Справа № 461/8379/18
Провадження № 1-кп/461/590/18
У Х В А Л А

13.11.2018 року.

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження №№0000291, 0000514 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2018 року в провадження головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передане кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Дане провадження надійшло до Галицького районного суду м. Львова після зміни підсудності Львівським апеляційним судом в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурором у судовому засіданні заявлене та надано суду письмове клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вимоги щодо продовження строку запобіжного заходу прокурор мотивує тим, що на даний час продовжують існувати ризики, встановлені ухвалою слідчого судді, а саме: можливість переховування ОСОБА_6 від суду, вчинення інших злочинів, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом впливу на свідків та потерпілих. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні рядку злочинів, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжкого, інші до категорії тяжких та середньої тяжкості.

Потерпілий ОСОБА_11 та представник інших потерпілих, які були присутні в судовому засіданні, клопотання прокурора підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою заперечували. Просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який. Зазначили, що ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою, його було затримано безпідставно, за відсутності ухвали суду. Опір при затриманні обвинувачений не чинив. Має міцні соціальні зв`язки, а саме: одружений, виховує дитину, до затримання мав місце роботи. Існування ризиків прокурором не доведені, оскільки не надані відповідні докази. Сама по собі тяжкість покарання не є підставою для тримання особи під вартою. До затримання ОСОБА_6 сумлінно виконував всі процесуальні обов`язки.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши надане прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, дійшов до наступних висновків.

Статтею 315 КПК України визначено порядок вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду. Норми даної статті не містять прямо передбачених повноважень суду щодо продовження строку тримання під вартою.

Однак, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Пунктом 24 ст. 3 КПК України визначено, що судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 вересня 2018 року строк тримання ОСОБА_6 під вартою був продовжений до 15 листопада 2018 року.

Таким чином, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки судове провадження (яке включає в себе підготовче судове засідання) не було завершене до спливу 2-х місячного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею вже було вирішено питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого. В підготовчому судовому засіданні суд не перевіряє обґрунтованість такої підозри. Це може бути перевірено лише під час дослідження доказів судом в судовому засіданні.

Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з обвинувальними актами, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які кримінальним законом віднесені до середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого, за який передбачена відповідальність позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у свій практиці зазначає, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів. Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в які така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Керуючись наведеним, суд враховує що ОСОБА_6 як особа та його дії представляють підвищену суспільну небезпеку.

ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується в опорі працівникам поліції під час обшуку його автомобіля.

Все вищезазначене у сукупності підтверджує ризик переховування ОСОБА_6 від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 може незаконно вливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, і схилити їх до зміни даних показань, що підтверджуються особливо небезпечним характером злочинів, у яких він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що наведені обвинуваченим та його захисником спростування позиції сторони обвинувачення щодо недоцільності тримання ОСОБА_6 під вартою та необхідності обрання більш м`якого запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування або зміни запобіжного заходу. Так, суд враховує, що тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , в сукупності з високою суспільною небезпечністю вчиненого, наявністю ризиків продовження злочинної діяльності, впливу на потерпілих та свідків, а також переховування від суду, вказують на відсутність підстав для пом`якшення заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на два місці з дня проведення судового засідання, тобто до 12 січня 2019 року.

Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме: в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень.

З урахуванням зазначених обставин, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за доцільне за застосовувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 194, 199, 314-316, 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» до 12 січня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Судді