Справа № 462/3580/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/637/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку у законну силу.
Строк відбуття покарання засудженому рахувати з дня його затримання - з 02.03.2014 року. У строк відбуття покарання постановлено зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 02.03.2014 року до дати набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до положень ст.72 КК України.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вирокомсуду першої інстанції,01.03.2014 року близько 23.35 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку №6 по вул. Садовій у м. Львові, вступив з потерпілим ОСОБА_12 у конфлікт, який раптово виник між ними. У подальшому ОСОБА_7 маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 вийняв з кишені пальто розкладний ніж, яким умисно наніс потерпілому два удари у грудну ділянку зліва, заподіявши ОСОБА_12 , тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран на грудній клітці зліва, одна з котрих була непроникаюча має ознаки легкого тілесного ушкодження; друга рана проникаюча в ліву плевральну порожнину з наскрізним пошкодженням серця, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_12 ..
На вказаний вирок суду прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілої ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Прокурор у кримінальному проваджені просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Покликається на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального та процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для визначення міри покарання, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, прийшов до необгрунтованого висновку про достатність призначуваного покарання у вигляді позбавлення волі терміном 10 (десять) років, належних і достатніх мотивів для прийняття такого рішення не навів.
Так, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 визнавальні покази надав лише після завершення судового слідства, при вчиненні злочину проти життя особи, не надав необхідної допомоги потерпілому, натомість заважав свідкам у проведенні такої допомоги, вчинив особливо тяжкий злочин, у вечірню пору доби із використанням заздалегідь приготованого ножа.
Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що щире каяття слід розцінювати не як пом`якшуючу обставину, а лише як намагання уникнути суворої міри покарання. Призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та не сприятиме досягненню мети покарання, відтак є занадто м`яким.
Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляції просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Вирішити долю всіх речових доказів по справі та коштів за проведення експертиз.
Обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі покликається на те, що призначене покарання є надмірно суворим. Стверджує, що призначаючи покарання суд першої інстанції врахував визнання вини та повне відшкодування збитків потерпілому як пом`якшуючі обставини. Проте судом не враховано, що за час перебування у слідчому ізоляторі стан здоров`я обвинуваченого значно погіршився, а також те, що у нього з потерпілим був конфлікт, потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, ображав обвинуваченого, що й спровокувало вбивство. Щиро кається у вчиненому, вину повністю визнає і визнавав з моменту затримання, відшкодував усі можливі збитки, відтак суд на підставі ст.408 КПК вправі змінити вирок у частин призначеного покарання.
Звертає увагу, що у оскаржуваному вироку всупереч положень ч.9 ст.100 КПК не вирішено питання з речовими доказами, а саме з вилученими у нього вдома кухонними ножами та іншими речами, які не мають відношення до справи.
Представник потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити; засудити ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України до 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі. В решті вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Представник потерпілої ОСОБА_8 в обґрунтування апеляційних вимог стверджує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про наявність конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, беручи до уваги суперечливі покази обвинуваченого ОСОБА_7 , які спростовуються показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Такі покази на думку апелянта обвинувачений ОСОБА_7 надав суду з метою уникнути відповідальності та перекваліфікувати його дії за ст.116 КК України. З висновку комплексної, повторної судової психолого-психіатричної експертизи від 15 серпня 2018 року №92 вбачається, що мотивом вбивства могла стати підвищена агресивність обвинуваченого, його емоційна нестійкість та вплив алкоголю на організм, що знижує поріг контролю поведінки, що підтверджують покази свідка ОСОБА_17 , але суд відкинув вищевказані докази не навівши мотивів такого рішення у оскаржуваному вироку.
Зазначає, що суд помилково прийшов до переконання про визнання вини та щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 ,оскільки такий визнав вину вже після допитів усіх можливих свідків та експертів, проведення всіх експертиз, а до цього часу не хотів надавати пояснення, заявляв неодноразові відводи суду та прокурору, оскаржував призначення експертиз, заперечував стан алкогольного сп`яніння, заявляв клопотання явно спрямовані на затягування розгляду справи.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, заперечив апеляційні скарги прокурора у провадженні та представника потерпілої. Прокурор та представник потерпілої підтримали подані ними апеляційні скарги з мотивів, у них наведених, та заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. Частина 2 ст.404 КПК України уповноважує апеляційний суд вийти з межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно із ч.2 ст.371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті, складом суду який здійснював судовий розгляд. Із положення ч.2 ст.375 КПК України вбачається, що у разі ухвалення судового рішення у нарадчій кімнаті його підписують усі судді.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.08.2016 року (т.6 а.с.16) дане кримінальне провадження розглядав Залізничний районний суд м.Львова у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ..
Водночас, вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року підписано тільки одним із суддів, а саме головуючим (т.7 а.с.275-283), та не підписано іншими двома суддями зі складу суду, який розглядав дану справу.
Отже, колегією суддів встановлено, що має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно із положеннями п.3 ч.1 ст.409 КПК є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції. І такі порушення не можуть бути усунені при апеляційному розгляді цього кримінального провадження.
Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.415 КПК України як однією з підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції є той факт, що судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Враховуючи наведене колегія суддів визнає необхідним апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 задоволити частково, а вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути допущені порушення, з урахуванням положень ч.1 ст.412 КПК України ретельно перевірити всі доводи поданих апеляційних скарг, що не були предметом дослідження при апеляційному розгляді цього кримінального провадження, дати на них вичерпну відповідь, після чого з дотриманням вимог статей 370, 371 КПК України постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
У зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції скасовується з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а місцевим судом ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, беручи до уваги вимогу закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_7 від суду, враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного суду, наведеною у постанові від 04 жовтня 2018 року № 569/6530/15-к (провадження № № 51-2207км18).
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у Залізничному районному суді м.Львова.
Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення місцевим судом підготовчого судового засідання, але не довше ніж на 60 днів з дня проголошення ухвали апеляційного суду.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий :
Судді :