Справа №: 630/641/17
У Х В А Л А
іменем України

22 березня 2019 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

законних представників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області кримінальне провадження відносно неповнолітніх ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України. ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 , повідомлено про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Судове засідання призначено на 22 березня 2019 року о 09 год. 30 хв.

В судове засідання з`явилися прокурори, законні представники та захисники неповнолітніх обвинувачених, неповнолітні обвинувачені.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_14 раніше обраних запобіжних заходів.

Відповідно до ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 28 січня 2019 року відносно ОСОБА_14 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 березня 2019 року.

Відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 29 березня 2019 року з 21.00 год. по 07.00 годину наступного дня, згідно ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 28 січня 2019 року.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, щодо продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи те, що на теперішній час відсутні родичі в Харківській області, які б могли забезпечити житлом та всім необхідним, інші ризики є припущенням та на теперішній час стороною обвинувачення не доведені.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , законний представник не заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи обраний запобіжний захід обґрунтованим та достатнім, але просили визначити час з 21.00 год. до 07.00 год. ранку, оскільки ОСОБА_16 працює, на підтвердження чого надали цивільно правовий договір № 11112 від 01 березня 2019 року. Крім того, адвокат ОСОБА_8 зазначив, що раніше судом за ухвалою визначався саме такий час, жодних порушень зобов`язань ОСОБА_16 не допускав.

Неповнолітні обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_13 їх законні представники та захисники підтримали думку захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_14 .

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»

У п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобовязана мати докази, достатні для предявлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачується в скоєнні зокрема тяжких злочинів, відсутні належні гарантії та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики їх ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, доцільно вирішувати питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується обвинуваченому, відповідності особи обвинуваченого та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_14 інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

.Судом приймаються до уваги доводи захисника ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_6 , але приймає до уваги те, що ОСОБА_14 обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, будучи засудженим за вчинення корисливого злочину на шлях виправлення не став, немає жодних родичів на підконтрольній території України.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що ризики, які існували при обранні відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зникли, суд приходить до висновку про необхідність продовження такого запобіжного заходу на 2 місяці.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу закінчується 29 березня 2019 року, однак, судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 необхідно продовжити.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_14 задовольнити повністю, ОСОБА_16 задовольнити частково.

Міру запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 21 травня 2019 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 21 травня 2019 року включно, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 год. по 07.00 годину наступного дня.

Роз`яснити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_16 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю за поведінкою неповнолітнього ОСОБА_16 направити до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)ОСОБА_1