Справа № 138/3075/18 Провадження №11-кп/801/255/2019
Категорія: крим. Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

засудженого в режимі відеоконференції: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 18.01.2012 Хмельницьким міськрайсудом за ч.1 ст.263, 257, ч.4 ст.187, ч.1, 2 ст.15, п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2, ч.3 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі, зараховано в строк відбування покарання час утримання під вартою з 03.09.2011 по 17.01.2012;
про умовно-дострокове звільнення.

встановив:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від визначеного йому строку за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 січня 2012 року. Своє клопотання обґрунтував тим, що він довів своє виправлення, а тому підлягає достроковому звільненню.

Суд визнав, що ОСОБА_7 відбув більше строку покарання, підтримує соціально-корисні зв`язки із сім`єю, позитивно характеризуються установою виконання покарань, але після останнього стягнення лише двічі заохочувався.

Тому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 лише останнім часом став на шлях виправлення та сумлінно поводився, а також враховуючи, що засуджений сам, а не адміністрація виправної колонії, звернувся із клопотанням, відмовив в його задоволенні.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду, як незаконну, задовільнити його клопотання, посилаючись на недотримання судом норм статей 537, 539 КПК України та статті 81 КК України при вирішенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого, підтримавшого доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який не заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши її доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження суд дійшов висновку про скасування ухвали суду та становлення нової на користь засудженого із наступних підстав.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув .встановлену ч.3 ст.81 частину призначеного судом покарання.

Відповідно до норм частини 1 статті 539 КПК України засудженому надано право звертатися із клопотанням про його умовно дострокове звільнення.

Посилання в ухвалі на вимоги частини 3 статті 154 КВК України не суперечать вищезазначеним нормам оскільки за наявності всіх підстав, необхідних для звернення із клопотанням до суду, адміністрація установи виконання покарання при відбутті необхідної частини строку, зобов`язана розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення.

Законом надано таке ж право засудженому, яким він обґрунтовано скористався.

Відмова засудженому в задоволенні клопотання лише із підстав, що він особисто звернувся до суду є порушенням норм КПК та його конституційного права на захист.

Щодо рішення суду по суті клопотання засудженого, то суд сам визнав наявність обставин, що засуджений за весь час відбування покарання сумлінно працював та належно поводився в установі відбування покарань.

Надана характеристика на засудженого та довідка щодо кількості заохочень, які переважають кількість стягнень є підтвердженням викладеного.

Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим висновок суду першої інстанції викладений в ухвалі, що наявність лише двох заохочень після останнього стягнення став підставою відмови в задоволенні клопотання засудженого.

На переконання суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом відбутого більше ніж частини строку призначеного покарання, засуджений ОСОБА_7 довів своє право на умовно-дострокове звільнення, що місцевим судом було не належно оцінено.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407, 409, 411, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовільнити.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 січня 2012 року на 1 рік 11 місяців 14 днів.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:
Суддя: