Провадження № 1кп-200-420-18
Справа № 208/464/18
УХВАЛА

Іменем УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Дніпро обвинувальний акт та додатки до нього за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вільховатка, Кобеляцького р-ну, Полтавської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.111,ч.1 ст.263 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, яка зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.111,ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт та додатки до нього у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.111,ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор вважав можливим призначити кримінальне провадження до розгляду та заявив клопотання про продовження застосування ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкогокримінального правопорушення і існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки він протягом 2016-2017 років виїжджав до Російської Федерації, має постійний як телефонний так і особистий зв`язок з організатором вчиненого ним злочину громадянином РФ ОСОБА_12 , який мешкає у м.Москва. Також існує ризик, що обвинувачений може впливати на свідків, оскільки він ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та має інформацію щодо адрес мешкання та контактних даних свідків. Також прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення і існують ризики, що обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки вона протягом 2017 року 7 разів виїжджала до Російської Федерації, має дозвіл на тимчасове проживання на території Російської Федерації строком дії до 03.06.2019. Також існує ризик, що обвинувачена може впливати на свідків, оскільки вона ознайомлена з матеріалами кримінального провадження та має інформацію щодо адрес мешкання та контактних даних свідків. Проти клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту та зміни запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт заперечував.

Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт, який надійшов до суду не містить формулювання обвинувачення, так як в ньому зазначено, що ОСОБА_10 лише підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.111,ч.1 ст.263 КК України, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Також захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу, оскільки, відповідно ст.315 КПК України, суд може лише за клопотаннями учасників процесу обрати, змінити або скасувати запобіжний захід. Крім цього, прокурором не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виконував процесуальні обов`язки, можливість його впливу на свідків є лише припущенням сторони обвинувачення. На підставі викладеного просить змінити ОСОБА_10 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, з засобами електронного контролю.

Захисник ОСОБА_14 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт, який надійшов до суду, не містить формулювання обвинувачення, так як в ньому зазначено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.111, ч.1 ст.263 КК України, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України. За клопотанням сторони захисту обвинувальний акт в даному кримінальному провадженню за рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинськабуло повернуто прокурору. Однак, вказана ухвала суду була безпідставно скасована Апеляційним судом Дніпропетровської області, який здійснює тиск на районний суд з метою примусити розглядати обвинувальний акт, який не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та суперечитьпрактиці ЄСПЛ, так як ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не знають в чому їх обвинувачують, бо їм відомо лише в чому їх підозрюють. Також захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки остання булавикрадена співробітниками СБУ і в результаті катувань, побиття та знущань була змушена дати показання, якими оговорила себе. Стосовно цих фактів порушені кримінальні провадження щодо працівників Служби Безпеки України, причетних до викрадення та катування ОСОБА_9 , та працівників прокуратури у Дніпропетровській області, які вчиняли бездіяльність щодо розслідування таких злочинів. Ризики, на які посилається прокурор в своєму клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на свідків, не обгрунтовані та не доведені доказами, що вказує на їх загальне декларування без будь-яких вагомих підстав для суду вважати такі ризики встановленими. ОСОБА_9 має міцні зв`язки із державою, в якій вона притягається до відповідальності, оскільки вона постійно проживає в Україні, мешкає та зареєстрована у належній їй на праві приватної власності квартирі, має у власності як рухоме так і нерухоме майно, яке арештоване та яким вона не має можливості розпоряджатися. ОСОБА_9 проживає разом із матір`ю та своєю малолітньою дитиною,яку сама виховує. Паспорт громадянки України для виїзду за кордон та паспорт громадянки України у ОСОБА_9 вилучено органом досудового розслідування, що унеможливлює її виїзд за межі України.За таких обставин, наявність на утриманні у ОСОБА_9 малолітньої дитини, яка потребує догляду та постійної уваги, знаходження всього належного ОСОБА_9 нерухомого та рухомого майна під арештом, відсутність можливостей відкрито та безперешкодно полишити територію України завдяки відсутності відповіднихдокументів (паспортів), свідчить про достатній рівень контролю з боку держави за процесуальною поведінкою ОСОБА_9 навіть під час застосування до неї інших, не пов`язаних з триманням під вартою запобіжних заходів.Відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються у вчинення злочинів, передбачених ст.ст.109-114, 258-258-5, 260-261 КК України.Однак, враховуючи вказану норму Закону, виходячи з розумності строків розгляду справи, захисту прав людини, закріплених в Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є очевидним факт, що ч.5 ст.176 КПК України суперечить нормам міжнародного права, отже відступ від національного законодавства в бік дотримання прав людини та її основоположних свобод у даному випадку цілком можливий та передбачений Конституцією України і КПК України.На підставі викладеного просить змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Також просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 на інший більш м`який з підстав зазначених захисником ОСОБА_7 , підтримавши клопотання останнього.

Обвинувачена ОСОБА_9 підтримали клопотання захисника ОСОБА_14 щодо зміни їй запобіжного заходу, однак, заявила, що вона вважає можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду не зважаючи на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Вислухавши позиції учасників процесу щодо можливості призначення справи до розгляду, судом було встановлено, що кримінальна справа не може бути призначена до розгляду по суті з наступних підстав.

Згідно діючого законодавства обвинувальний акт та додатки до нього повинні відповідати вимогам КПК України.

Відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Крім того, в ньому повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, його роль у вчиненні злочину; вид та розмір матеріальної шкоди спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. Зазначені данні повинні бути викладені в формулюванні обвинувачення з іншими кваліфікуючими ознаками вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно ст.277 КПК України, повідомлення про підозру має містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Як вбачається з направленого до суду обвинувального акту, останній містить лише викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . В обвинувальному акті відсутнє сформульоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення,яке прокурор вважає встановленим.

Крім вище викладеного, відповідно обвинувального акту спеціально залучені громадяни України з числа учасників антитерористичної операції на сході України повинні були виконувати надані ним інструкції ОСОБА_9 . Однак, в фактичних обставинах справи, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які викладені в обвинувальному акті, не визначена роль ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та не зазначено, які саме інструкції остання отримала від ОСОБА_15 для реалізації довготривалого плану під умовною назвою «Вектор», які саме інструкції вона повинна була надати, та, де, коли і які саме надала інструкції ОСОБА_10 та громадянам України з числа учасників антитерористичної операції на сході України.

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з вимог ст.374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним; а в разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини, мотивів та ролі кожного з співучасників кримінального правопорушення.

В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» та в рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має право бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту»; «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». Таким чином надання у кримінальній справі повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в тлумаченні ст.6 Конвенції.

З огляду на викладене, зазначення прокурором в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підозрюються у державній зраді та подальший виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без чіткого та повного викладення ролі ОСОБА_9 , у вчинені яких підозрюється особи, суд не може розцінювати як формулювання обвинувачення і тому приходить до висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях з зазначенням складових правової кваліфікації дій кожного з співучасників злочину, що порушує їх право на захист.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина, обвинувачена у вчиненні кримінального злочину, має як найменш таке право: бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причину обвинувачення проти неї.

Вказані недоліки обвинувального акту, відсутність в ньому формулювання обвинувачення, його не конкретність та неповнота, порушують право обвинувачених, передбачене ст.42 КПК України, знати у вчиненні яких кримінальних правопорушень вони обвинувачуються, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується їх право на захист.

У відповідності до ст.ст.409, 412 КПК України, безумовною підставою для скасування будь-якого рішення суду першої інстанції обвинувального чи виправдувального вироків є порушення права на захист обвинуваченого, яке полягає в тому числі у відсутності конкретизованого формулювання обвинувачення у вироку суду. Тому виходячи з того, що суд повинен забезпечити реалізацію права на захист обвинувачених як під час судового розгляду справи так і під час підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту з додатками з наведених підстав прокурору.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним обвинувальний акт та додатки до нього повернути прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Вислухавши думку учасників процесу щодо клопотання прокурора про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд,з урахуванням положень діючого законодавства та практики ЄСПЛ, вважає необхідним клопотання сторони захисту залишити без задоволення, клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з наступних підстав.

Так ОСОБА_10 , як вбачається з наданих до суду матеріалів, неодноразово перетинав кордон України із Російською Федерацією, вінобвинувачується у вчинені тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від дванадцяти до п`ятнадцяти років, і суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_10 може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати розглядові справи по суті. Також враховуючи стадію судового провадження, коли свідки не допитані, докази сторонами кримінального провадження суду не надані та не досліджувалися, однак докази сторони провадження відкрили один одному, у тому числі данні щодо місця проживання свідків та їх засобів зв`язку, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_10 впливу на свідків.

ОСОБА_9 , як вбачається з наданих до суду матеріалів, неодноразово перетинала кордон України із Російською Федерацією, має дозвіл на тимчасове проживання на території Російської Федерації, вонаобвинувачується увчинені тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від дванадцяти до п`ятнадцяти років, і суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності її вини, дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, ОСОБА_17 може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати розглядові справи по суті. Також враховуючи стадію судового провадження, коли свідки не допитані, докази сторонами кримінального провадження суду не надані та не досліджувалися, однак докази сторони провадження відкрили один одному, у тому числі данні щодо місця проживання свідків та їх засобів зв`язку, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченої ОСОБА_9 впливу на свідків.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Посилання захисту, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виконував процесуальні обов`язки підозрюваного, має постійне місце мешкання, суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, і з урахуванням обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суспільної небезпеки даних кримінальних правопорушень, вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_10 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду.

Твердження захисту, що суд, відповідно ст.315 КПК України, може лише за клопотаннями учасників процесу обрати, змінити або скасувати запобіжний захід, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно рішення Конституційного суду України від 23.11.2017, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього провадження.

Посилання захисту, що ОСОБА_18 постійно проживає в Україні, мешкає та зареєстрована у належній їй на праві приватної власності квартирі разом з матір`ю, має у власності рухоме і нерухоме майно, яке арештоване і яким вона не має можливості розпоряджатися, має малолітню дитину,яку виховує сама, суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, і з урахуванням обставин інкримінованихїй кримінальних правопорушень, суспільної небезпеки даних кримінальних правопорушень, вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_9 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду.

Твердження захисту, що вилучення під час досудового розслідування у ОСОБА_9 паспорту громадянки України для виїзду за кордон та паспорту громадянки України унеможливлює її виїзд за межі України та переховування від суду, суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки переховування від суду є можливим і за відсутності вказаних документів, які надають право виїзду за кордон.
Тривалий розгляд справи не може бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченим, оскільки термін розгляду справи пов`язаний з її складністю та процесуальною поведінкою учасників процесу.

Посилання захисту як на підставу, яка обґрунтовує недоцільність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на рішення ЄСПЛ у справах «Мамедов проти Росії», «Бекчієв проти Молдови», «Панченко проти Росії», «Воляник проти України»,«Єлоєв проти України». «Яблонський проти Польщі», «Іловецький проти Польщі»,суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходить з оцінки досліджених конкретних аргументів, прав та свобод людини, а не матеріалів, які характеризують справу або виключно з тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Посилання захисту на рішення ЄСПЛ у справі «Мхітарян проти Російської Федерації», як на підставу зміни запобіжного заходу, суд не може прийняти до уваги, оскільки ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків прокурором доведені.

Судова колегія вважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , серйозність та характер висунутого їм обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що вони можуть переховуватися від суду та впливати на свідків, таким чином перешкоджаючи здійсненню кримінального провадження, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.
На підставі викладеного суд вважає необхідним у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити та продовжити застосування щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання можливості останніх переховуватися від суду та впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 314, 315, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.111,ч.1 ст.263 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської області, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
Клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 січня 2019 року включно.

Продовжити застосування обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 січня 2019 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 7 днів з дня її проголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3