Справа № 523/8871/18
Провадження №1-кп/523/615/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

підсудного - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001456 від 30.08.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до вказаного підсудного «Про відшкодування шкоди», -

В С Т А Н О В И В:
29 серпня 2017 року, приблизно о 00:30 годин, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні автомийки по вул.Отамана Головатого 104а в м.Одесі, на грунті раптово виниклого словесного конфлікту з раніше знайомою потерпілою ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на спричинення шкоди здоров`ю останньої, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, з мотивів особистої неприязні, з метою нанесення тілесних ушкоджень схопив правою рукою за шию вказаної потерпілої та почав здавлювати органи її дихання.

Тим самим, в результаті своїх злочинних дій, підсудний ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, шиї, які мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілої ОСОБА_5 , яка належним чином повідомлялась про день, час і місце судового розгляду та яка звернулась до суду із заявою від 19.12.2018 року про розгляд кримінального провадження без її участі, суд з урахуванням думки інших учасників процесу та з метою дотримання розумності строків судового провадження, вирішив провести судовий розгляд цього провадження за відсутністю вказаної потерпілої.

Підсудний ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину по пред`явленому та викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного злочину.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, вияснивши правильність розуміння підсудним ОСОБА_4 та іншими учасниками судового розгляду змісту вказаних обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 своїми діями умисно наніс легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , а відтак дії зазначеного підсудного вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає, зокрема за умисне легке тілесне ушкодження, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинений злочин та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що скоєне ним відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, а також судом враховується висновки досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, викладена у заяві позиція потерпілої ОСОБА_5 з цього приводу та наявність у неї матеріальних претензій до вказаного підсудного, стан здоров`я останнього та його особа раніше не судимий та на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» і в КУ «Міський психіатричний диспансер» не перебуває, має місце реєстрації та проживання в м.Одесі, але неодружений та офіційно не працевлаштований, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного легальних джерел доходу.

Разом із тим, при вирішення питання з призначення покарання підсудному ОСОБА_4 у розглядуваному кримінальному провадженні, судом не можуть бути прийнятими до уваги пояснення останнього щодо його працевлаштування найближчим часом на посаду адміністратора підприємства «Лото Маркет», з огляду на недоведеність цієї обставини в судовому засіданні будь-якими документами або іншими наданими суду матеріалами кримінального провадження.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, протягом судового розгляду кримінального провадження обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання підсудного ОСОБА_4 , як зазначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується і суд, не встановлено.

Втім, з`ясовані під час судового розгляду кримінального провадження обставини, зокрема відсутність у підсудного ОСОБА_4 офіційного працевлаштування та легальних джерел доходів, а також не доведення стороною обвинувачення в суді такого майнового стану останнього, що обумовлює його спроможність здійснити оплату штрафу, - за переконанням суду свідчать про безпідставність висловленої в судових дебатах прокурором ОСОБА_3 та вказаним підсудним позиції щодо доцільності призначення останньому у розглядуваному кримінальному провадженні покарання у виді штрафу, яка вочевидь суперечить наданим стороною обвинувачення і дослідженим судом характеризуючим даним про особу зазначеного підсудного, що до того ж не узгоджується з положеннями ст.53 КК України, ст.ст.22, 26, п.4 ст.91, ст.92 КПК України.

Так, з огляду на ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, за якими при визначенні розміру штрафу має братися до уваги не тільки тяжкість вчиненого підсудним злочину, а і його майновий стан.

Відповідно до п.4 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, поміж іншого, обставини, які характеризують особу обвинуваченого, однією зі складових частин чого є визначення майнового стану останнього, а за ст.92 цього Кодексу, обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого чи сторону, яка їх подає.

Як слідує із ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду характеризуючи дані про особу підсудного ОСОБА_4 , які обумовлюють неможливість призначення йому такого покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 56-57, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення останнього і недопущення вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання лише у виді громадських робіт в межах строку, встановленого санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Положення ст.56 КК України встановлюють, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування та які встановлюються на відповідні строки і відбуваються не більше як чотири години на день.

Аналогічних правових висновків дійшов Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

Виходячи з вимог ч.3 ст.129, ч.1 ст.326, ч.7 ст.128 КПК України, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 «Про відшкодування шкоди», заявлений до підсудного ОСОБА_4 , - належить залишити без розгляду, у зв`язку з неявкою вказаної потерпілої в судове засідання, роз`яснивши останній право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.128-129, ч.3 ст.349, ст.ст.326, 369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженого ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, яке покласти на начальника Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Відповідно до ч.3 ст.129, ч.1 ст.326, ч.7 ст.128 КПК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 «Про відшкодування шкоди», - залишити без розгляду, у зв`язку з неявкою вказаної особи в судове засідання, роз`яснивши останній право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1