Справа № 357/3319/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000236 від 27.03.2018 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, розлученого, із середньою-спеціальною освітою, працюючого ювеліром-монтувальником в ФОП « ОСОБА_7 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 , -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
11.02.2018 р. о 05 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого,48, проявивши злочинну недбалість, добровільно передав ключі від власного автомобіля марки «PEUGEOT 206» реєстраційний номер НОМЕР_2 , своїй наглядно знайомій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не мала посвідчення водія та ніколи його не отримувала, спеціальних курсів водіння не проходила, перед цим лише один раз керувала вищезазначеним автомобілем під наглядом ОСОБА_5 , який навчав її водінню, та допустив її до керування вказаним автомобілем.

При цьому, ОСОБА_5 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_8 сіла за кермо автомобіля та в присутності ОСОБА_5 розпочала рух в напрямку бульвару Олександрійський в місті Біла Церква, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. та введених в дію з 01.01.2002 р. (далі ПДР України): п. 2.3б, відповідно до якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п.2.1 відповідно до якого «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом» та в подальшому, порушуючи вимоги п.12.4, відповідно до якого «в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год» проявивши злочинну недбалість, виїхала на проїзну частину бульвару Олександрійський зі сторони центра міста в напрямку міста Сквира, де поблизу будинку №97, рухаючись із швидкістю 68,8 км/год, не дотримавшись вимог п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не слідкувала за дорожньою обстановкою та не обрала безпечної швидкості руху, в результаті чого втратила курсову стійкість, виїхала за межі проїзної частини на пішохідну алею, що розділює зустрічні потоки руху, де здійснила наїзд автомобілем на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

В результаті ДТП потерпіла ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №80 від 02.03.2018 р. смерть ОСОБА_9 наступила від закритої травми грудей із забоєм серця та крововтратою. Тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_9 , заподіяні від дії тупих предметів, могли виникнути в наслідок наїзду автомобіля на пішохода та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №61/Е від 26.03.2018 р. у ОСОБА_4 , 1996 р.н. мали місце тілесні пошкодження у вигляді: переломів кісток основи черепу (перелом передньої черепної ямки, тіла клиновидної кістки, піраміди лівої скроневої кістки), перелому правого і лівого вилично-челюсного комплексу, перелом кісток носа, а також вивиху лівої великогомілкової кістки, пара орбітальної гематоми і рваних ран верхньої третини лівої гомілки і лобної ділянки голови.

Описані пошкодження утворилися від дії тупого(их) предмету(ів), по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним у постанові, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Згідно довідки Головного сервісного центру України №31/4511 від 26.02.2018 р., відомості щодо отримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчення водія, відсутні.

Згідно висновку медичного огляду №75 від 11.02.2018 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Грубе порушення водієм ОСОБА_8 пунктів 2.1., 12.1 та 12.4. Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді настання смерті потерпілої ОСОБА_9 та спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому зсіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні зазначених слідством дій визнав повністю і вказав, що дійсно, в ніч з 10 на 11 лютого 2018 р. разом з друзями відпочивав і нічному клубі «Каліпсо», де разом з ОСОБА_10 вживали спиртні напої. ОСОБА_8 , з якою він був знайомий протягом тижня, алкогольні напої не вживала.

Близько 05 год 11.02.2018 р., знаходячись в м. Біла Церква по вул. Я.Мудрого,48, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він дійсно добровільно передав ключі від власного автомобіля марки «PEUGEOT 206» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , з тією метою, щоб разом доїхати до місця проживання ОСОБА_11 , при цьому він не знав, має вона посвідчення водія чи ні. Раніше вже допускав її до керування вказаним автомобілем і вона почувала себе за кермом досить впевнено під його ( ОСОБА_12 ) наглядом.

При цьому, він( ОСОБА_12 ) сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_8 сіла за кермо автомобіля та, в його присутності, розпочала рух в напрямку бульвару Олександрійський в місті Біла Церква. Їхали спокійно, однак в районі магазину «АТБ» поблизу буд.99 по бульвару Олександрійський ОСОБА_8 втратила курсову стійкість, виїхала за межі проїзної частини на пішохідну алею, що розділює зустрічні потоки руху, де здійснила наїзд автомобілем на пішоходів жінку та чоловіка. Внаслідок зазначеної дорожньої пригоди жінка померла, а чоловік, який є потерпілим у даному провадженні - ОСОБА_4 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У скоєному чистосердечно розкаюється, просить суворо не карати.

Зазначив при цьому, що заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди в сумі 100 тисяч гривень визнає частково в сумі 10000 грн., вважаючи його належно не обгрунтованим. Вказав, що намагався потерпілому відшкодувати хоча б частково завдані збитки: направляв поштовим переказом кошти в сумі 5000 грн., однак ОСОБА_4 відмовляється їх отримати.

Потерпілий ОСОБА_4 зазначив суду, що самої події ДТП не пам`ятає. Після удару втратив свідомість і тривалий час близько 8 міс. перебував на лікуванні, в зв`язку з чим змінилося його життя. Є військовим за контрактом. На даний час визнаний непридатним до військової служби внаслідок отриманих травм. Має проблеми з зором та слухом, відчуває постійну слабкість.

При цьому потерпілий вказав, що заявлена сума позову в розмірі 100000 грн. складається з суми матеріальних збитків 50000 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн.

На обґрунтування матеріальних збитків доказів не надає, оскільки лікування проводилося за державний кошт, і на їх відшкодуванні не наполягає.

ОСОБА_8 відшкодувала йому 60000 грн., з обвинуваченого просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Потерпіла ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася, направила клопотання про розгляд провадження за її відсутності, при визначенні покарання для обвинуваченого послалася на розсуд суду.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор, потерпілий та захисник не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст.287 КК України, оскільки він вчинив порушення правил експлуатації транспортного засобу, а саме допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права керування транспортним засобом, вчинене відповідальною особою за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_9 , а також тяжкі тілесні ушкодження потерплому ОСОБА_4 .

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_5 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, працевлаштований, як особа за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

У скоєному ОСОБА_5 чистосердечно розкаюється, своїми діями сприяв розкриттю злочину, є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі покарання.

Обтяжуючою покарання обставиною суд розцінює вчинення ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з наданої суду досудової доповіді Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації відносно ОСОБА_5 «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, спосіб життя, історію правопорушення, а також середній рівень ймовірності повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень».

З врахуванням наведених обставин та даних про особу ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Суд рахує, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 .

В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, який в подальшому було уточнено в судовому засіданні, відповідно до якого потерпілий просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальних збитків -- 50000 грн. та моральної шкоди - 50000 грн.

При вирішенні зазначеного позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого., який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

Потерпілий надав суду копії контракту, довідку про участь в антитерористичній операції, посвідчення про відрядження та довідку про перебування з 10.04.2018 р. в реабілітаційному центрі, де проводилося його обстеження та виявлено проблеми зі слухом, внаслідок чого необхідне слухопротезування загальною вартістю 65000 грн., однак при цьому будь-яких підтверджень понесених матеріальних витрат потерпілим суду не надано.

Потерпілий ствердив суду, що його лікування, як військовослужбовця, проводилося за державний кошт, при цьому ОСОБА_8 йому вже сплачено 60000 грн.

За таких обставин, на даний час суду не надано підтверджуючих документів на обґрунтування позову про відшкодування понесених матеріальних витрат, і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, потерпілим заявлено позов про відшкодування з ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 50000 грн., який суд на підставі ст.ст.1167,1168 ЦК України рахує необхідним задовольнити частково, враховуючи при цьому характер та тривалість моральних переживань потерпілого ОСОБА_4 в зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, що є доведеним, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає достатнім розмір такої, що підлягає стягненню з обвинуваченого - в сумі 40000 грн.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 287 КК України і призначити покарання 2(два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1(один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

= періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

= повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

Нагляд за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000(сорок тисяч)грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1