Постанова
Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 159/4129/16-к
провадження № 51- 149 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 20 травня 2016 року о 15:40, перебуваючи у приміщенні коридору управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області, що у м. Ковелі Волинської області, по вул. Грушевського, 14, на грунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_8 , під час сварки з останньою, з метою відсторонити її від дверей до кабінету № 3 вказаного приміщення, взяв потерпілу за руки, стиснувши їх, та завдав удар правою ногою по лівій нозі потерпілої. Коли потерпіла втратила рівновагу, умисно різко відпустив її, від чого остання впала на підлогу обличчям догори та, таким чином, отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 03 листопада 2017 року скасував вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.
При постановленні рішення про закриття провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК, апеляційний суд виходив з того, що в діях ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК, оскільки з досліджених доказів не вбачається наявності в нього умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, а його рефлекторні рухи були нічим іншим, як реакцією на дії потерпілої ОСОБА_8 , яка була ініціатором конфлікту та нападу на нього, що свідчить про необережну форму вини ОСОБА_6 .
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає ухвалу апеляційного суду незаконною і необґрунтованою, оскільки апеляційний суд усупереч положенням статей 22, 23, 404 КПК, шляхом часткової перевірки письмових доказів в іншому кримінальному провадженні, які не відкривались стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК, дійшов неправильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, апеляційний суд не надав оцінки цим доказам у взаємозв`язку з тими, які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувачення ОСОБА_6 , не звернув уваги на те, що кримінальне провадження за фактом заподіяння ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження було закрито у зв`язку з відсутністю події злочину і постанова про закриття цього провадження не скасована.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення,а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому ст. 412 КПКпередбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПКпередбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що наведених вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції дотримано не було.
Як убачається з вироку, визнаючи ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, суд першої інстанції послався на показаннянадані в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; дані, що містяться в висновку судово-медичної експертизи, які в судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_13 .

Разом з тим, приймаючи рішення про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, апеляційний суд безпосередньо не дослідив всіх доказів, які на думку суду першої інстанції та сторони обвинувачення, підтверджували винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, обмежившись лише дослідженням письмових доказів наданих стороною захисту, без належного їх аналізу та оцінки у взаємозв`язку з іншими доказами у кримінальному провадженні, передчасно прийняв рішення про закриття кримінального провадження через відсутність в діях ОСОБА_6 суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК у зв`язку з відсутністю умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.

Крім того, посилаючись в своєму рішенні на показання свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , надані ними під час досудового розслідування, суд апеляційної інстанції безпосередньо в судовому засіданні їх не допитав.

Системний аналіз норм кримінального процесуального закону дозволяє зробити висновок про необхідность дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 КПК, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно дост. 370 КПК, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК підлягає скасуванню.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення.
За огляду на викладене, ухвалаапеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3