Дата документу 06.03.2019 Справа № 328/1331/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/65/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/1331/18
Категорія ст. 289 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молочанськ Запорізької області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, участі у виборних органах не приймав, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1)13.08.1999 року Приморським районним судом Запорізької області за ст.ст. 81 ч.3, 140 ч.2, 42, 43 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
2)25.11.2003 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 289 ч.2, 70, 71 КК України до 5 років та 3 місяців позбавлення волі;
3) 06.08.2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289 КК України, та звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
4) 17.12.2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289, 71 КК України, до 5 років та 5 місяців позбавлення волі. Звільнився 19.12.2013 року умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 1 рік та 7 місяців,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не згоден з вироком суду, вказує, що останню судимість мав ще в 2010 році, характеристики не негативні, приводів до поліції не має, потерпіла не має претензій ні матеріальних ні моральних, росить врахувати, що він тяжко хворіє, його щиросердне каяття, допомогу слідству, вину визнав повністю, офіційно працює, у нього немає рідних на території України, тому хотів піти на службу в АТО, у зв`язку з цим просить застосувати до нього ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирався. Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 00 коп. витрат на залучення експерта. Цивільний позов по справі не заявлено. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 , 18.12.2016 року, будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, судимість за який не знята та не погашена, приблизно о 23 годині 30 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 2106 синього кольору, д.н. НОМЕР_1 , 1981 року випуску, з кузовом № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , а саме: викотив його за допомогою фізичної сили на проїжджу частину, після чого завів двигун та поїхав з місця злочину на автомобілі, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі останнім не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 районним судом було враховано, що той свою вину визнав повністю, щиро покаявся, активно сприяв встановленню обставин злочину, крім того, відсутні обставини, що обтяжують його покарання, а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ст. 289 ч. 2 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він офіційно працевлаштований, тяжко хворіє, останній раз був судимим в 2010 році, характеризується посередньо, потерпіла не має до нього претензій, бажає піти на службу в АТО, оскільки, будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, у тому числі двічі за незаконне заволодіння транспортними засобами, він знову вчинив цей тяжкий злочин, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: