КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/178/2019 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання молодший лейтенант.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 встановлено обчислювати з 10.02.2018 р.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 81299,46 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , законного представника неповнолітніх: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шкоду, завдану смертю батька, у розмірі 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 10.02.2018 і до досягнення ними повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 150000 грн. моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_10 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 200000 грн., та як законного представника ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 200000 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено у виді тримання під вартою.
По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Судом визнано доведеним,що 10.02.2018 приблизно о 12.30 год. ОСОБА_8 , знаходячись на зупинці громадського транспорту поблизу будинку № 52 по вул. Попудренка в м.Києві, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив в побутовий конфлікт з ОСОБА_13 , в ході розвитку якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний намір, утримуючи в правій руці кухонний ніж, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_13 та із достатньою силою клинком кухонного ножа з метою спричинення смерті ОСОБА_13 наніс йому один удар в область грудної клітки, внаслідок чого спричинив потерпілому проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, внаслідок яких наступила смерть ОСОБА_13 на місці події.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України,як умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вбивство.
Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2018, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через його м`якість. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі. Врешті вирок залишити без змін.
Захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року змінити шляхом пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України призначивши покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Виключити з вироку призначене додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання молодший лейтенант. Зменшити розмір стягнутих аліментів на користь ОСОБА_10 , як законного представника дітей у розмірі видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Зменшити розмір стягнутих грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 за виключенням витрат на поминальні обіди до 25 951 грн. 46 коп. та зменшити розмір моральної шкоди із врахуванням майнового стану обвинуваченого.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом не визнано обтяжуючу покарання ОСОБА_8 обставиною вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, хоча в судовій справі містяться докази його алкогольного сп`яніння.

Також апелянт зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було допущено порушення вимог кримінального законодавства України при визначенні відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
На думку апелянта, фактично призначене покарання ОСОБА_8 являється явно несправедливим внаслідок своєї м`якості та є таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, тому вирок суду є незаконним та не може залишатися в силі.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що при визначенні міри покарання судом першої інстанції не враховано характеризуючі дані обвинуваченого, а саме, що останній будучи командиром взводу у танковому батальйоні зарекомендував, себе як офіцер високих морально-ділових та трудових якостей. До своїх обов`язків відносився з великою відповідальністю, сумлінністю. Не надано оцінки протиправної поведінки потерпілого відносно ОСОБА_8 , а саме той факт, що потерпілий висловлював погрози, завдавав побоїв та збив шапку у ОСОБА_8 , відірвав капюшон від куртки, що і стало причиною неприязних відносин та спровокувало глибоке обурення у ОСОБА_8 .
Також апелянт вважає, що в обвинувальному акті та у вироку суду неповно зазначено обставини, які пом`якшують покарання.
На думку захисту, окрім щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину необхідно віднести до обставин, що явно пом`якшують покарання ОСОБА_8 , те що він раніше ніколи не мав судимостей, у нього бездоганна поведінка під час виконання воєнних обов`язків та відсутні будь-які дисциплінарні стягнення за весь час проходження служби, високі показники виконання своїх службових обов`язків, наявність урядових відзнак, подяк та нагород, серед яких на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2016 року №53/2016 відзнака Президента, медаль «За оборону рідної Держави» Всеукраїнського об`єднання «Країна» та медаль «За оборону Авдіївки» від Військово- цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області, стан здоров`я, оскільки він 30.07.2017 отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини під час ведення вогню в зоні бойових дій. В результаті якого 15.09.2017 року проведено оперативне лікування кісткового дефекту правої скроневої кістки розміром 4,7x3 см площею 16 кв.см., який закрито акриловою пластиною. Через відсутність можливості встановлення інвалідності під час перебування в СІЗО ОСОБА_8 не зміг представити суду відомості про свою інвалідність, але медичні заключення наявні в матеріалах та були предметом огляду медичних експертів.
Тому на думку апелянта, вказані обставини можуть бути зараховані як такі, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та дають підстави для застосування положення ст. 69 КК України.
Також апелянт зазначає, що вирок суду не містить обґрунтувань, чому суд прийшов до переконання щодо позбавлення спеціального звання - молодшого лейтенанта.
Оскільки матеріали справи містять докази бездоганної поведінки ОСОБА_8 під час проходження служби, а наявність державних відзнак говорить про відповідальне відношення до своїх службових обов`язків, що може бути використано на користь ОСОБА_8 та можливості не призначати додаткового покарання - позбавлення військового звання.
Крім того апелянт зазначає, що вони не погоджуються з цивільним позовом, оскільки ОСОБА_8 визнав його частково, а саме право дітей на аліменти, та просив суд врахувати фактичну неможливість сплатити заявлені аліменти у сталій грошовій сумі по 1300 гривень на кожну дитину. Під час судових дебатів просили суд призначити аліменти не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Тому апелянт вважає, що стала грошова сума аліментів у вигляді 1300 грн. на кожну дитину не доведено можливістю сплачувати їх ОСОБА_8 , окрім того з поданих довідок про доходи потерпілого вбачається, що доходи потерпілого не були значними, доказів про фактичну можливість сплачувати сумму 2600 грн. щомісячно матеріалами справи не підтверджено.
На думку апелянта до спірних правовідносин необхідно застосувати вимоги ч. 2 ст. 1200 ЦК України, яка передбачає, що шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Згідно з представлених довідок про доходи потерпілого зазначена сумма 2600 грн. на аліменти є не співрозмірною. Так як дохід потерпілого визначеного в самому цивільному позові становив 3900 грн.
Також апелянт зазначає, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання та підлягають виключенню з витрат.
Також апелянт вважає, що при призначенні моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 в розмірі 150 000 грн на користь ОСОБА_10 , а також на користь ОСОБА_10 , як законного представника ОСОБА_11 , 2008 року народження - 200 000 грн та 200 000 грн., як законного представника ОСОБА_11 , 2012 року народження, судом першої інстанції не враховано можливість сплатити таку шкоду обвинуваченим ОСОБА_8 , його матеріальний стан, відсутність будь-якого майна.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Потерпілою ОСОБА_10 , подано через канцелярію суду заяву в якій остання зазначає, що в зв`язку з сімейними обставинами вона не може брати участь в судових засіданнях, тому просить проводити розгляд даної справи у її відсутність та відсутність її представника. Міру покарання просить призначити відповідно до чинного законодавства та повністю покладається на розсуд суду.
Враховуючи подану заяву потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів з врахуванням вимог ст. 405 КПК України, вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутність потерпілої та її представника.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , якій підтримали апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_6 та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_6 та підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, апелянтами не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було допущено порушення вимог кримінального законодавства України, оскільки призначене покарання ОСОБА_8 являється явно несправедливим внаслідок своєї м`якості та є таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.
Так, статтею65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який не є судимий, характеризується позитивно, є учасником АТО, має ряд заохочень і нагород за прийняття участі в АТО, пом`якшуючі покарання обставини, також судом враховано стан здоров`я обвинуваченого, обставини та наслідки вчинення ним злочину, предмет та спосіб вчинення злочину, та прийшов до вірного висновку за необхідне обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , судом визнано щире каяття у вчиненому і активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується.
Доводи прокурора про те, що суд безпідставно не визнав обтяжуючу обставину покарання ОСОБА_8 вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в справі містяться докази його алкогольного сп`яніння, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так, як вбачається з обвинувального акту, при викладі фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не зазначено кваліфікуючої ознаки, яка обтяжує покарання, а саме, перебування останнього в стані алкогольного сп`янінні.
Також судом першої інстанції встановлено, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 під час вчинення умисного вбивства не підтверджений об`єктивними медичними даними, такі висновки ґрунтуюся на доказах, які містяться в матеріалах справи.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України є занадто суворим, оскільки з урахуванням обставин справи, які були встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції, перевірені під час апеляційного розгляду, а саме, що ОСОБА_8 раніше злочинів не вчиняв, характеризується виключно позитивно, є учасником АТО, має ряд заохочень і нагород за прийняття участі в АТО, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття і активного сприяння розкриттю злочину, стан його здоров`я, а також з урахуванням, поведінки ОСОБА_8 під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання в нижчих межах санкції інкримінованого йому злочину, ніж призначив суд першої інстанції, оскільки таке покарання у виді позбавлення волі сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та матиме на меті запобігання в подальшому вчиняти злочини.
Доводи апелянта про необхідність застування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 69 КК України, при призначенні покарання є безпідставними, та не найшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки не встановлено істотних обставин, які знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для застосування до ОСОБА_8 ст. 69 КК України, з урахуванням обставин справи і наслідків вчинення ним злочину, відсутні.

Доводи, щодо вирішення цивільних позовів, з якими частково не згоден ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.
Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Цих вимог закону при розгляді даного провадження місцевим судом було дотримано.
Як убачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, щодо визначення та обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 , суд задовольнив позов в цій частині частково та врахував, що потерпіла і неповнолітні діти, інтереси яких вона представляє, внаслідок злочинних дій обвинуваченого втратили рідну людину чоловіка і батька і цю втрату відновити неможливо, потерпіла і діти перебували на повному матеріальному забезпеченні загиблого тому прийшов до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 150 000 гривень, моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_10 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_11 , 2008 року народження, 200 000 гривень та як законного представника ОСОБА_11 , 2012 року народження, 200 000 гривень.
Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що діями обвинуваченого потерпілим було заподіяно сильних душевних страждань у зв`язку з втратою чоловіка і батька, через що відбулися зміни в психоемоційному стані, що призвели до моральних страждань. Також виходячи при цьому з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд врахував конкретні обставини провадження та докази досліджені і оцінені в судовому засіданні, діяв на власний розсуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, при визначенні суми моральної шкоди виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, обсяг та глибину фізичних і душевних страждань потерпілих, вимушеність змін у їх повсякденному житті та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині матеріальної шкоди підлягає лише частковому задоволенню на суму 81299,46 гривень, оскільки остання понесла витрати на поховання (ритуальні послуги, поминальний обід) та вартості ліків за призначенням лікаря, позивні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та підтвердженні належними письмовими доказами. Дані обставини не спростовано апелянтом під час апеляційного розгляду.
Також судом першої інстанції правильно визначено стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_11 , 2008 року народження та ОСОБА_11 , 2012 року народження, шкоду, завдану смертю батька, у розмірі 1300 гривень, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 10.02.2018 і досягнення повноліття.
Таким чином, рішення суду щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілих.
З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції, і підстави вважати його необґрунтованим відсутні.
Таким чином, кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 не допущено.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є небгрунтованими.

Разом з тим є слушними доводи апеляційної скарги, в частині безпідставного позбавлення ОСОБА_8 , спеціального звання молодший лейтенант відповідно до вимог ст. 54 КК України, виходячи з наступного.
Відповідно до наведених роз`яснень у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу як вид покарання не зазначається у санкціях норм Особливої частини КК ( 2341-14 ) і застосовується за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 52 і ст. 54 КК це покарання є додатковим і може бути застосоване судом лише щодо особи, засудженої за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, із наведенням у вироку відповідних мотивів.
Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд не навів мотивів для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення військового спеціального звання молодший лейтенант, а лише послався на те, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що застосування щодо ОСОБА_8 , в даному випадку додаткового покарання у виді позбавлення військового спеціального звання молодший лейтенант, є не доречним, оскільки скоєний ОСОБА_8 особливо тяжкий злочин не був пов`язаний із використанням прав та повноважень, якими він володіє на підставі наявності відповідного військового, спеціального звання.
Таким чином колегія суддів вважає, що призначення цього виду покарання є правом, а не обов`язком суду, тому керуючись своїм розсудом, з урахуванням конкретних обставин даної справи та особи винного, вважає необхідним виключити з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 рокупосилання суду на призначення додаткового покарання відповідно до вимог ст.54 КК України спеціального звання молодший лейтенант.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,- задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року, яким ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК Українидо покарання, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Виключити з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року посилання суду на призначення додаткового покарання, відповідно до вимог ст. 54 КК України, спеціального звання молодший лейтенант.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4