ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заставніського районного суду Чернівецької області від 14.03.2019 року в кримінальному провадженні №0000130,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.03.2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 з середньою освітою, громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, не судимого, визнано внуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 26 вересня 2018 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 30 квітня 2018 року приблизно о 02 год., перебуваючи по вул.Головній в с.Шубранець Заставнівського району, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужого майна, увійшов в довіру до потерпілого ОСОБА_9 , попросивши останнього продемонструвати свій мобільний телефон, після чого одержав його в своє користування та, застосувавши до потерпілого ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилося в нанесенні потерпілому ОСОБА_9 удару кулаком в ЄУНСС 716/1706/18 провадження № 11кп/822/205/19 головуючий у 1 інстанцїі ОСОБА_10
живіт, від якого останній впав на землю. Після цього ОСОБА_6 відкрито заволодів належними ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі 30 грн. та мобільним телефоном марки «ZTEA 610» білого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 4500 грн., після чого з місця вчиненого злочину втік, завдавши потерпілому збитків на загальну суму 4530 грн.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуване рішення та перекваліфікувати його дії на ст.190 ч.2 КК України і пом`якшити призначене йому покарання.

На обґрунтування своїх вимог обвинувачений вказував, що після постановлення вироку він фактично примирився з потерпілим, на час розгляду справи в суді завдані потерпілому збитки фактично були відшкодовані, цивільний позов потерпілий не подавав. Також вказував, що твердження потерпілого про те, що він вдарив останнього кулаком в живіт не відповідає дійсності, оскільки ніхто з допитаних судом свідків не підтвердив те, що ОСОБА_9 переніс фізичний біль після нанесення йому удару та кликав на допомогу. Ще зазначав, що по справі не проводилась судово-медична експертиза на предмет наявності тілесних ушкоджень в потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, що наведені у вироку, повністю підтверджується дослідженими судом доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, що 30.04.2018 року приблизно о 2-й годині в с.Шубранець він пішов в центр села щоб придбати сигарети. На вулиці зустрів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , з якими пішов в напрямку магазину. Тоді ОСОБА_13 запросив його зайти у вуличку поговорити. Коли вони туди зайшли, ОСОБА_14 попросив дати йому телефон послухати музику. Коли він дав обвинуваченому телефон, останній після того, як він попросив повернути назад телефон, наніс йому удар кулаком в живіт. Від болю він присів на землю. Тоді ОСОБА_14 з кишені куртки забрав у нього гроші - 30 грн. На прохання повернути телефон, ОСОБА_14 відповів: «маєш купу грошей, купиш собі новий». Також обвинувачений сказав йому, що телефон не поверне і щоб він йшов додому та не повідомляв в поліцію. Після цього він пішов до своєї бабки ОСОБА_15 і розповів їй про ці обставини. Тієї ж ночі вони в центрі села розшукали ОСОБА_11 і бабка просила останнього повернути забраний ним телефон, але той сказав, що він не брав ніякого телефона. Після ОСОБА_14 з іншими хлопцями на таксі поїхали звідти.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснила, що 30.02.2018 року біля 2-ї години до неї прийшов онук ОСОБА_16 , який був переляканий і розказав, що ОСОБА_14 пропонував йому продати його ж телефон, а коли ОСОБА_16 відмовився, той вдарив онука в живіт і відібрав. Після цього вона разом з ОСОБА_17 пішла шукати ОСОБА_11 щоб забрати викрадений ним телефон. На центральній вулиці в с.Шубранець вони зустріли ОСОБА_11 в компанії з іншими хлопцями. Вона запитувала в обвинуваченого, чи брав той в ОСОБА_18 мобільний телефон, але ОСОБА_14 заперечував це і говорив, що ніякого телефону він не брав. Через деякий час ОСОБА_14 разом з іншими хлопцями на таксі поїхав в невідомому напрямку, а вона з внуком пішла до ОСОБА_19 щоб викликати працівників поліції.

Свідок ОСОБА_20 в суді показав, що 30.04.2018 року вночі до нього прийшла ОСОБА_21 і повідомила, що ОСОБА_14 забрав мобільний телефон у її внука ОСОБА_16 . Після цього він разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 пішов до будинку ОСОБА_11 , щоб забрати в того телефон, але останнього не було дома. Коли проходили по центру села, зустріли ОСОБА_11 та інших хлопців. Тоді ж просили ОСОБА_11 повернути відібраний ним телефон, але той говорив, що не брав телефон. Під час цієї розмови під`їхав автомобіль і ОСОБА_14 разом з іншими хлопцями поїхав на ньому.

Свідок ОСОБА_23 в суді дав показання, що 30.04.2018 року вночі перебував на зупинці в с.Шубранець разом з ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . По дорозі зустріли ОСОБА_18 , який йшов в магазин. ОСОБА_14 тоді з ОСОБА_22 зайшли у вулицю, а він з ОСОБА_24 залишився на зупинці. Через деякий час до них підійшли ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які запитували в них чи не бачили вони ОСОБА_28 . Коли останній через кілька хвилин після цього підійшов до них, ОСОБА_21 просила обвинуваченого віддати мобільний телефон, але ОСОБА_14 говорив, що не брав ніякого телефону. Після цього він разом з ОСОБА_29 та ОСОБА_24 на таксі поїхали в м.Чернівці. Там ОСОБА_14 в приміщенні гральних автоматів за зупинці «Дріждзавод» продав мобільний телефон незнайомій жінці за 400 грн. Як опинився мобільний телефон ОСОБА_18 в ОСОБА_11 , йому не відомо. ОСОБА_14 тоді також говорив, що гроші має дати ОСОБА_30 .

Свідок ОСОБА_19 в суді дала показання, що 30.04.2018 року біля 3-ї години до неї зателефонувала мама ОСОБА_9 і попросила викликати працівників поліції, оскільки в її сина відібрали телефон. Після цього також підійшла ОСОБА_15 з внуком ОСОБА_9 . Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 повідомили, що вони намагалися самостійно забрати телефон у ОСОБА_8 , але це їм не вдалося. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 вона не бачила і останній не жалівся на болі.

Аналіз показань потерпілого та свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою, свідчить про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, оскільки він відкрито, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволодів майном ОСОБА_18 на загальну суму 4530 грн.

Невизнання вини обвинуваченим та заперечення дійсних обставин заволодіння ним чужим майном може свідчити про намагання його уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Посилання обвинуваченого на те, що він не наносив удару потерпілому та відкрито не заволодівав майном останнього, суперечить дослідженим доказам та вказує на те, що він не розкаявся у вчиненому.

Про дійсний умисел ОСОБА_11 на відкрите заволодіння майном ОСОБА_18 свідчить і те, що він в нічний час відвів потерпілого на іншу вулицю, де не було перехожих, і там відібрав із застосуванням насильства в останнього мобільний телефон та гроші з кишені куртки.

Той факт, що в потерпілого не було тілених ушкоджень, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки нанесення потерпілому удару при заволодіння майном останнього охоплюється складом злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.

Той факт, що в ході розслідування кримінального провадження працівники поліції повернули потерпілому викрадений відкрито в нього мобільний телефон, не може бути визнано пом`якшуючою покарання обвинуваченому обставиною, оскільки сам обвинувачений добровільно не відшкодував шкоду потерпілому.

За відсутності пом`якшуючих покарання обставин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, яке передбачене санкцією ст.186 ч.2 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. Колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_31 покарання є необхідним і достанім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 відмовити, а вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.03.2019 року в кримінальному провадженні №0000130 щодо нього залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_32

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія.Згідно з оригіналом: суддя