Дата документу 11.03.2019 Справа № 314/5511/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5511/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/853/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 84 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про його звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Рішення про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за хворобою суд першої інстанції мотивував тим, що захворювання засудженого не перешкоджають відбуванню покарання, його подальше утримання в місцях позбавлення волі не загрожує його життю та не може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків, а під час розгляду справи не встановлено, що виправна колонія не зможе вжити заходів щодо запобігання настання негативних та шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його від подальшого відбування покарання за хворобою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги лише думку представника адміністрації колонії, який заперечував проти задоволення клопотання, а інші доводи його апеляційної скарги зводяться до того, що він тяжко хворіє та не може більше відбувати покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого в повному обсязі та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду законним обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, оскільки засуджений за станом здоров`я може відбувати призначене йому покарання, він в місцях позбавлення волі регулярно отримує лікування в спеціалізованих медичних закладах, після чого стан його здоров`я покращується та він продовжує відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, засуджений весь час отримує лікування за призначенням лікарів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 28 вересня 1973 року « Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Відповідно до п. 3 вказаної Постанови, вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, визначений Додатком № 12 до Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі».
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Феодосія АР Крим, українець, громадянин України, маючий середню освіту, непрацюючий, без місця реєстрації, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2014 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 України і засуджений до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 лютого 2016 року, ОСОБА_8 було зараховано у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 22 січня 2014 року по 28 липня 2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28 січня 2014 року.

Під час тримання в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» з 28 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 15 серпня 2014 року по 21 вересня 2014 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

Під час проходження лікування в лікувальному закладі при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 21 вересня 2014 року по 5 грудня 2014 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 5 грудня 2014 року по 1 квітня 2015 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

Під час проходження лікування в лікувальному закладі при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 1 квітня 2015 року по 30 травня 2015 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 30 травня 2015 року по 29 червня 2016 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень не мав, мав 1 заохочення.

Під час проходження лікування в лікувальному закладі при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 29 червня 2016 року по 26 липня 2016 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 26 липня 2016 року по 20 березня 2017 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень не мав, мав 1 заохочення.

Під час проходження лікування в лікувальному закладі при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 20 березня 2017 року по 15 квітня 2017 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 15 квітня 2017 року по 14 травня 2018 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень не мав, мав 1 заохочення.

Під час проходження лікування в лікувальному закладі при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 14 травня 2018 року по 16 червня 2018 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбуває покарання з 16 червня 2018 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень і заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», засуджений в цілому характеризується задовільно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_8 працевлаштований днювальним, до праці ставиться сумлінно. Поставлені перед ним завдання виконує вчасно та якісно. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує рівні доброзичливі взаємовідносини. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує в чистоті та порядку спальне місце і приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатньо навичок для самостійного їх виконання. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок шляхом самоосвіти. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. На профілактичному обліку під час відбування покарання не перебуває. Вину у вчиненні злочину визнає. (а.с. 8-9).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_8 16 липня 2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України за його власним бажанням, а можливість застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України настає 16 березня 2020 року (а.с. 9).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_8 під час відбування покарання було накладено 3 заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень він не має (а.с. 10).

Таким чином, колегія суддів враховує, що засуджений ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство, під час відбування покарання в цілому характеризується задовільно, стягнень не має, але наявність лише 3 заохочень за п`ять років перебування в місцях позбавлення волі свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

З наявної в матеріалах медичної довідки в.о. завідувача медичної частини № 20 філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Запорізькій області ОСОБА_9 від 21 грудня 2018 року вбачається, що за результатами первинного медичного огляду ОСОБА_8 , у нього встановлено діагноз «Застарілий неконсолідований перелом верхньої третини лівої стегнової кістки. Стан після остеосинтеза АВФ», після чого 15 вересня 2014 року був госпіталізований до лікувального закладу для обстеження, з якого в подальшому був виписаний з рекомендаціями. У 2015 році направлявся до спеціалізованого лікувального закладу для обстеження та лікування з таким самим діагнозом. У 2016 році знаходився на обстеженні та лікуванні в багатопрофільній лікарні при ДУ ««Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з діагнозом «ІХС, кардіосклероз дифузний, СН-І ст., ІІ ФК, ризик 3. Хронічний гастродуоденіт», був виписаний з покращеннями та необхідними рекомендаціями. У 2017 році знаходився на обстеженні та лікуванні в багатопрофільній лікарні при ДУ ««Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з діагнозом «ІХС: стабільна стенокардія напруги, ІІ ФК, кардіосклероз дифузний. Гіпертонічна хвороба ІІ-ст. АГ ІІІ-ст. Ризик 4. СН-І ст. Ангіопатія судин сітківки. Пресбіопія. Застарілий неконсолідований перелом верхньої третини лівої стегнової кістки. Хронічний гастродуоденіт, стадія нестійкої ремісії. Хронічний панкреатит. Парез гортані справа», був виписаний з покращеннями та необхідними рекомендаціями, стан при виписці задовільний. У 2018 році знаходився на обстеженні в багатопрофільній лікарні при ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81) з діагнозом «Пресбіопія середнього ступеню. ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ризик 3. СН-І ст.», був виписаний з рекомендаціями. Засуджений ОСОБА_8 знаходиться на диспансерному обліку, проходить профілактичні медичні огляди (а.с. 18).

Відповідно до переліку, визначеного Додатком № 12 до Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», вказані захворювання засудженого ОСОБА_8 не підпадають під перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання.
До того ж, висновок лікарської комісії з приводу хвороби, яка перешкоджає відбуттю покарання, в матеріалах провадження відсутній.
Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини щодо захворювань та особи засудженого ОСОБА_8 при вирішенні питання про можливість його звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що захворювання засудженого ОСОБА_8 не є підставою для звільнення від відбування покарання за хворобою, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 84 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4