Справа № 751/9330/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/151/19
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 11872 грн. 17 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 10116 грн. 13 коп.; моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1000 грн.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_13 відмовлено.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 згідно наказу начальника Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області №220 від 14 листопада 2013 року був призначений на посаду старшого водія 1-ої державної пожежно-рятувальної частини (м.Чернігів) 1-го державного пожежно- рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області.

Перебуваючи 31.12.2016 близько 01-00 год. неподалік автозаправочної станції «Едланд», що розташована за адресою: вул. Козацька, 58, м. Чернігів, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 умисно наніс близько десяти ударів руками та ногами в область голови ОСОБА_13 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субдуральної гематоми лівої лобно-тім`яної області, часткового пошкодження цілісності коронкової частини 15-го зуба, саден, гематом, забоїв м`яких тканин голови та обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №172 від 23.02.2017 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Своїми діями, які виразилися в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст..411,412 КПК України.) Зазначає, що судове рішення не відповідає вимогам ст..370 КПК України. Вказує, що суд не в повній мірі дав оцінку тому, що показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 поблизу автозаправочної станції «Етланд» невстановленим чоловіком, який представлявся працівником міліції узгоджуються між собою. Свідок ОСОБА_14 не впізнав ОСОБА_7 як особу, яка наносила удари потерпілому. Показання працівників поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказують на те, що водій таксі ( ОСОБА_17 ) у якого виник конфлікт з потерпілим, повідомляв працівникам поліції, одразу на місці пригоди, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 були заподіяні невідомими чоловіками, які одразу пішли з місця події.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта №172 від 22.02.2017 року в розділі обставини справи ОСОБА_13 зазначав, що водій таксі силою витяг його з автомобіля, бризнув йому газовим баллончиком в обличчя та наніс йому близько 5 ударів в область голови. Потім зазначав, що 10-15 ударів йому наніс невідомий чоловік. Експерт стверджував, що субдуральна гематома лівої лобно-тім`яної області утворює тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Під час допиту в суді ОСОБА_13 стверджував, що тілесні ушкодження в область голови йому наносив виключно ОСОБА_7 , який одночасно з цим повідомляв, що він працівник поліції та його затримує. При цьому під час проведення 10.04.2017 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 останній наполягав, що не менше 10-15 ударів руками та ногами в область голови йому наніс водій таксі ОСОБА_17 та близько 10 ударів ногами та руками наніс по голові невідомий чоловік. Разом з тим наголошує, що з показів його підзахисного та свідка ОСОБА_14 вбачається, що останні бачили як ОСОБА_13 наносив удари ногою по голові невідомий чоловік, який представлявся працівником міліції, при цьому ОСОБА_14 не впізнав цього чоловіка, як ОСОБА_7 . Тобто, на думку захисника, показання ОСОБА_17 щодо фактичних обставин події спростовуються показаннями ОСОБА_14 та його підзахисного. Одночасно, зазначає що судом не надано оцінку протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_13 та протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.08.2017 року з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Вказує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0012228 від 31.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України розпочалось з істотним порушенням вимог ст..ст.26,477 КПК України, оскільки кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень. Однак, згідно матеріалів справи, наданих прокурором встановлено, що на момент порушення зазначеного вище кримінального провадження, а саме 31.12.2016 року ОСОБА_13 потерпілим не визнавався та відповідну заяву прокурору або слідчому щодо вчинення відносно нього будь-якого кримінального правопорушення, у тому числі передбаченого ч.1 ст.122 КК України не подавав. Відомості були внесені за ч.1 ст.122 КК України.

Вказує, що судом не надано оцінку щодо обставин події з урахуванням всіх доказів досліджених під час судового розгляду. Також жодному доводу сторони захисту не надано оцінку та вони взагалі залишились поза увагою суду.

З урахуванням викладених обставин, вважає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону вплинула на прийняття рішення щодо винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які частково підтримали подану апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку представника потерпілого, яка не заперечувала проти часткового задоволення апеляційної скарги, прокурорів які просили залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисником ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставилось питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в діях останнього ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Проте, в суді апеляційної інстанції адвокат, враховуючи позицію його підзахисного просив задовольнити апеляційну скаргу лише в частині призначення суворого покарання

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не визнав.

Проте, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, погодився з обсягом пред`явленого обвинувачення та підтвердив обставини, викладені в обвинуваченні. Зазначив, що він повністю відшкодував шкоду потерпілому і просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий до суду апеляційної інстанції надав заяву, в якій зазначив, що обвинувачений повністю відшкодував заподіяні збитки і просив призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі. Представник потерпілого в суді апеляційної інстанції підтримала позицію потерпілого.

Враховуючи таку позицію обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілого та свідків, які в повній мірі узгоджуються між собою, висновком експертизи та іншими вище переліченими доказами, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні. В суді апеляційної інстанції сторони кримінального провадження не заперечували проти обставин, які встановлені судом першої інстанції.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, сукупність обставин справи, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та формально задовільно за місцем проживання, його ставлення до скоєного, а також судом враховано вік обвинуваченого, те, що він одружений, дружина інвалід 3 групи з дитинства, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у наркологічному кабінеті та у лікаряпсихіатра не перебуває, а також думку потерпілого, який наполягав на позбавленні волі обвинуваченого на тривалий строк, а також висновок досудової доповіді органу пробації і дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі ближче до мінімальних меж санкції цієї статті.

Проте, в суді апеляційної інстанції обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся у вчинено кримінальному правопорушенні, повністю відшкодував заподіяні потерпілому збитки, що підтвердив потерпілий, який не наполягав на призначенні покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Тому, суд апеляційної інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховує його щире каяття та відшкодування збитків як обставини, що пом`якшують покарання і з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, його сімейний стан, те, що дружина інвалід 3 групи з дитинства, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у наркологічному кабінеті та у лікаря психіатра не перебуває, і вважає за можливим апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, відносно обвинуваченого застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції з випробуванням.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що така міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок даний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4