У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000683, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.07.2018 року.

Обвинувачена: ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Мочулка, Теплицький район, Вінницька область, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима.
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

обвинувачена: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_5

потерпіла: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

__________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/135/19 головуючий у 1 інстанції : Дробинський
категорія: ст.186 ч.1 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_9 П

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання в виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 гривень.
Постановлено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_8 з обвинуваченої ОСОБА_6 3549 гривень 90 копійок, в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 3000 гривень - в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що судом в основу визнання вини обвинуваченої не обгрунтовано покладені лише покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а свідчення ОСОБА_12 визнані недопустимим доказом.

Також, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є зацікавленими особами, оскільки перебувають в родинних відносинах з потерпілою.

Твердить, що покази свідка ОСОБА_11 викликають сумнів.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано неналежним доказом протокол обшуку житла обвинуваченої ОСОБА_6 , так як у ході проведення обшуку квартири, працівниками поліції не було виявлено мобільний телефон, що також викликає сумнів у доведеності вини обвинуваченої.

Узагальнені доводи інших учасників процесу.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що рішення ухвалене судом першої інстанції є законним та обгрунтованим.

Вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 є достатнім та відповідає скоєному злочину.

Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14 квітня 2018 року біля 13 години в місті Вознесенську Миколаївської області обвинувачена ОСОБА_6 знаходилась на зупинці громадського транспорту, неподалік території Вознесенського Центрального ринку, який розташований в центральній частині міста по вулиці Центральна, де також перебувала потерпіла ОСОБА_8 , в руках якої знаходився мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy J3» чорного кольору. У цей час ОСОБА_6 з корисних мотивів, шляхом ривку відкрито заволоділа зазначеним мобільним телефоном. Після чого на неодноразові вимоги потерпілої ОСОБА_8 повернути її мобільний телефон не реагувала та в подальшому потерпілій мобільний телефон не повернула, чим спричинила їй матеріальну шкоду на загальну суму 3549 гривень 90 копійок.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, частково повторно дослідивши відповідно до ст.404 КПК України обставини, встановлені під час кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Повторно частково дослідивши докази та проаналізувавши сукупність доказів, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України як грабіж.

Стаття 186 КК України передбачає відповідальність за грабіж - відкрите викрадення чужого майна.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 р. предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка в свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Теорія кримінального права визначає, що елементами складу злочину є об`єкт злочину, об`єктивна сторона (об`єктивні ознаки злочину), суб`єкт та суб`єктивна сторона (суб`єктивні ознаки злочину), які всі у своїй єдності й утворюють склад злочину.
Так, у злочинах що посягають на власність, корисливий мотив, що входить до складу суб`єктивної сторони злочину, проявляється передусім в тім, що особа бажає протиправно збагатитись за рахунок іншої особи (потерпілого), обертає певне майно на власну користь (або ж на користь третіх осіб) чи отримує майнову вигоду без обернення на свою користь відповідного майна. В той же час, досягнення інших цілей шляхом вчинення лише злочинів проти власності вбачається об`єктивно неможливим.
Під користю (корисливим спонуканням, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2018 року (справа № 227/3367/16-к).

Так, в суді першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що 14 квітня 2018 року біля 13 години в місті Вознесенську Миколаївської області вона разом з донькою Софією, знаходилась на зупинці громадського транспорту, неподалік території Вознесенського Центрального ринку. В цей час вона випадково зустрілася з обвинуваченою ОСОБА_6 , яка є її колишньою свекрухою та в них виникла сварка. Зазначила, що ОСОБА_6 у неї з рук вирвала мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy J3» чорного кольору. Зазначила, що ОСОБА_6 їй сказала, що поверне телефон після того як вона перерахує кошти в м. Одесу своїй дочці ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_10 , також в суді першої та апеляційної інстанцій пояснила, що 14 квітня 2018 року біля 13 години в місті Вознесенську Миколаївської області вона разом з матір`ю ОСОБА_8 та молодшим братом ОСОБА_14 , знаходилися на зупинці громадського транспорту, неподалік території Вознесенського Центрального ринку. В цей час до них підійшла ОСОБА_6 , яка є бабусею її старшої сестри ОСОБА_13 . Вказала, що при зустрічі ОСОБА_6 почала сваритися з ОСОБА_8 . При цьому, зазначила, що з рук матері ОСОБА_8 , ОСОБА_6 вирвала мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy J3» чорного кольору і при цьому сказала, що віддасть їй мобільний телефон після того як вона перерахує гроші її сестрі Христині в м. Одесу.

Як вбачається з технічного носія інформації свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснила, що 14 квітня 2018 року біля 13 години вона знаходилася на автобусній зупинці напроти аптеки №42 в центральній частині міста Вознесенська Миколаївської області по вулиці Центральна. На протилежному боці вулиці вона бачила потерпілу ОСОБА_8 , яка була з сином та дочкою. При зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 почали сваритися між собою. Вказала, що при цьому з руки ОСОБА_8 . ОСОБА_6 вирвала мобільний телефон. При цьому ОСОБА_6 сказала, що віддасть ОСОБА_8 мобільний телефон, після того, як ОСОБА_8 відправить гроші в м. Одесу Христині.
Свідок ОСОБА_11 викликалася в суд апеляційної інстанції, але не з`явилась, у зв`язку з ти, що на даний час перебуває на заробітках закордоном.
Отже, апеляційним судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 заволоділа телефоном потерпілої не з корисних мотивів. Дії вчиненні ОСОБА_6 не вказують на бажання збагатитися за рахунок потерпілої ОСОБА_8 .
З огляду на наведене, суд першої інстанції необґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.186 КК України.
Так апеляційним судом встановлено, що 14 квітня 2018 року біля 13 години обвинувачена ОСОБА_6 знаходячись в місті Вознесенську Миколаївської області на зупинці громадського транспорту, неподалік території Вознесенського Центрального ринку, який розташований в центральній частині міста по вул. Центральна, де також перебувала потерпіла ОСОБА_8 , в руках якої знаходився мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy J3» чорного кольору, самоправно, всупереч волі потерпілої вилучила у неї вказаний мобільний телефон, з метою зобов`язати потерпілу перерахувати кошти своїй онуці , чим заподіяла останній значної шкоди.

Отже дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст.356 КК України ( як самоуправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремими громадянами або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що вона не бажає примиритися з обвинуваченою ОСОБА_6 та не заперечувала проти перекваліфікації її дій на ст.356 КК України.

Оскільки ст.356 КК України розмір значної шкоди не визначений, то в даному випадку вона є оціночною і вирішується з фактичних обставин справи.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вартість телефону яким заволоділа ОСОБА_6 складає - 3 549, 90 грн. (а.п. 45)
Судом апеляційної інстанції встановлено, що потерпіла не працює, має на утримання неповнолітніх дітей, телефон отримала в подарунок від своєї матері.
Отже, шкода заподіяна в результаті злочину є для неї значною.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ст. 356 КК України, враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до злочину невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка є не судимою, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи; умови життя обвинуваченої, соціальне та матеріальне становище, стан її здоров`я, висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, апеляційний суд вважає, що для виправлення і перевиховання обвинуваченої, а також для запобігання вчиненню нею нових злочинів, необхідним і достатнім буде покарання у мінімальних межах санкції ст.356 КК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Таким чином, вирок суду підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом першої інстанції закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419, 424,532 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.07.2018 року відносно ОСОБА_6 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 186 КК України на ст.356 КК України.

Призначити ОСОБА_6 за ст. 356 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: