Справа № 522/3799/19
Провадження № 1-«кс»/522/3609/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши клопотання ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року, на теперішній час в рамках кримінального провадження № 0008975, на нежитлові приміщення весільного салону за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м., які належать ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що в провадженні ГСУ СБУ перебували матеріали досудового розслідування № 0000515 від 19.11.2014 року. В подальшому кримінальні провадження №0000515 та №000485 об`єднані в одне провадження №0008975.

23.03.2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року, а також доворів про відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого до ОСОБА_5 переходять всі права Первісного іпотекодержателя, що передбачені умовами іпотечного договору; право звернення стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до Іпотечного договору. Як зазначає заявник, на теперішній час будь-які рішення щодо визнання недійсними вказаних договорів, відсутні. На думку заявника, арешт на зазначене приміщення на теперішній час підлягає скасуванню, оскільки ні попередній власник - ОСОБА_6 , ні він, як теперішній власник майна, не є підозрюваними або обвинуваченими за кримінальним провадженням в рамках якого прийнято рішення про арешт майна

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про часткове скасування арешту.

Дослідивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, вислухавши думку учасників процесу, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні ГСУ СБУ перебували матеріали досудового розслідування № 0000515 від 19.11.2014 року. В подальшому кримінальні провадження № 0000515 та № 000485 об`єднані в одне провадження № 0008975.

На теперішній час матеріали досудового розслідування №0008975 перебувають в провадженні СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року накладено арешт, між іншим на нежитлові приміщення весільного салону за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м., які належать ОСОБА_6 на праві власності та є забезпеченням за кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року, укладеним між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_6

23.03.2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року, а також доворів про відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого до ОСОБА_5 переходять всі права Первісного іпотекодержателя, що передбачені умовами іпотечного договору; право звернення стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до Іпотечного договору.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на приписи п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

А ні попередній власник зазначеного приміщення ОСОБА_6 , а ні теперішній власник ОСОБА_5 не є підозрюваними або обвинуваченими за кримінальним провадженням, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна, тобто не належать до кола осіб, наведених у ст. 170 КПК України.

Враховуючи викладене, вважаю, що на теперішній час відсутні підстави для збереження заходу забезпечення у вигляді арешту майна та потреба у застосуванні заходу забезпечення, у вигляді арешту на нежитлові приміщення весільного салону за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м., які належать ОСОБА_5 , відпала та арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року, в цій частині підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна задовольнити.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року, в частині арешту нежитлового приміщення весільного салону за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м., які належать ОСОБА_5 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

16.05.2019