Справа № 451/1851/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/601/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 451/1851/13-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою прокурора Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року про повернення обвинувального акта,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000358 від 20 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України повернуто прокурору Радехівської місцевої прокуратури.
На ухвалу суду прокурор Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки підстави для повернення обвинувального акта, які зазначені в оскаржуваній ухвалі суду, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону. Не погоджується з рішенням суду про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_5 , оскільки наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову з його юридичною формулою. На думку прокурора, з тексту обвинувального акта видно, що вимоги ст. 291 КПК України прокурор виконав, а тому твердження суду першої інстанції про те, що формулювання обвинувачення є неконкретним не ґрунтуються на вказаній кримінальній процесуальній нормі. При цьому, звертає увагу, що виходячи зі змісту ч.2 ст. 337, ч.1 ст. 338 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши судове рішення в межах ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт в частині формулювання пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України не є конкретним.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
У відповідності до п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинний містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення кримінального закону та формулювання обвинувачення.
При цьому, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України.
З обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України № 0000385 вбачається, що у ньому міститься виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, проте відсутнє формулювання обвинувачення відповідно до закону.
Зокрема, в обвинувальному акті, в частині формулювання обвинувачення міститься наступне: такими своїми умисними діями, що виразились у вчиненні опору працівнику правоохоронного органу під час вчинення ним службових обов`язків та спричиненні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я потерпілому ОСОБА_9 , у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачення не є конкретним, оскільки обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку КПК України.
При цьому, з формулювання «у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків» для суду є незрозумілим, опір був вчинений одному працівнику правоохоронного органу, чи декільком працівникам правоохоронного органу.
Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Ця норма узгоджується із п.(а) ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), а саме бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
З огляду на викладене апеляційні доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, є необґрунтованими.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам закону та необхідність повернення його прокурору.
Доводи прокурора про те, що відповідно до вимог ст.ст. 337, 338 КПК України прокурор, під час судового розгляду, може змінити обвинувачення, а тому ухвала підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України був складений слідчим 14 листопада 2013 року та затверджений прокурором ОСОБА_8 18 листопада 2013 року, і надійшов до суду першої інстанції 25 листопада 2013 року. Підготовче провадження було призначено на 03 грудня 2013 року, і з цього часу розпочався судовий розгляд кримінального провадження, який тривав до 12 травня 2017 року виходу суду до нарадчої кімнати. Тобто, у прокурора було достатньо часу (більше 3 років 6 місяців) для того, щоб скористатись вимогами ст.ст. 337, 338 КПК України та змінити пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, однак прокурор таким правом не скористався.
Інші доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду й колегія суддів їх до уваги не бере.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4