Справа №590/517/18
Провадження №1-кп/590/65/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 листопада 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3
сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 03.03.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Брянськ РФ, росіянки, громадянки Росії, яка має початкову загальну середню освіту, не працюючу, не одружену, має на утриманні 7 неповнолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судима, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та виховуючи з ним спільних дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , керуючись корисним мотивом, вирішила шляхом обману заволодіти коштами державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям згідно Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». З цією метою ОСОБА_4 10.07.2017 року, перебуваючи в Управлінні соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації (надалі УСЗН Ямпільської РДА), розташованого за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, бульвар Ювілейний, 1, подала заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг» від 10.07.2017 року №4044, в якій вказала про те, що є одинокою матір`ю та не проживає з особою, від якої має спільних дітей, хоча останні 15 років та на час подачі такої заяви проживала з ОСОБА_5 , який є біологічним батьком вказаних дітей. Таким чином, ОСОБА_4 , шляхом обману спеціалістів Управління соціального захисту населення Ямпільської РДА, за період з липня 2017 року по грудень 2017 року включно незаконно заволоділа коштами державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям на загальну суму 19163,59 грн., на отримання якої ОСОБА_4 не мала права, в зв`язку з тим, що згідно абзацу 4 ст. 18-1 Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» «Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає та виховує дітей право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має».

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 протягом останніх 24 років та виховуючи з ним спільних дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вирішила шляхом обману заволодіти коштами державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям згідно Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Після, 10.07.2017 року, перебуваючи в Управлінні соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації, розташованого за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, бульвар Ювілейний, 1, подала заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг», в якій вказала про те, що є одинокою матір`ю та не проживає з особою, від якої має спільних дітей, в результаті чого шляхом обману спеціалістів Управління соціального захисту населення Ямпільської РДА, за період з липня 2017 року по грудень 2017 року включно незаконно заволоділа коштами державної соціальної допомоги.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої, суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила злочин невеликої тяжкості, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с.73), відповідно до ст. 89 КК України раніше не судима (а.с.62-64), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.65).

Органом пробації було складено досудову доповідь, відповідно висновку якої «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченої, історію правопорушень, враховуючи спосіб життя, позитивну характеристику з місця проживання, наявність неповнолітніх та малолітніх дітей, гарні відносини з родиною та у суспільстві, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення (визначену на підставі Оцінки) та середній рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства. У проходженні пробаційної програми потреби немає.».

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину як на досудовому слідстві, так і в суді.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, враховуючи висновок досудової доповіді органу пробації, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції її від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді штрафу.
Обрана підсудній міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов представником потерпілого не заявлявся.

Прокурором було заявлено цивільний позов в інтересах Держави, в особі позивача: Управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, про стягнення шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням (в порядку ст.ст. 36, 127, 128 КПК України) (кошти, якими шляхом обману чи зловживання довірою незаконно заволоділа ОСОБА_4 під приводом отримання державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям) на суму 19163,59 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят три грн. 59 коп.).

В ході судового розгляду даний позов знайшов своє підтвердження та був в повному обсязі визнаний обвинуваченою.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.).

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидії та пільг №4044, подана ОСОБА_4 до УСЗН Ямпільської РДА 10.07.2017 року; заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидії та пільг №5836, подана ОСОБА_4 до УСЗН Ямпільської РДА 12.11.2017 року; декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги подана ОСОБА_4 до УСЗН Ямпільської РДА 10.07.2017 року; декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги подана ОСОБА_4 до УСЗН Ямпільської РДА 12.12.2017 року; акти обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей ОСОБА_4 від 28.03.2016 року, 10.01.2018 року, 15.09.2017 року, складені службою у справах дітей Ямпільської РДА, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області (41200, Сумська область, смт. Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, 48, поточний рахунок № 596, одержувач Управління соціального захисту населення Ямпільської РДА, , МФО 837013, банк одержувача ГУДКСУ в Ямпільському районі Сумській області, призначення платежу: повернення допомоги одинокої матері за минулі роки (КЕКВ 0000)) кошти, якими шляхом обману чи зловживання довірою незаконно заволоділа ОСОБА_4 під приводом отримання державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям) на суму 19163,59 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят три грн. 59 коп.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1