Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

11 грудня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 0001015,

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінено запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладенням процесуальних обов`язків щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Строк дії ухвали до 20 січня 2019 року.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, ОСОБА_7 25 вересня 2018 року близько 11-00 год, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_14 2000 доларів США та біжутерію, чим останньому було завдано збитків на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Так, 25.09.2018 року близько 17-ої год ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

26.09.2018 року близько 16 год 30 хв ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду від 28 вересня 2018 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із встановленим строком до 23 листопада 2018 року.

Відмовляючи в клопотанні слідчого щодо продовження обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя мотивував тим, що наведені прокурором ризики є характеристикою можливої ситуації, що має невизначеність у результаті, при можливій наявності несприятливих наслідків, а не предметним обґрунтуванням ризиків. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи певних обмежувальних заходів.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що прокурором при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведено обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшились та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам. Слідчим суддею усупереч вимогам п.2 ч.1 ст.178, п.4 ч.2 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не враховано характер, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Зокрема, судом не прийнято до уваги матеріали досудового розслідування, які свідчать про те, що факт квартирної крадіжки, яка вчинена групою осіб набув широкого резонансу в суспільстві. Просить ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду від 22.11.2018 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора про задоволення апеляційної скарги, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали клопотання й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_7 , не встановив необґрунтованих чи недопустимих обставин в даному кримінальному провадженні. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України та роз`яснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, який обирається лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим його процесуальних обов`язків та належної поведінки.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопрушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обгрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обгрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного законом до тяжких злочинів. Разом з тим, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується. Доказів перешкоджання підозрюваним у кримінальному провадженні прокурором не наведено ні в апеляційній скарзі, ні при судовому розгляді в апеляційному суді.

За таких обставин покликання прокурора на те, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та обрання ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо ОСОБА_7 , та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду від 22 листопада 2018 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3