ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1772/17 Номер провадження 11-кп/814/61/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13 травня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Центральне, Снігірівського району, Миколаївської області, українця, одруженого, маючого на утриманні 2-х дітей, проживаючого за адресою АДРЕСА_1

визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.286 КК України до штрафу в сумі 5 100 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно вироку суду, 12 квітня 2016 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю середньої смуги руху по вул. Велика Набережна в м. Кременчуці, зі сторони вул. Ярмаркової в напрямку до вул. Флотської, керуючи автомобілем «КІА СЕЕD», д.н.з. НОМЕР_1 рухався водій ОСОБА_10 .

В цей саме час по лівій смузі руху по вул. Велика Набережна, в зустрічному напрямку, зі сторони вул. Флотської в напрямку вул. Ярмаркової, керуючи автомобілем «Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_7 .

Наближаючись до розриву між розділювальною смугою, виконуючи маневр повороту ліворуч в напрямку дворового проїзду до буд. № 29, водій ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не надав дорогу автомобілю «КІА СЕЕD», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 та допустив зіткнення правою передньою частиною свого автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля «КІА СЕЕD», д.н.з. і в результаті некерованого переміщення вищевказаних транспортних засобів було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка отримала тілесні ушкодження.

В результаті наїзду, пішохід ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 59 від 03.02.2017, отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням; садна на обличчі зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 173 від 12.04.2017р. в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, шляхом виконання вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху України». В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля ««Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину, просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі ст. 46 КК України.

При цьому вказує, що з потерпілою ОСОБА_9 він примирився, повністю відшкодував їй завдану матеріальну та моральну шкоду, а тому провадження по справі підлягало закриттю в зв`язку із примиренням з потерпілим, що передбачено ст. 46 КК України, але ні слідчий з прокурором під час досудового слідства, ні суд під час підготовчого судового засідання йому не роз`яснив право на примирення з потерпілою, в зв`язку з чим неправомірно його засудив.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали у повному обсязі подану апеляційну, прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Щодо заяв та клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 щодо звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку з примиренням, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Так в суді першої інстанції під час розгляду провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України зазначених заяв та клопотань від сторін кримінального провадження не надходило. Натомість в матеріалах справи міститься заява потерпілої ОСОБА_9 (а.п. 17), з якої вбачається, що остання прохає підготовче судове засідання та судовий розгляд проводити без її участі та при призначенні ОСОБА_7 покладається на розсуд суду.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування, заяв та клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 щодо звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку з примиренням від сторін також не надходило.

Судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.

Тому колегія суддів згідно ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст.394 КПК України не перевіряє фактичні обставини кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками провадження не оспорюється. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена у повному обсязі, оскільки останній скоїв кримінальне правопорушення передбачене ст. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів, вину визнав повністю і визнано ці обставини пом`якшуючими покарання. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд прийшов до переконання про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, з чим колегія суддів погоджується.

Також колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами , враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_7 працює, здійснює підприємницьку діяльність, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Відповідно, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того суд першої інстанції призначив за ч.1 ст.286 КК України наближене до мінімального покарання у вигляді штрафу, передбачене санкцією відповідної статті Кримінального закону, що свідчить про врахування в повній мірі судом першої інстанції всіх обставин провадження при визначенні виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 .

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок районного суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм закону України про кримінальну відповідальність, що регламентує порядок призначення покарання, а тому підстав для зміни або скасування вироку немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.05.2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С У Д Д І

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4