Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 611/1569/12
Провадження № 1-в/280/6/19
ПОСТАНОВА
Іменем України
14 травня 2019 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Коростишеві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

До Коростишівського районного суду надійшло клопотання Кілівника про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного 16.02.2012 постановою слідчого Генеральної прокуратури України, в обґрунтування якого посилається на невиконання судом положень ст.324 КПК України (в редакції 1960 року), а також зазначає, що відбув покарання за вироком Коростишівського районного суду від 25.11.2013, а отже необхідність у застосованому арешті відпала.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, безпосередньо у самому клопотанні зазначив про розгляд даного клопотання у його відсутність.

Прокурор через канцелярію суду подав заяву, просить розглядати справу за його відсутність та відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про скасування арешту задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

В провадженні Коростишівського районного суду перебувала кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_5 за ч.5 ст.368 КК України, ОСОБА_3 за ч.3 ст.368 КК України. Постановою слідчого Генеральної прокуратури у рамках даної кримінальної справи під час досудового розслідування накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Вироком Коростишівського районного суду від 25.11.2013 ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09.04.2014 вирок Коростишівського районного суду в частині міри покарання ОСОБА_3 залишено без змін.

28.04.2014 в порядку виконання вироку суду було видано виконавчий лист №611/1569/12 про конфіскацію нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , який було направлено для пред`явлення до виконання в органи ДВС стягувачу - ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області разом із протоколом про накладення арешту на майно.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №140570339 від 08.10.2018, наявний арешт нерухомого майна (без визначення останнього), що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень КПК 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України (1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Ч.1 ст.409 КПК України (1960 року) передбачено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 своєї Постанови «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21.12.1990 року №11-у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, в тому числі і про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Як вбачається з відповіді Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (Вх. №3624/19 від 25.04.2019) на виконанні у Києво-Святошинському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на виконанні перебували виконавчі листи №611/1569/12 від 28.04.2014 щодо конфіскації майна ОСОБА_3 на користь держави та стягнення з ОСОБА_3 на користь Українського НДІ спеціалізованої техніки та судових витрат у сумі 653,66 грн., на користь НДЕКЦ при ГУ МВСУкраїни у м.Києві 509,60 грн., на користь Київського НДІ судових експертиз МЮУ 2456,67 грн. Державним виконавцем 12.06.2014 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, які направлені сторонам виконавчого провадження. 24.06.2016 та 08.08.2018 державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду винесено постанови про арешт майна боржника. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником майна, яке підлягає конфіскації та яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргів не виявлено. З огляду на наведене, державним виконавцем 19.12.2014, 29.11.2016, 29.11.2016, 30.12.2016 винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Перевіркою інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження та наявної інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження вбачається , що виконавчі документи повторно на виконання не надходили та на виконанні не перебувають.

Стягувач по вказаним виконавчим листам - ГУ ДФС у Київській області фактично однозначної відповіді з приводу звернення до виконання виконавчих листів, у тому числі і повторного, не надав.

ОСОБА_3 також не надано відповідної інформації щодо звернення до установи, якою було накладено арешт на майно, в рамках обґрунтування свого клопотання.

Посилання ОСОБА_3 на положення ст.324 КПК України (1960 року) є безпідставним, оскільки за вироком суду до ОСОБА_3 застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна. Суд вважає за необхідне зазначити, що право власності не є абсолютним, ст.41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами. У даному випадку обмеження права власності ОСОБА_3 відбулося у спосіб, передбачений законом.

При цьому суд звертає увагу на те, що майно, право власності на яке виникло після набрання вироком законної сили, тобто після 09.04.2014 не підлягає конфіскації.

Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано, у тому числі, у такі строки: десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Згідно з ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Сукупність наведених фактів, їх правова оцінка приводять до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування арешту майна.

Суд вважає не доведеним обставини, на які у своїй заяві посилається особа, яка його подала, відтак, у клопотанні ОСОБА_3 про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.9 Перехідних положень КПК України 2012 року, ст.ст.126,409,411 КПК 1960 року, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на нерухоме майно відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1