Справа № 464/5480/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/40/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу представника ТОВ виробничо-комерційна фірма «Адекс» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме: залізничні вагони, які знаходяться на станції Куп`янськ-Сортувальний Південної залізниці.
В апеляційній скарзі представник ТОВ виробничо-комерційна фірма «Адекс» ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою клопотання старшого слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту задоволити, накласти арешт на залізничні вагони. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: під час досудового розслідування встановлено, що 03.04.2018 близько 11.00 год. невідома особа шляхом зловживання довірою, під приводом купівлі-продажу залізничних вантажних вагонів, заволоділа грошовими коштами ТОВ ВКФ «Адекс». Згідно з умовами укладеного договору між ТОВ ВКФ «Адекс» та ТОВ «Транс-Альянс Україна» останнє зобов`язувалось передати у власність ТОВ ВКФ «Адекс» залізничні вантажні вагони, в тому числі: № 52179520, 1995 року побудови; № 52249968, 1993 року побудови; № 52176807, 1994 року побудови; № 52302460, 1993 року побудови, та № 52225984, 1994 року побудови, що підтверджується даними специфікації №1 та №4. Отримавши грошові кошти за даний товар, посадові особи ТОВ «Транс-Альянс Україна» ввезли вагони на територію України, відмовляються передати їх згідно актів прийому-передачі покупцю (ТОВ ВКФ «Адекс») та відчужили частину вагонів третім особам. Дані факти підтверджуються листом ТОВ «Транс-Альянс Україна» від 18.09.2018 №01-18/09, адресованому ПАТ «Укрзалізниця», зі змісту якого вбачається, що 16.08.2018 ТОВ «Транс-Альянс Україна» відповідно до договору поставки №16-08/18 відчужила 2 вагони, а саме: № 52179520 та № 52249968 ТзОВ «ВГК-1». Оскаржувана ухвала мотивована лише тим, що залізничні вагони речовими доказами на даний час не визнані. Вказані вагони відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки є матеріальними об`єктами, які безпосередньо містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що підлягають встановленню під час даного кримінального провадження. Крім того, вони є також об`єктом кримінально протиправних дій. Кожен з залізничних вагонів є індивідуально визначеною річчю, оскільки містить ідентифікаційний номер, який і відображений в договорі купівлі-продажу. Чинний КПК України не містить вимог щодо обов`язку слідчого виносити процесуальний документ про визнання певних об`єктів речовими доказами. Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України надав достатні та належні докази тих обставин, на які посилався в клопотанні. Натомість слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та пояснив, що на даний час накладення арешту на майно не є необхідним, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя покликався на те, що залізничні вагони на час розгляду клопотання речовими доказами не визнані й відсутні дані про це в матеріалах клопотання, можливість спеціальної конфіскації жодним чином не обґрунтована й цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно.
Згідно з ч.1,ч.2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 170, ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З врахуванням зазначених положень закону слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови в накладенні арешту на майно й своє рішення належним чином вмотивував.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.
З огляду на викладене підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ виробничо-комерційна фірма «Адекс» ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4