Справа № 450/3432/18 Провадження № 1-кп/450/392/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_6 ;

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ;

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , його законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та захисника-адвоката ОСОБА_14 ;

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_15 , його законного представника ОСОБА_16 та захисника-адвоката ОСОБА_17 ;

представника потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 адвоката ОСОБА_22 , розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000558 , внесеному до ЄРДР 12.10.2018р., про обвинувачення

ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 за ч.4 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018р. в Пустомитівський районний суду Львівської області надійшов обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні №0000558 про обвинувачення неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 за ч.4 ст.296 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, призначеному у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України, представник потерпілих - адвокат ОСОБА_22 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст.291 КПК України. Зокрема зазначає, що в обвинувальному акті не в повній мірі врахована правова кваліфікація дій обвинувачених, в їх діях вбачаються також ознаки кримінальних правопорушень, вчинених по відношенню до потерпілих, передбачених ч.3 ст.161 КК України (умисні дії, спрямовані на розпалювання національної та расової ворожнечі і ненависті) та ч.2 ст. 162 КК України ( незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи). Крім того стверджує, що в обвинувальному акті не зазначена передбачена п.3 ч.1 ст.67 КК України така обтяжуюча обставина, як вчинення злочину на грунті расової, національної, релігійної ворожнечі чи розбрату або на грунті статевої приналежності.

Прокурор ОСОБА_23 заперечив проти задоволення клопотання та зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та відсутні підстави для повернення такого, а тому просить справу призначити до розгляду.

Захисники - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 заперечили проти задоволення клопотання представника потерпілих, оскільки таке вважають безпідставним, та просять справу призначити до судового розгляду.

Позицію захисників підтримали неповнолітні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та їх законні представники.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт ОСОБА_25 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Статтями 55, 62 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був при тягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 8 та 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої ЗУ № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Аналогічна позиція зазначена в рішенні від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскін проти Австрії».

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що 28.09.2018 року неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, після чого 19.10.2018р. був складений слідчим та затверджений прокурором даний обвинувальний акт .

Як вбачається з обвинувального акту від 19.10.2018 року, органом досудового розслідування ОСОБА_26 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 повідомлено про підозру про те, що вони, спільно з ОСОБА_27 та неповнолітніми ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи за попередньо розробленим планом та розподіливши між собою ролі, вчинили грубе порушення громадського порядку( хуліганство).

Однак в обвинувальному акті відсутні будь-які процесуальні рішення щодо ОСОБА_31 та неповнолітніх ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , а також інших невстановленими досудовим розслідуванням осіб, зокрема про можливе виділення щодо даних осіб досудового розслідування, закриття кримінального провадження, тощо.

Крім того, згідно ч.2 ст.28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його вчинили декілька осіб, ( два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Як слідує з формулювання обвинувального акту, злочин вчинений саме за попередньою змовою групою осіб, однак в обвинувальному акті дана обставина, яка згідно п.2 ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання, не зазначена.

Крім того, органом досудового розслідування не розмежовані і не конкретизовані дії кожного з обвинувачених, а саме несформульовано конкретне обвинувачення щодо дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , зокрема не зазначено, від чиїх саме ударів ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , отримали тілесні ушкодження у вигляді ран, саден (легкі тілесні ушкодження), а малолітній ОСОБА_20 - тілесні ушкодження у вигляді двох ран на правому стегні, рани на лівій боковій поверхні тулуба (легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я). Встановлення даних обставин має важливе значення, адже згідно п.6 ч.1 ст.67 КК України, вчинення злочину щодо малолітнього являється обставиною, яка обтяжує покарання, що не зазначено в обвинувальному акті.

Крім того, обвинувачуючи неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 у спричиненні ними в групі з іншими особами легких тілесних ушкоджень ОСОБА_32 ,органом досудового розслідування замовчується той факт, що в результаті протиправних дій даної групи осіб , ОСОБА_32 помер, що слідує з Реєстру матеріалів досудового розслідування ( Розділ І п.45).

Однак в обвинувальному акті не зазначено про прийняття органом досудового розслідування будь-яких процесуальних рішень по даному факту смерті особи.

Крім того органом досудового розслідування неповнолітнім ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 інкримінується , що такі 23.06.2018р. приблизно о 23:00 год. направились у лісосмугу біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, увійшли на місце розташування табору ромів за вказаною адресою, де вчинили хуліганство.

Однак в обвинувальному акті не зазначено коли саме було розпочато і закінчено фактичне вчинення грубого порушення громадського порядку( день, час), та скільки часу (проміжок часу) тривало таке порушення, а також не розмежовано в часі дії обвинувачених, що свідчить про неконкретність та невизначеність слідства щодо обставин вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 4ст.296 КК України.

Викладені обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження та в разі визнання особи винуватою мають бути обов`язково зазначені в змісті вироку (ч. 3 ст. 374 КПК України).

Отже, формулюючи обвинувачення в згаданій частині, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину , всі необхідні для доказування обставини не виклав.

При прийнятті даного рішення суд враховує, що межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України). За змістом вимог ст. 338 КПК України прокурор вправі змінити обвинувачення в суді лише в разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної , визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного, суд вважає, що при вказаних вище порушеннях вимог кримінального процесуального законодавства обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду і повинен бути повернений прокурору, зобов`язавши його усунути виявлені недоліки у розумний строк з дня отримання ним обвинувального акту.

Одночасно при ухваленні даного рішення суд зазначає, що він не бере до уваги доводи представника потерпілих в частині відсутності правової кваліфікація дій обвинувачених за ч.3 ст.161 та ч.2 ст.162 КК України, а також відсутність (не зазначення) обтяжуючої обставини, передбаченої п.3 ч.1 ст.67 КК України, оскільки такі фактичні дані підлягають встановленню у ході судового розгляду і їм не дається оцінка в ході підготовчого судового засідання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлене клопотання представника потерпілих підлягає задоволенню тільки в частині повернення обвинувального акту, однак не з підстав, зазначених у клопотання, а вище зазначених.

На підставі викладеного та керуючись статтями 7,314, 372,376,392,395 КПК України, суд -

постановив:

клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_22 задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000558, внесеному до ЄРДР 12.10.2018р., про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, повернути заступнику начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Львівської області ОСОБА_23 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Пустомитівський районний суд Львівської області.

СуддяОСОБА_1