ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/347/18 Справа № 202/7266/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, працюючого старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 було задоволено та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, тобто до 12 год. 00 хв. 14 січня 2019 року з визначенням застави у розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в матеріалах справи наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні за ч.3 ст. 368 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, оскільки він, усвідомлюючи відповідальність за вчинене, може переховуватись від органів досудового слідства. Також має місце наявність ризику незаконного впливу на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні.
Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя визнав виправданим необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2018 року та постановити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний час.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ухвалі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вказано, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового слідства, а також впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, але не приводить доводів, яким чином він може впливати на свідків та експертів.
В клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. Сам по собі факт вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, не свідчить про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Вважає, що ризики, на які посилався прокурор та слідчий суддя є недоведеними у повному обсязі. ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, бездоганну репутацію, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину.
В ухвалі слідчого судді визначено заставу для забезпечення покладених на ОСОБА_7 обов`язків у розмірі 2 000 000 грн., але не враховано його доходи й те, що в нього на утриманні є неповнолітня донька, та повнолітня донька, яка навчається у вищому навчальному закладі і не може себе забезпечувати, мати та дідусь похилого віку, не з`ясовано, чи спроможний він матеріально надати таку суму.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 також не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, виносячи ухвалу, слідчим суддею було проігноровано, що досудове розслідування в даній справі розпочалося, проводилося і проводиться не уповноваженим органом досудового розслідування в порушення вимог ст. 216 КПК України, а саме прокуратурою Дніпропетровської області, оскільки розслідування злочинів, підслідність яких визначена ч. 4 ст. 216 цього Кодексу, повинні здійснювати слідчі органи Державного бюро розслідувань, що є підставою, на думку апелянта, для відмови у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає необгрунтованою пред`явлену його підзахисному підозру, посилаючись на те, що кваліфікації злочину ч. 3 ст. 368 КК України в даній справі не має, так як великого розміру неправомірної вигоди немає, повторності немає, групи осіб немає і вимагання також немає, оскільки за матеріалами, наданими прокуратурою, свідок ОСОБА_11 дає покази, що сам пропонував і називав суму, яка в нього є і яку він готовий надати.
Звертає увагу суду на те, що прокурором не доведено ризиків, що ОСОБА_7 може переховуватися та впливати на свідків та експертів.
Вважає, що ідеальна характеристика ОСОБА_7 , його позитивна репутація, відсутність жодних скарг, наявність сім`ї, двох дітей, постійного житла, намагання ОСОБА_7 навпаки розібратись в даній справі і встановити істину, свідчить на відсутність навіть натяку на ризики.
Окрім всього викладеного звертає увагу на незаконну позицію як прокурора в клопотанні, так і судді в ухвалі щодо визначення розміру застави в сумі 2 000 000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою громадянина ОСОБА_11 від 08.11.2018 року, показаннями свідка ОСОБА_11 від 12.11.2018 року, 15.11.2018 року та 16.11.2018 року, протоколом огляду грошових коштів від 15.11.2018 року, протоколом затримання ОСОБА_7 від 16.11.2018 року тощо.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні прокурора, та встановлені слідчим суддею про наявність ризиків, а саме те, що ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших учасників даного кримінального провадження, що в свою чергу ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, а також те, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 було невірно інкриміновано вищевказане кримінальне правопорушення є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі підозрюваного, що мало наслідком не розглянуте слідчим суддею питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з чим цілком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи ж захисту про те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного та його родини, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляціях підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, визнавши це виключним випадком, встановив, що застава у зазначених для тяжкого злочину межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, призначив її у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, тому апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4