Справа № 645/162/16-к
Провадження №1-кп/645/31/19
У Х В А Л А
Іменем України

08 лютого 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі колегії:
Головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.12.2018 р. відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 09.02.2019 р.

У зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду до вказаного строку прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про доцільність продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для його обрання під час досудового розслідування та у зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду справи до вказаного строку.

Потерпілі клопотання прокурора підтримали.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та обвинувачені заперечували проти продовження вказаного запобіжного заходу, просили про обрання їм більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку із зменшенням ризиків, на які посилався прокурор.
Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При вирішенні вказаного питання суду слід враховувати, що рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості.
Запобіжні заходи - це заходи процесуального примусу попереджувального характеру, пов`язані з позбавленням або обмеженням свобод підозрюваного, обвинуваченого, які за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, застосовуються під час кримінального провадження слідчим суддею, судом з метою забезпечення їх належної процесуальної поведінки.
Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, визначеним законом.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Метою продовження строку тримання обвинувачених під вартою є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При обранні запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, судом мають бути враховані , зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, відносно осіб похилого віку та неповнолітньої особи; окрім ОСОБА_13 , усі раніше були засуджені до позбавлення волі.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Обрані відносно обвинувачених запобіжні заходи, з урахуванням їх тривалості, у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами, і відповідають меті запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень , наявність достатніх підстав вважати існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу в період досудового слідства та які не зменшились на час судового розгляду справи; недостатність застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.
Оцінивши під час вирішення питання щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою всі встановлені обставини у їх сукупності, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та продовжує відносно всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів -
П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою до 07 квітня 2019 року.
Обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначити суму застави у розмірі 82680,00 грн., які необхідно внести на рахунок ТУ ДСА України у Харківській області до сплину терміну тримання під вартою.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: