ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/112/19 Справа № 176/202/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши 18 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження №001137 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною за ч. 1 ст. 121 КК України, та її дії кваліфіковані як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та стягнуто з обвинуваченої на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1912,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог закону.
ОСОБА_7 за цим вироком визнано винною та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
ОСОБА_7 , приблизно о 18 годині ЗО хвилин 26.11.2017, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 , де в цей час між останньою та раніше знайомою неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виникла словесна суперечка. В ході суперечки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 . Реалізуючи який, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, ОСОБА_7 приблизно о 19 годині 00 хвилин 26.11.2017 року, перебуваючи навпроти входу до 4-го підїзду будинку АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою, взяла з руки ОСОБА_11 кухонний ніж, та утримуючи його за рукоятку, підійшла до потерпілої та перебуваючи навпроти неї, завдала клинком ножа неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 один удар в область нижньої черевної порожнини з права, чим спричинила їй тілесні ушкодження: колото-різане поранення правової половини передньої поверхневої черевної стінки, яке проникає у позачеревинний простір з позаочеревинною гематомою, що потягло за собою розвиток геморагічного шоку ІІІ-го ступеня, і які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя.
В апеляції:
- захисник, не оскарожуючи встановлених судом першої інстанції обставин і правильності правової кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок змінити, призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
В обґрунтування вказав, що вирок є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не взяття до уваги доказів, які могли істотно вплинути на висновки суду та надто суворим, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, оскільки повне каяття ОСОБА_7 суд розцінив як часткове, хоча остання під час судового розгляду свою вину визнала, публічно просила пробачення у потерпілої та її законного представника. Це вибачення було прийняте строною обвинувачення. Суд не взяв до уваги активне сприяння ОСОБА_7 досудовому розслідуванню. Крім того, адвокат зауважує в апеляції, що прокурор також просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши захисника та обвинувачену, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити та пом`якшити обвинуваченій покарання і застосувати до неї положення ст. 75 КК України, думку прокурора, потерпілої та її законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції адвоката і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121 КК України, в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не взяття до уваги доказів, які могли істотно вплинути на висновки суду з посиланням на надто суворе покарання, що на його думку, не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винної, а саме з приводу того, що суд не правильно визначив міру покарання за ч. 1 ст. 121 КК України на підставі ст. 69 КК України, не застосувавши до його підзахисної положення ст. 75 КК України, колегія суддів, вважає безпідставними та необгрунтованими.
Відповідно до положень статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у статті 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Визначений судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 вид та розмір покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.
При обранні такої міри і розміру покарання суд, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував, що злочин вчинений обвинуваченою ОСОБА_7 є тяжким, скоєний проти життя та здоров`я неповнолітньої особи, ставлення обвинуваченої до скоєного нею злочину, дані про особу обвинуваченої, а саме що по місцю проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має трьох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна.
Обставин, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції визначено щире каяття та наявність на утриманні у ОСОБА_7 трьох неповнолітніх дітей. Враховуючи зазначені пом`якшувачі обставини, що значно ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченої, судом при призначенні покарання застосовані положення ст. 69 КК України і призначено покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч.І статті 121 КК України.
Заперечення захисника в апеляції на те, що суд розцінив визнання вини ОСОБА_7 як часткове, обґрунтовуючи тим, що обвинувачена під час судового розгляду визнала свою вину та публічно просила пробачення у потерпілої та її законного представника фактично зводяться до переоцінки показів обвинуваченої, тому є безпідставними і такими, що не можуть слугувати у даному випадку підставою для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України.
Ствердження в апеляції захисника, що застосування судом до його підзахисної положень статті 69 КК України є більш суворим покаранням ніж те, яке на його думку та на думку прокурора, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання є хибним і необгрунтованим.
Згідно положень статті 75 КК України, передбачено звільнення від покарання з випробуванням за умови не тільки призначеного покарання не більше п`яти років позбавлення волі, а і з врахуванням тяжкості злочину, особи винної та інші обставини справі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання.
Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинувачену, її ставлення до скоєного та надана відповідна обгрунтована та вмотивована оцінка вказаному.
Судом першої інстанції надана оцінка ствердженням обвинуваченої, що вона не бажала вдарити потерпілу ножем, а просто тримала його в руках, і вдарила неповнолітню ОСОБА_9 , після того як вона її штовхнула, які суд розцінив, як спробу обвинуваченої пом`якшити свою відповідальність, оскільки такі ствердження не знайшли свого підтвердження, тому суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове визнання вини обвинуваченою, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи а сам факт того, що обвинувачена просила вибачення у потерпілої в судовому засіданні, що судом також враховано при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, само по собі не може слугувати доказом повного визнання вини обвинуваченою.
Доводи захисника в апеляції, що судом не враховано, що його підзахисна активно сприяла досудовому розслідуванню з посиланням на те, що обвинувачена добровільно погодилася на слідчий експеримент , де показала всі обставини справи, на думку колегії суддів не є достатнім для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування нею покарання.
Таким чином, на переконання колегії суддів, з врахуванням тяжкості злочину, скоєного проти життя і здоров`я неповнолітньої особи, обставин і способу вчинення злочину, особи обвинуваченої, покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 з застосуванням положень ст. 69 КК України при зазначеному є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом призначене покарання є правомірним, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4