Справа №480/834/17
Провадження №1-кп-480/48/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаїв кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 18 січня 2017 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Кардашінка, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, українця, одруженого, не працюючого, 08.12.2017 року засудженого вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Суд визнав доведеним, що 14.01.2017 року близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_5 прийшов до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Веселинівська, 4, де він раніше працював охоронцем. Згідно ст.1 Закону України № 2899-IV про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення, вказаний об`єкт є громадським місцем, а саме спорудою, яка доступна для населення вільно та постійно.
Перебуваючи в приміщені п`ятого відділення Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, тримаючи при собі гумову палку, якою він незаконно заволодів у охоронця ОСОБА_6 охоронної фірми Шеріф, що здійснював охорону МОПТД з метою вчинення хуліганських дій, почав стукати у вхідні двері палати №7. Після того, як особи, що перебували в приміщені палати двері йому не відчинили, ОСОБА_5 , взяв заздалегідь приготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме гумову палку та виражаючись словами нецензурної лайки, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, не реагуючи на зауваження оточуючих, у тому числі медичного персоналу лікарні, почав стукати у двері та намагався їх вибити, тим самим пошкодивши вказані двері, завдавши Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансеру матеріального збитку на суму 1000 грн.
Після цього, ОСОБА_5 зник з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема Рішенням від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», за яким, суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». При якому доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та взаємоузгоджених.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 296 КК України визнав частково, заперечував проти застосування ним спецзасобів, але підтвердив наявність у нього під час конфлікту гумової палиці.
Не дивлячись на часткове визнання вини, вина ОСОБА_5 підтверджується доказами безпосередньо дослідженими у судовому засіданні.
Показами свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Покази учасників кримінального провадження, щодо обставин події кримінального порушення (злочину), підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом, письмовими доказами.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.01.2017 року від гр. ОСОБА_6 , який повідомив, що ОСОБА_5 та ще 3 невідомі особи 14.01.2017 року приблизно о 15.30 год. зайшли до КПП Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, що розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Веселинівська, 4, де відкрито викрали 3 палки гумові, 3 балона зі сльозогінним газом дратівної дії та 3 мобільних телефона. 3 палки гумові та 3 балона зі сльозогінним газом дратівної дії були виданні охоронцям в якості спецзасобів. 3 мобільних телефона находяться на балансі охоронної фірми.
Протоколом огляду місця події від 17.01.2017 року, відповідно до якого предметом огляду являється дерев`яна дверь, ведуча в палату №7, 5-го відділення Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру. На двері з зовнішньої сторони, посередині облущена біла фарба і видна деревинна. З внутрішньої сторони двері пошкоджень немає. З внутрішньої сторони палати в районі врізаного замка, біля з дверної коробкою на стіні відбита штукатурка.
Протоколами слідчих експериментів з відеозаписами від 05.05.2017 року, з яких вбачається як ОСОБА_5 вчиняв хуліганські дії.
Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин вчинення ОСОБА_5 хуліганських дій.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого за положеннями ст.66 КК України судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого за положеннями ст.67 КК України судом не встановлено.
За положеннями ст.9 Конституції України, ч.2 ст.8 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.
Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладеній у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року - що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Так ОСОБА_5 з урахуванням приписів ст.12 КК України, вчинив тяжкий злочин.
Обвинувачений ОСОБА_5 08.12.2017року засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває.
Відповідно до положень ст.65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкцій ч.4 ст.296 КК України, з застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому беручі до уваги передбачені ст. 177 КПК України мету і підстави застосування запобіжного заходу, а також ризики у поведінці обвинуваченого, які слід попередити, стосовно ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 177, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2017 року шляхом поглинання менш суворого більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати ОСОБА_5 відбуте покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва з 08.02.2017 по 13.12.2018 року.
До строку відбування покарання на підставі ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08.02.2017 по 13.12.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу відносно ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню застосувати тримання під вартою, строк покарання за даним вироком обчислювати з 13.12.2018 року.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївській районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

13.12.2018