Справа № 183/2643/18
№ 1-кп/183/827/18
В И Р О К
іменем України

26 вересня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000079 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Києва, громадяни України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

26 травня 2007 року ОСОБА_3 проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 прийняв військову присягу на вірність народу України, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути Українському народові вірним і відданим, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, тоді ж йому присвоєно військове звання «солдат».

17 березня 2014 року указом №303/2014 в.о. Президента України «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
26 вересня 2016 року ОСОБА_3 підписав контракт про проходження військової служби строком на 6 місяців, і в той же день, на підставі наказу № 96-РС командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, та призначено на посаду механіка-водія-електрика.

Однак, під час проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 у солдата ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував 10 жовтня 2016 року близько 08.00 години солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою тимчасово ухилиння від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1,17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно, без дозволу командування та поважних причин, залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до служби занаявності реальної можливості для цього, до 23 квітня 2017 року коли ОСОБА_3 самостійно повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та повідомив командування частини про своє прибуття до розташування військової частини.
25 квітня 2017 року на підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас.
Таким чином, в період часу з 10.10.2016 року до 23.04.2017 року ОСОБА_3 самовільно, без дозволу командування та поважних причин, залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що у 2015 році він був мобілізований до лав Збройних Сил України та направлений в зону проведення антитерористичної операції, а після повернення, через деякий час, він уклав контракт з військовою частиною НОМЕР_2 . В жовтні 2016 року до нього приїхала його дівчина і він після сварки з нею, у розлюченому стані, самовільно залишив розташування військової частини. Зрозумівши протиправність своїх дій, він дійсно добровільно з`явився до військової частини, і у скоєному щиро кається, і намірів ухилятися від військової служби він не мав.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений, є особою, що в силу закону раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.36), за місцем служби характеризується задовільно (а.п.31, 34, 38), приймав участь в проведені антитерористичної операції та території Донецької та Луганської областей (а.п.40).

Щире каяття ОСОБА_3 , визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1