Справа № 202/4430/18
Провадження № 1кп/202/79/2019
УХВАЛА
Іменем України

04 лютого 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальних провадженнях № 0001944 від 22.08.2018 року , № 0000885 від 09.06.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянин України, українець, має вищу освіту, неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 17.07.2001 року вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3, ст. 81, 42 КК України 1960 року до позбавлення волі на строк З роки 1 місяць, з конфіскацією майна;
- 04.03.2005 року вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ст. 93 п. «А, Е, І», ст. 17 ч. 2, ст. 93 П «А, Г, Е, І», ч. 2. ст. 145, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією майна. На підставі ст. 42 ч. 3 КК України даним покаранням поглинуте покарання за вироком П`ятихатського РС Дніпропетровської області від 17.07.2001 року, до відбуття - 15 років позбавлення волі, з урахування тримання під вартою з 25-17.10.2000 року. За рішенням Верховного суду України від 23.08.2005 року вирок змінений: вважати засудженим за ст. 93 п «А, Е, 1»; ч. 2 ст. 17 - 93 П «А, Г, Е, 1»; ч. 2 ст. 145; ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 41 К України до 14 років позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 42 КК України даним покаранням поглинуте покарання за попереднім вироком. До відбуття 14 років позбавлення волі;
- 21.06.2010 року вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за статтями 94 П.П. «А», «І» КК України до позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 3 ст. 42 КК України даним покаранням поглинуте покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.03.2005 року, до відбуття 15 років позбавлення волі. Звільнений з виправної колонії 12.02.2016 року;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в:
Обвинуваченому за ст. 185 ч. 3 КК України обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 08.02.2019 року.
Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, в якому вважав за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Представник потерпілого підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_6 висловив думку про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на іншу, не пов`язану з триманням під вартою, яке мотивоване тим, що відпали ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений має сім`ю, постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки.
Обвинувачений відмовився від висловлення своєї думки.
Суд заслухавши сторону захисту, прокурора, наголошує, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу хоча і зменшилися, але не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які частково існують на даний час, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків.
Ці обставини в сукупності, а також тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , свідчать про наявність ризиків, що під впливом тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому, він може переховуватись від суду та у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі і за особливо тяжкі злочини, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив злочин, за який був засуджений до позбавлення волі, але до відбування покарання не приступив і в цей період знову вчинив два епізоди тяжкого злочину.
Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, завадить вчиненню інших злочинів.
З урахуванням зазначених підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд-
П о с т а н о в и в :
ОСОБА_7 продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 04.04.2019 року, включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 прозміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1