КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Алчевськ Луганської області, має вищу освіту, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України

за участю:
прокурорів ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою, до 16 травня 2019 року включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0002555.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя, перевіряючи обґрунтованість підозри, вказав, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, котрі навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно врахував, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, які були предметом апеляційного розгляду. Також слідчим суддею встановлено, що на теперішній час у кримінальному провадженні досудове розслідування завершено та стороною обвинувачення відкрито матеріали досудового розслідування, проте обставиною, яка перешкоджає закінченню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді є виняткова складність кримінального провадження, та як наслідок великий обсяг матеріалів досудового розслідування, з якими необхідно ознайомити ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , їх захисників, а також потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і їх представників. Даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_6 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді винесеною із суттєвими порушеннями положень діючого кримінального процесуального законодавства України та норм міжнародного права.

Посилається на те, що слідчим суддею не прийнято до уваги, що клопотання прокурора подано до суду із порушенням правил територіальної підсудності, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002555 від 19 жовтня 2018 року здійснюється Центральним апаратом Державного бюро розслідувань. Печерський районний суд м. Києва не знаходиться в межах територіальної юрисдикції органу досудового розслідування - Центрального апарату Державного бюро розслідувань. Адресою розташування Державного бюро розслідувань є: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15. Таким чином, як стверджує захисник, враховуючи, що Державне бюро розслідувань знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, дане клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно було бути подано до Шевченківського районного суду м. Києва.
Крім того, апелянт посилається на відповідь Голови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року №01-14/180/2019/М-210 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_5 , де вказано, що Державне бюро розслідувань знаходиться в Шевченківському районі м. Києва та перебуває в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.
Також, як зазначає сторона захисту, слідчим суддею не досліджено, що у прокурорів військової прокуратури відсутні повноваження здійснювати процесуальне керівництво у даній категорії справ. Звертає увагу на те, що такою категорією справ, у яких військова прокуратура має повноваження здійснювати процесуальне керівництво, є злочини, вчинені не просто працівниками правоохоронних органів, а лише тими працівниками правоохоронних органів, які є військовослужбовцями. Однак підозрювані ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , хоч і є колишніми працівниками правоохоронних органів, але не є військовослужбовцями.
Слідчий суддя не прийняв до уваги, що прокурори Головної військової прокуратури не мають повноважень здійснювати процесуальне керівництво у справах, які перебувають у провадженні Державного бюро розслідувань. У кримінальних провадженнях, по яким здійснюється до судове розслідування Державним бюро розслідувань, може здійснювати процесуальне керівництво лише працівники Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, але аж ніяк не працівники Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Апелянт посилається також на те, що підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (епізод з потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ), є необґрунтованою. Сторона захисту наполягає, що якщо навіть припустити, що ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_12 щодо його видачі до компетентних органів Російської Федерації, то таке формулювання погрози не може вважатися обмеженням охоронюваних законом прав та інтересів, оскільки ОСОБА_12 дійсно перебував в розшуку у Російській Федерації у зв`язку із вчиненням ним злочину та підлягав видачі правоохоронними органами України для відбуття ним покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Як зазначає захисник, в якості єдиного доказу підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, зазначається протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 . Проте, у сторони захисту є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_12 обмовляє підзахисного ОСОБА_6 з метою штучного створення собі статусу потерпілого задля того, щоб мати змогу посилатися на дане кримінальне провадження в адміністративній справі як на аргумент необхідності отримання статусу біженця.
На думку захисту, потерпілий ОСОБА_12 спеціально обмовляє інших осіб, в тому числі і ОСОБА_6 , щоб набути статусу біженця, оскільки наявність процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні в Україні та застосування заходів безпеки є підставою для набуття статусу біженця. А у разі набуття ОСОБА_12 статусу біженця, останній не буде виданий у порядку екстрадиції до РФ для відбування покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
Апелянт звертає увагу на той факт, що заява про кримінальне правопорушення була написана ОСОБА_12 та ОСОБА_13 лише через рік після начебто вчинення кримінального правопорушення, що на думку захисника дає підстави сумніватися у показаннях потерпілих.
Як зазначає апелянт, є підстави вважати, що і в даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не будуть з`являтися ні під час проведення слідчих дій, ні під час розгляду справи у суді.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_6 тримається під вартою лише на підставі показань потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та у зв`язку із неможливістю допитати стороною захисту потерпілих, тримання ОСОБА_6 під вартою є безпідставним.

Стосовно підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України (вимагання), де потерпілим є ОСОБА_15 , сторона захисту вважає, що до показань останнього слід відноситись критично, оскільки відповідно до протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_6 , останнім були надані пояснення з приводу наявних підстав у потерпілого ОСОБА_15 обмовляти ОСОБА_6 .

Також , як стверджує сторона захисту, органом досудового розслідування за більше ніж 9 місяців тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою взагалі не вчиняються процесуальні дії, оскільки підозрюваного ОСОБА_6 було лише два рази допитано та проведено одночасний допит з потерпілою ОСОБА_18 , і то лише на підставі клопотань сторони захисту.
Стверджує, що рівень обґрунтованості підозри не те, що не збільшився, а 14 січня 2019 року було змінено підозру та виключено у якості інкримінованих злочинів ст. 255 КК України у зв`язку з недоведеністю.

Стверджує, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковані дії підозрюваного.

Фактично у повідомленні про підозру мова йде про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 368 КК України, а саме отримання неправомірної вигоди.

У зв`язку з тим, що згідно тексту повідомлення про підозру потерпілими було надано неправомірну вигоду у вигляді автомобілів «Nissan Patrol», «BMWХ6» та грошових коштів у сумі 20 000,00 дол. США, що перевищує в п`ятсот і більше разів розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на час вчинення злочинів, розслідування даного кримінального провадження підслідне Національному антикорупційному бюро України.
Крім того, як зазначає захисник, в теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, значно зменшилися.
Посилається на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, є оперуповноваженим ГУ НП в Київській області, має багаточисельні нагороди та відзнаки як працівника правоохоронного органу, є воїном АТО, учасником бойових дій.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити і скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002555 від т19 жовтня 2018 року за підозрою ОСОБА_19 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_20 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
16 травня 2018 року ОСОБА_6 затриманий на підставі п. 1 ч. 2 ст. 208 КПК України та його злочинна діяльність припинена.

Цього ж дня ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.

18 травня 2018 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Постановою заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 09 липня 2018 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 16 листопада 2018 року.
11 липня 2018 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 04 вересня 2018 року.
29 серпня 2018 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 27 жовтня 2018 року.
Постановою заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 18 жовтня 2018 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до дванадцяти місяців, тобто до 16 травня 2019 року.
24 жовтня 2018 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 21 грудня 2018 року.
19 грудня 2018 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 17 лютого 2019 року.
14 січня 2019 року прокурором у кримінальному провадженні матеріали за підозрою ОСОБА_19 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 у порядку ст. 217 КПК України виділено в окреме провадження за № 0000011.
18 січня 2019 року матеріали досудових розслідувань № 0000011 об`єднано із матеріалами досудового розслідування № 0002555 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
22 січня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 4 ст. 189 КК України.
25 січня 2019 року прокурором у провадженні прийнято рішення про закінчення досудового розслідування, про що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 290 КПК України повідомлено учасникам кримінального провадження.
13 лютого 2019 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 08 квітня 2019 року.
27 березня 2019 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартоющодо ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року клопотання прокурора було задоволено тапродовжено строк тримання під вартою, до 16 травня 2019 року включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0002555.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані.
Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Продовжуючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, які йому інкримінують. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена прокурором та сумнівів у суду щодо їх достатності, не викликала.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Влох проти Польщі п. 108).
Крім того, питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою (Феррарі-Браво проти Італії).

Також, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненими кримінальнимиправопорушеннямипідтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами.Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою т а підстави для продовжена запобіжного заходу, з метою здійснення подальшого розслідування.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

З урахуванням зазначеного, посилання захисника в частині необґрунтованості підозри є безпідставними. А твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_12 спеціально обмовляє інших осіб, в тому числі і ОСОБА_6 , щоб набути статусу біженця, нічим не підтверджені та мають бути перевіреними під час судового розгляду кримінального провадження.

Також, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, щоризики, на які вказує прокурор у своєму клопотанні існують, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_6 постійно не проживає за місцем своєї реєстрації та користується орендованою квартирою. Також, підозрюваний має змогу користуватися підробленими документами, що посвідчують особу, у тому числі паспортів громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон, що надає можливість останньому безперешкодно пересуватися по території України та виїжджати за кордон з метою переховування від органів досудового розслідування та суду.

Інші заявлені у клопотанні ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 за висновками слідчого судді, з яким погоджується і колегія суддів, мають право на існування, оскільки встановлені в ході досудового розслідування ризики не зникли і продовжують існувати, зокрема підозрюваний ОСОБА_6 крім ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, перебуваючи на волі, шляхом застосування погроз, буде намагатися схилити свідків до зміни своїх показань, а також перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, підозрюваний ОСОБА_6 зможе вчинити щодо потерпілих і свідків інше кримінальне правопорушення, у тому числі пов`язане із заподіянням шкоди їх життю та здоров`ю.
Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя місцевого суду встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором у клопотанні та у судовому засіданні, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Таким чином, твердження захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, значно зменшилися, є голослівними.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення та відомості про його особу в їх сукупності, при цьому враховуючи ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», де зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

На підставі чого, за результатами розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що прокурором під час судового розгляду доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення кримінального правопорушення та суворість можливого покарання за вчинені злочини, не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апелянта за змістом апеляційної скарги про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не врахування даних про особу підозрюваного не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора подано до суду із порушенням правил територіальної підсудності, оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється Центральним апаратом Державного бюро розслідувань, а Печерський районний суд м. Києва не знаходиться в межах територіальної юрисдикції органу досудового розслідування - Центрального апарату Державного бюро розслідувань, є необґрунтованими, так як слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002555 від 19 жовтня 2018 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному провадженні здійснюється прокурорами управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Державного бюро розслідувань являється: 01008, м. Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2, яке за адміністративним поділом міста Києва відноситься до Печерського району, що спростовує доводи сторонни захисту щодо порушення правил підсудності при розгляді клопотання слідчим судею.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та відмову у задоволенні клопотання, як на тому наполягає сторона захисту, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції остаточно дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 16 травня 2019 року включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0002555 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2549/2019
Категорія: ст. 199 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_21
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1