ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4907/18
Провадження № 1-кп/636/114/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000170, внесеному 15 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, українця, не судимого, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, радіотелефоніста радіостанції Р-142Н радіовзводу центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , військове звання «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
З 2 лютого 2017 року по теперішній час ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 та перебуває у військовому званні «солдат». Відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 2 лютого 2017 року № 33 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста радіостанції Р- 142Н радіовзводу центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно з вимогами ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року N 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи зазначене, на даний час в Україні діє особливий період.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.
У порушення вищевказаних вимог солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , на особливий період, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та 7 квітня 2017 року самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Цього ж дня солдат ОСОБА_5 , діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, вибув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебував за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами вказаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. Тобто, солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.
10 травня 2017 року солдат ОСОБА_5 припинив ухилятися від військової служби, повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та з`явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Вказані дії солдата ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, пояснивши суду, що самовільно залишив місце служби за усним дозволом командира, але ніякого рапорту про надання відпустки не писав.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого.
-медичної характеристики без номера та дати, згідно якої ОСОБА_5 знаходиться під динамічним наглядом в медичній роті військової частини НОМЕР_1 з 2017 року, діагноз: практично здоровий (а.к.п. 10);
-копії паспорту ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 ( а.к.п.21);
-вимоги УІП КП ГУ Національно поліції в Харківській області, ДІЗ Національної поліції ОСК МВД України від 18.03.2019 року, згідно яких ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягався (а.с. 158 );
-посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 17.07.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 є учасником бойових дій (а.с. 149).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , де обвинувачений проходив службу за контрактом, в умовах особливого періоду, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п. 10).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин обтяжуючих покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, та вчинення злочину внаслідок збігу обставин, які склалися в той момент, і вважає, що виправлення ОСОБА_5 і попередження скоєння ним нових злочинів можливі без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні надав заяву та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій, додавши копію посвідчення серії НОМЕР_3 .
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Обставини, за якими ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, мали місце 07 квітня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році». Згідно наданого посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 17.07.2018р., ОСОБА_5 є учасником бойових дій.
Обставини, які перешкоджають застосуванню до ОСОБА_5 акту амністії, суд не вбачає, він є суб`єктом амністії.
За таких обставин суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
Запобіжні заходи відносно ОСОБА_5 не обирались.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 від призначеного покарання - звільнити.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя