявність у засудженого рецидиву злочину, а також його стійку протиправну поведінку, та небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 й раніше притягався до кримінальної відповідальності, оскільки був засуджений у 2002 році, однак незважаючи на те, що ця судимість є погашеною, можна зробити висновок про схильність засудженого до вчинення тяжких злочинів.
Вказує на те, що судом повністю не вивчено та не надано належної оцінки особі ОСОБА_7 , а взято до уваги лише поведінку за останній незначний період відбування покарання.
Зазначає, що з матеріалів особової справи, зокрема вироків суду від 06.05.2014 року та 13.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 не одружений, дітей не має, вчиняв злочини у стані алкогольного сп`яніння.
Посилається на те, що ОСОБА_7 за період відбування покарання не мав жодного побачення з рідними, отримав 5 посилок за 2 роки, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.
Вказані обставини свідчать про наявність ризику можливості незаконного залишення місця обмеження волі засудженим.
Також ОСОБА_7 у виправній колонії офіційно не працював, оскільки мав 2 групу інвалідності до 01.11.2017 року, після чого у МСЕК не оглядався, що ставить під сумнів фізичну можливість засудженого працювати належним чином.
Зазначає, що отримані засудженим грамоти за суспільно-корисну працю у храмі не є заохоченнями, оскільки видані не посадовими особами колонії та не в порядку, встановленому ст.ст. 130, 131 КВК України.
Таким чином, в досліджених судом першої інстанції матеріалах відсутні дані про систематичне залучення до праці засудженого, тому висновок суду про сумлінне ставлення до праці є необгрунтованим.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та замінено ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням - обмеженням волі на невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 6 днів.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, з матеріалів особової справи № 17-Д-17 вбачається, що хоча засуджений раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак станом на час звернення до суду стягнення погашені, останнє стягнення було накладено на засудженого, ще в 2016 році, по теперішній час порушень режиму утримання не допускав, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має сім заохочень, таким чином суд дійшов висновку, що засуджений довів своє виправлення, відбув необхідну частину покарання, а тому є підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Головною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений став на шлях виправлення.
Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання.
Суд першої інстанції не додержався зазначених вимог закону, оскільки, задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст.82 КК України, не в повному обсязі дослідив особу засудженого, зокрема відомості, що його характеризують.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи щодо ОСОБА_7 , встановила, що відповідно до характеристики на засудженого, він з 05.05.2015 року по 16.01.2017 року характеризувався негативно, з 19.01.2017 року характеризувався позитивно, однак заохочувальні норми згідно із ст.101 КВК України та ст.82 КК України до засудженого не застосовувались у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 є інвалідом.
При цьому, те, що ОСОБА_7 не звертався повторно до МСЕК не свідчить про його стан здоров`я, що дає можливість сумлінно працювати у місці, визначеному адміністрацією виправного центру, що є обов`язком засудженого до обмеження волі, відповідно до ч.4 ст.59 КВК України.
Разом з цим, суд першої інстанції не надав оцінку цим обставинам, та дійшов висновку про заміну ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі.
Окрім того, ОСОБА_7 має 3 стягнення, які хоч і погашені, однак повинні враховуватися при розгляді питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як дані, що характеризують особу засудженого.
Також, посилання суду на те, що засуджений працевлаштований при церкві не свідчить про його офіційне працевлаштування в установі, а тому висновок суду про сумлінне ставлення до праці ОСОБА_7 є необгрунтованим.
Між тим, доводи прокурора про те, що засуджений раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічний тяжкий злочин, не є безумовною підставою для відмови у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки судом першої інстанції належним чином не перевірено ставлення засудженого до праці та його стан здоров`я, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 82 КК України слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишенню без задоволення як необгрунтованого.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4