Справа № 308/947/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000098 слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, приватного підприємця, з середньою освітою, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

Cлідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , за погодженням відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 27.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Подане клопотання мотивує тим, що 26 січня 2016 року близько 11 години 00 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи власним, технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 311D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», зі сторони м.Хуст у напрямку міста Мукачево, та проїжджаючи ділянку вказаної дороги, що на 9 км. в населеному пункті с.Лалово, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має дві смуги руху, по одній смузі в кожному напрямку, водій ОСОБА_5 діючи в супереч вимог п.п. 1.3.; 1.4.; 2.3. «б»; 10.1.; 11.3. та 12.1. «Правил дорожнього руху України», проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку та дорожні умови чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху з послідуючим його зіткненням з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21103» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водієм ОСОБА_8 , який у той час разом із пасажирами гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10 , рухався по своїй - зустрічній для водія ОСОБА_11 1.1, смузі руху, та з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21103» реєстраційний номер НОМЕР_2 гр. ОСОБА_8 , згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №8 від 16.03.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритою черепно-мозкової травми; забою головного мозку 2-го ступеня; субарахноїдального крововиливу; перелому потиличної кістки справа і зліва без суттєвого зміщення уламків та перелом клиновидної кістки; забою м`яких тканин голови. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів за ударним механізмом спричинення або внаслідок удару в такі, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля. За давністю виникнення вказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 26.01.2016 року, та за своїм характером були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і за цією ознакою, згідно п.2.1.3. (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1*995 р., кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Окрім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21103» реєстраційний номер НОМЕР_2 гр. ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №163/16 від 17.03.2016 року отримав тілесні ушкодження у виді задньо-верхнього вивиху лівого стегна з переломом даху ацетабулярної впадини. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, або при ударянні об такі предмети, можливо їх виникнення в салоні легкового автомобіля, у пасажира при ДТП, що мала місце 26.01.2016 року. За своїм характером вказані тілесні ушкодження згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.4.; 2.3. «б»; 10.1.; 11.3. та 12.1. Правил дорожнього руху України, якими визначено: п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

п.1.4. - Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1. - Початок руху та зміна його напрямку. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.11.3. - На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п.12.1. - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості та отриманням потерпілим ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_12 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

У клопотанні слідчий зазначає, що у досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_12 перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із домашнім арештом.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що ОСОБА_12 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, що у своїй сукупності дає підстави вважати що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків даної події; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_12 , строком на два місяці.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у клопотанні. Слідчий вказав, що існує ризик того, що продовжуючи перебувати на волі ОСОБА_12 буде впливати на свідків та потерпілих, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Зокрема прокурор звернув увагу суду на те, що підозрюваний ОСОБА_12 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відносяться до категорії тяжких злочинів. На його думку доцільно обрати щодо підозрюваного ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту для запобігання ризикам на які вказав слідчий.
Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити. Вказав, що слідчий у клопотанні обмежився викладом змісту статті 177 ч.1 п. 1-5 КПК України. Ризики на які вказав прокурор є недоведеними, а підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування. Вважає, що прокурор не довів наявність ризиків , а відтак такі є припущеннями. Прокурор та слідчий у клопотанні та в судовому засіданні навіть не доводили неможливість застосування інших , більш м`яких видів запобіжних заходів.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_12 підтримав доводи захисника. Просив врахувати те, що він не судимий, сімейний стан, наявність місця проживання.
Заслухавши думку прокурора та слідчого про доцільність обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, пояснення захисника та підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_12 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаному кримінальному правопорушенні, з метою уникнення від покарання шляхом залякування свідків та потерпілих .
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів , що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Разом з тим, слідчий суддя враховує, що обов`язковою умовою обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що підозрюваний ОСОБА_12 продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, раніше ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання не доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважаючи наявними дані ризики, прокурор виходить виключно із тяжкості покарань, що загрожують ОСОБА_12 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.
Разом з тим, одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до п. 9 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 р. виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Відповідно до п. 10 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК.
Окрім того, слідчим суддею враховано дані про особу ОСОБА_12 : має постійне місце проживання, є одруженим, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.
ОСОБА_12 має соціальні звязки, які спростовують ризик уникнути кримінальної відповідальності.
Крім того, слідчим та прокурором не надано доказів, що підозрюваний переховувався від органів досудового слідства.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_12 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання суворої міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
За таких обставин прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_12 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 179 КПК України підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, слідчий суддя вважає, що відносно ОСОБА_12 слід обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що на думку слідчого судді забезпечить досягнення мети застосування запобіжного заходу та виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному №0000098 слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, приватного підприємця, з середньою освітою, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
Термін дії обов`язків , покладених слідчим суддею визначити два місяці з дня оголошення ухвали.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Вручити підозрюваному ОСОБА_5 під розпис копію даної ухвали.
Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання ним покладених, згідно ухвали слідчого судді обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали складено і оголошено 04.02.2019 року о 08 годині 10 хвилині.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1