Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/137/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000237на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, студента 3-го курсу Уманського національного університету садівництва, не одруженого, дітей та утриманців не маючого, інвалідності не маючого, не військовозобов`язаного, пільг не маючого, не депутата, не ветерана війни чи учасника бойових дій, не учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та не потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 ( двісті ) годин. На підставі ч. 4 ст. 74 КК України звільнено від покарання у виді громадських робіт. Вказаним вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, при наступних обставинах.

10 серпня 2017 року близько 22:50 год., перебуваючи на ігровій площадці території Добрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, розташованої по АДРЕСА_2 , затіяв сварку із ОСОБА_10 , в ході якої, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та реалізовуючи її, достовірно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно кулаком правої руки наніс останньому три удари в обличчя в область лівого виска, лівої брови та губ з лівої сторони, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 рік. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор, не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, посилається на неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що для визнання особи такою, що не вважається суспільно небезпечною, необхідно констатувати, що після вчинення нею злочину вона поводиться бездоганно і сумлінно ставиться до праці, і це повинно мати місце протягом тривалого часу. Зазначені вимоги закону судом не враховано і звільняючи ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді громадських робіт на підставі ч.4 ст.74 КК України, не наведено переконливі мотиви для прийняття такого рішення.
Крім того, будь - яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_8 не є суспільно небезпечним, має бездоганну поведінку і сумлінне ставлення до праці, суд у вироку не зазначив. Лише те, що ОСОБА_8 відповідно до характеристики проходить виробничу практику на підприємстві СФГ «Радуга» від місця навчання Уманського національного університету садівництва, не може свідчити, що він не є суспільно небезпечним, має бездоганну поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Також вказав, що під час проведення судового слідства у справі, обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнавав, перед закінченням з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, захисником обвинуваченого було заявлено клопотання щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі статті 45 КК України у зв`язку з його дійовим каяттям. Проте, ухвалою Голованівського районного суду від 26.06.2018 відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку із відсутністю будь-яких обставин, що можуть свідчити про активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим.
Захисник адвокат ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 надала до суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якій просить відхилити дану апеляцію, а вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування заперечення вказала, що ОСОБА_8 виключно позитивно характеризуються за місцем проживання, навчання як в школі, так і в вищому навчальному закладі. Раніше він не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Після скоєного злочину минуло більше року. Обвинувачений, ніяких правопорушень не допускав. Навчається в Уманському сільськогосподарському інституті, а на канікулах працює в місцевому фермерському господарстві, прагне здобути спеціальність агронома та повернутися працювати в рідне село.
Вважає, що бездоганна поведінка обвинуваченого після вчиненого злочину, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, яку останній не заявляв, свідчить, що ОСОБА_8 втратив як особа суспільну небезпечність на час розгляду справи в суді.
Не є слушними і доводи прокурора, що суд не врахував поведінку обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину, який під час досудового розслідування та судового розгляду вину не визнавав, з потерпілим не примирився.Зазначене спростовується наявними в матеріалах справи характеристиками з місця проживання та навчання ОСОБА_8 , а не визнання вини в ході досудового розслідування та на початку судового розгляду не можна ставити у вину обвинуваченому. Це його спосіб захисту, який надалі зрозумів хибність своєї позиції і визнав вину та завірив суд, що він дуже жалкує за свою неправомірну поведінку, і на теперішній час налагодив стосунки з потерпілим.
Прокурор же, в своїй апеляції не навів жодних доказів як і в суді, що обвинувачений ОСОБА_8 продовжує бути суспільно-небезпечною особою.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав подану апеляцію та просив задовольнити її, обвинуваченого та його захисника, які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові просили відмовити в задоволені апеляції прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, викладених у вироку ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи, ніким не оспорювалися

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації дій та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 кваліфікувавши дії останнього за ч. 2 ст. 125 КК України.

Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то вони не ґрунтуються на матеріалах справи і не заслуговують уваги.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч.2 ст.409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, характер кримінального правопорушення, та вірно призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України. Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання та навчання характеризується зразково, проживає разом з батьками, раніше не вчиняв злочину та адміністративних правопорушень, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Врахував і конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання винного щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Що стосується посилань прокурора з приводу безпідставності звільнення від покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 виключно позитивно характеризується за місцем проживання, навчання, раніше та після вчинення злочину не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, добровільно відшкодував потерпілому шкоду, яку останній не заявляв, а тому дані факти свідчать про те, що ОСОБА_8 втратив як особа суспільну небезпечність на час розгляду справи в суді.
Крім того, на думку колегії суддів посилання захисника у запереченні є вірним з приводу, того, що не визнання вини в ході досудового розслідування та на початку судового розгляду не можна ставити у вину обвинуваченому, оскільки це його спосіб захисту, який надалі зрозумів хибність своєї позиції і визнав вину та завірив суд, що він дуже жалкує за свою неправомірну поведінку, і на теперішній час налагодив стосунки з потерпілим.
Враховуючи зазначене, в даному кримінальному провадженні, як вбачається з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції і вважає його обґрунтованим та вмотивованим.
Отже, при вказаних обставинах, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання, а тому доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не знайшли свого підтвердження.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним у задоволені апеляційних вимог прокурора відмовити.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного суду, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді підписи
Згідно з оригіналом

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2