ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1287/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/73/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

особи, відносно якої вирішується питання застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_8 , захисника - ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою особи, відносно якої вирішується питання застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_8 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року,-

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року до ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим режимом.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_8 просить повторно дослідити висновок судово-психіатричної експертизи від 03 липня 2018 року, скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що висновок експертизи підлягає повторному дослідженню з підстав неповного дослідження його судом першої інстанції, а також оскільки він складений з грубими порушеннями норм закону, які регулюють проведення судово-психіатричної експертизи, а саме стосовно судового експерта ОСОБА_11 не внесено інформації до Реєстру атестованих судових експертів, у атестованого експерта ОСОБА_12 строк свідоцтва закінчився 15 травня 2017 року, у експерта ОСОБА_13 відсутня інформація щодо терміну його свідоцтва, а також відсутня його відповідна кваліфікація лікар. Також наголошує, що у суді першої інстанції під час підготовчого засідання не з`ясовувалось чи може ОСОБА_8 приймати участь у судовому засіданні, виходячи з характеру його психічної діяльності чи психічного захворювання, а одразу вирішено проводити це засідання без нього. Також не враховано, що в висновку експерта немає жодних вказівок на неможливість ОСОБА_8 приймати участь в судовому розгляді матеріалів, виходячи з характеру розладу його психічної діяльності чи його психічного захворювання, і в матеріалах провадження також не міститься жодних інших доказів, щодо обмеження участі його в судових засіданнях. Також зазначає, що стосовно нього не застосовувався запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

особу, відносно якої внесено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями,

захисника, яка також підтримала апеляційну скаргу, вважає, що ухвала суду постановлена з істотними порушеннями вимог закону і просила призначити новий розгляд провадження у першій інстанції,

прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та у випадку призначення нового розгляду заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на поміщення в психіатричний заклад,

частково дослідивши обставини та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга і клопотання прокурора підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і невірно застосував закон про кримінальну відповідальність, що є безумовною підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 505, 506, 512, 513 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; вчинення його цією особою, ступінь і характер її психічної хвороби на той час; небезпечність особи внаслідок її психічного стану. Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника. Судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, що передбачене законом України про кримінальну відповідальність; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно роз`яснень, викладених в пунктах п.п. 3,14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 N 7 Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК ), - висновку судово-медичної експертизи. Суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й мотивованості, оскільки ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідних ухвалі, вироку, постанові суду. Коли ж висновки експертиз є недостатньо зрозумілими, неповними або виникає потреба у з`ясуванні додаткових питань, суд повинен викликати в судове засідання експерта-психіатра чи судово-медичного експерта чи призначити додаткову чи повторну експертизу. Ухвала у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

В порушення цих вимог закону та судової практики суд першої інстанції в даному випадку провів підготовче судове засідання без повідомлення та участі ОСОБА_8 , а в постановленій за результатами судового розгляду ухвалі не проаналізував і не навів жодних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та згідно ч.1 ст.409, ст.412 КПК України підставою для скасування судового рішення.

Також, як вбачається зі змісту ухвали, уже в судовому засіданні ОСОБА_8 заперечував проти доводів прокурора про госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим режимом. Разом з тим, захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_14 в порушення вимог п.3 ч.2 ст.21 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність та ч.1 ст.47 КПК України не заперечувала проти клопотання прокурора, що на переконання колегії суддів свідчить про відсутність в особи, відносно якої розглядалось питання застосування примусових заходів медичного характеру, реальної та дієвої правової допомоги під час судового розгляду, що є істотним порушенням його права на захист та згідно п.4 ч.2 ст.412 КПК України безумовною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, в оскарженій ухвалі суд не дав оцінки запереченням ОСОБА_8 та в порушення вищевказаних вимог закону та судової практики не навів жодних мотивів відхилення його доводів, а необхідність застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні саме із суворим режимом обґрунтував виключно посиланням на висновки судово-медичного експерта №299 від 03 липня 2018 року.

Разом з тим, як встановлено в ході апеляційного розгляду, потреба саме в таких примусових заходах описана лише в мотивувальній частині вказаної експертизи, а при формулюванні відповідей на поставлені перед експертами питання вони не вказали висновку, що ОСОБА_8 застосування таких примусових заходів потребує.

Крім того, серед висновків цієї експертизи відсутня відповідь на поставлене експертам питання: Чи був здатен ОСОБА_8 на час вчинення злочину усвідомлювати свої дії та керувати ними?, хоча про це вказано в описовій частині експертизи.

Таким чином, викладені в ухвалі суду висновки суду є невмотивованими і не відповідають змісту досліджених в судовому засіданні доказів.

Крім того, викладені в ухвалі висновки суду містять істотні суперечності.

Так, на початку мотивувальної частини при викладенні обставин, які суд визнав доведеними, вказано, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення проти життя особи, діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень.

В той же час, далі в мотивувальній частині суд вказав, що ОСОБА_8 не міг на час скоєння інкримінованого йому діяння усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому він вчинив суспільно небезпечні дії, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КПК України.

З наведених мотивів суду неможливо встановити за якої з визначених ч.1 ст.503 КПК України підстав, було застосовано примусові заходи медичного характеру, а саме:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

За змістом ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 КПК України якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, то судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для його скасування.

Крім того, оскарженою ухвалою суд першої інстанції застосував примусові заходи, які не передбачені Кримінальним кодексом України.

Так, згідно ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1. надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2. госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3. госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4. госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Отже, призначивши ОСОБА_8 госпіталізацію до закладу із суворим режимом, суд першої інстанції допустив невірне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що згідно ст.413 КПК України також є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для скасування оскарженої ухвали та вважає необхідним в даному випадку призначити новий розгляд у першій інстанції в іншому складі суду, за результатами якого слід ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону, дослідити у встановленому порядку всі докази, детально проаналізувавши всі обставини провадження.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, при призначенні нового розгляду суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, то доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку судово-психіатричної експертизи вимогам ст.ст.101-102 КПК України та Закону України Про судову експертизу підлягають перевірці під час нового розгляду судом першої інстанції.

Проаналізувавши клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, колегія суддів приходить до переконання, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

У даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 до суду направлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Враховуючи наведене і наявні в матеріалах провадження дані про особу ОСОБА_8 , обставини вчинення інкримінованого йому діяння, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими до нього в даному кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, беручи до уваги, що ці ризики не минули і продовжують існувати, колегія суддів приходить до переконання про наявність законних підстав для застосування запобіжного заходу, згідно ст.508 КПК України у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404,405,407,409,411,412,415,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року скасувати і призначити у даному кримінальному провадженні новий судовий розгляд в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Клопотання прокурора задовольнити і застосований у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на поміщення на 60 діб до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи