У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000999, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 липня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Миколаївка Миколаївського району Одеської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 липня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його затримання, тобто з 22.12.2017 р., запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що він разом із потерпілим ОСОБА_8 на зупинці громадського транспорту вживали спиртні напої. Коли останній почав його ображати в присутності інших людей, він вирішив провчити потерпілого, зняв з його пальця каблучку і сказав, що буде стріляти, але жодної зброї при ньому не було.
Вважає, що вчинив відносно потерпілого незаконні дії, однак на той момент не думав про це.
Відмічає, що коли його затримали, він у всьому зізнався і сам розповів працівникам поліції про місце знаходження каблучки. На досудовому слідстві та в суді першої інстанції визнавав вину, у вчиненому розкаявся. Однак суд першої інстанції цього не врахував та зазначив у вироку, що обставини, які пом`якшують покарання, відсутні.
Просить врахувати, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягувався 22 роки тому, став на шлях виправлення.
Зазначає, що має малолітню доньку, якій допомагає, проживає разом з матір`ю, яка також потребує його допомоги, має третю групу інвалідності.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

22.12.2017 р. приблизно о 01.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «АТБ» по вул. Будівельників в м. Очакові Миколаївської області, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , приставивши ніж до тулубу, впевнившись у відсутності супротиву, власноручно зняв із пальця останнього золоту каблучку вартістю 3 200 грн., яку поклав до кишені власної куртки. Після цього ОСОБА_5 , відійшовши від зупинки, з метою усунення будь-якого супротиву стосовно його протиправних дій, висловив погрозу ОСОБА_8 про застосування вогнепальної зброї, після чого продемонстрував через кишеню власної куртки предмет, який останнім був сприйнятий як пістолет, а погроза застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, як реальна. Після цього потерпілий, з метою уникнення застосування щодо себе насильства, залишив місце події та направився у бік магазину «Саме Той» по вул. Будівельників у м. Очакові Миколаївської області. Після вказаних подій ОСОБА_5 розпорядився незаконно отриманим майном ОСОБА_8 за власним розсудом та залишив місце події.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як розбій, тобто заволодіння чужим майном, поєднане із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як розбій, тобто заволодіння чужим майном, поєднане із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, та апелянтом не оспорюються.

Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 187 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

Що стосується доводів ОСОБА_5 про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, то апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
За змістом ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе у випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи
тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, згідно характеристики, наданої ДОП Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, характеризується посередньо, у Центральному ВП ГУНП в Миколаївській області відносно ОСОБА_5 відкрито кримінальне провадження за ст. 125 КК України, обставини, що обтяжують та пом`якшують йому покарання, відсутні. Крім того, відповідно заяви потерпілого ОСОБА_8 , претензій морального характеру до ОСОБА_5 він не має.

ОСОБА_5 вважає, що при призначенні йому покарання врахувати визнання вини та щире каяття, як обставини, які пом`якшують покарання.
Під щирим каяттям розуміється певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується повним, дійсним, відвертим, а не уявним визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
В суді першої інстанції ОСОБА_5 винним себе визнав, але відповідно даним технічного носія, стверджував, що при собі мав складний ніж, однак не діставав його і потерпілому ним не погрожував, крім того, під час судових дебатів та останнього слова жаль з приводу вчиненого не висловлював. Аналогічну позицію обвинувачений висловив і під час апеляційного розгляду, але така позиція обвинуваченого не свідчить про його щире каяття.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку до матеріалів кримінального провадження за клопотанням сторони захисту долучено ряд документів, відповідно яких ОСОБА_5 за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню доньку та матір пенсійного віку; є інвалідом ІІІ групи.

Проте, з огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, наявності відкритого кримінального провадження за ст. 125 КК України відносно обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, як того просить апелянт, не має, його виправлення можливе лише за умов відбування покарання в місцях позбавлення волі, а тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 липня 2018 року відносно ОСОБА_5 , визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3