Справа № 467/514/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ДУ « Арбузинська виправна колонія №83» ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка у дистанційному режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивоване тим, що місцях позбавлення волі працює з перших днів, має хвору матір та малолітню дитину, які потребують матеріальної підтримки, після звільнення він буде забезпечений житлом, йому запропоновано роботу. Також, просив розглядати клопотання з його участю або в режимі відеоконференції.
Ухвалою судді від 17.05.2018 року клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання прийнято до провадження. Клопотання призначено до розгляду в режимі відеконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та ДУ «Арбузинська виправна колонія №83».
Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні своє клопотання підтримав, пояснив, що відбув більше трьох четвертей строку покарання, режиму відбування покарання не порушував, непогашених стягнень не має, стверджував, що весь час перебування в Арбузинській виправній колонії №83 працював електриком, зокрема, після лікування у Снігурівській виправній колонії №5, в період часу з вересня по грудень 2017 року включно.
Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечив, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Заслухавши думку прокурора, представника установи, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2010 року за ст. ст. 69; 93 п.п. «ж», «і», 215-3 ч. 3; 17; 142 ч.3; 263 ч.1; 42 КК України до 14 років з позбавленням волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Ухвалою Верховного Суду України від 02.12.2010 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2010 року змінено, виключено ст.263 ч.1 КК України в решті вирок залишено без змін. Ухвалою Снігурівського районного суду Херсонської області від 12.02.2016 року згідно Закону України «Про внесення змін до КК України» від 26.11.2015 року зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 18.11.2008 року по 02.12.2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 встановлено, що останній за весь період відбуття покарання мав 8 стягнень за порушення вимог режиму утримання, які на сьогоднішній день погашені в установленому законом порядку, та лише 3 заохочення, які оголошені 15.07.2011р., 04.10.2013 р., 07.07.2014 року/
Крім цього, з матеріалів особової справи ОСОБА_5 встановлено, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.11.2008 року. Під час тримання у СІЗО м. Галич Костромської області Російської Федерації 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них 1 раз поміщувався до карцеру. Допущені порушення виражались у відмові виконувати обов`язки чергового. На даний час стягнення погашені. Заохочень не мав. З 13.04.2009 року утримувався в СІЗО м. Запоріжжя. За період утримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав. З 18.11.2010 року утримувався в СІЗО м. Київ. За період утримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав. З 11.12.2010 року утримувався в СІЗО м. Запоріжжя. За період утримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав. З 02.03.2011 року відбував покарання в Єнакіївській виправній колонії № 52 Донецької області. За період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не мав. Один раз заохочувався правами начальника колонії. З 31.01.2013 року відбував покарання в Арбузинській виправній колонії №83 Миколаївської області. За період відбування покарання 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. На даний час стягнення погашені у встановленому законом порядку. Допущені порушення виражались у палінні у невстановленому місці, порушенні дисципліни строю та порушенні розпорядку дня. Два рази заохочувався правами начальника колонії. З 20.10.2015 року відбував покарання в Снігурівській виправній колонії №5 Миколаївської області. За період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав. З 01.09.2016 року відбував покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 Миколаївської області. За період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав. З 29.12.2016 року відбував покарання в Снігурівській виправній колонії №5 Миколаївської області. За період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав. З 17.08.2017 року відбуває покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 Миколаївської області. За період відбування покарання до даного часу стягнень та заохочень не мав.

Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того,що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише за сукупністю так званої матеріальної підстави та формальної передумови, де матеріальною підставою умовно-дострокового звільнення є доведеність засудженим своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, а формальною передумовою є відбуття засудженим певної частини покарання (п. 3 ч. 1 ст. 81 КК України).
Строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_5 за вироком апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2010 року рахується з 18 листопада 2008 року, кінець строку 04 листопада 2020 року із зарахуванням в строк відбування покарання терміну попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-УІІІ від 26.11.2015 року за ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року. Відтак, станом на момент звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисні особливо тяжкі злочини. Відтак судом встановлено наявність передумови для застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що майже весь час відбування покарання, за виключенням періодів лікування в ДУ «Снігурівська виправна колонія (№5)» він був працевлаштований «електриком». Зокрема, ОСОБА_5 вказав, що здійснював ремонт електрообладнання у відділенні головного механіка підприємства установи з вересня по грудень 2017 року.
Допитані під час розгляду справи за клопотанням ОСОБА_5 свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказували, що ОСОБА_5 постійно працював у відділенні головного механіка підприємства установи з вересня по грудень 2017 року, а саме - здійснював ремонт електрообладнання.
Відповідно до довідки про працевлаштування №248 від 29 травня 2018 року, виданої в.о. директора підприємства установи заступника начальника установи з виробництва, ОСОБА_5 прибув в Арбузинську ВК (№83) 17 серпня 2017 року та за період з 17 серпня 2017 року до 31 грудня 2017 року не працевлаштований.
Відповідно до довідки про виконання норм виробітку засудженим ОСОБА_5 №246 від 29 травня 2018 року, виданої в.о. директора підприємства установи заступника начальника установи з виробництва, виконання норм виробітку ОСОБА_5 за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень 2018 року становить 0%.
Відповідно до довідки №6.1/185/ТМШ від 04 червня 2018 року виданої в.о. директора підприємства установи заступника начальника установи з виробництва у період з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2018 року згідно рознарядок засуджений ОСОБА_5 на роботу не виводився.
Відтак, існують суттєві розбіжності між даними, наданими уповноваженою особою ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» та поясненнями ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що можуть вказувати на порушення трудових прав засудженого. Відомості щодо зазначених фактів внесені прокурором до ЄРДР, розпочато досудове розслідування.
Засудженим ОСОБА_5 дані розбіжності пояснюються конфліктом з в.о. директора підприємства установи заступника начальника установи з виробництва ОСОБА_12 .
Враховуючи, що значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно органам влади, провадження ведеться у справі щодо ув`язненої особи, яка перебуває під контролем органів влади, судом дані розбіжності оцінюються на користь засудженого. Проте, саме по собі виконання робіт з ремонту електрообладнання засудженим ОСОБА_5 в період з вересня по грудень 2017 року не доводить його сумлінного ставлення до праці.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, дбайливо ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.
З січня 2018 року і на момент розгляду справи ОСОБА_5 на підприємстві установи не працює, оскільки, як зазначено самим засудженим, йому відповідна робота не запропонована.

Згідно п. 5 ст. 118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються, як правило, в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

До робіт з благоустрою установи, як визнано і самим засудженим, ОСОБА_5 не залучений, хоча за станом здоров`я він може працювати за певних обмежень (важка фізична праця, робота в умовах підвищеної загазованості, надмірно високі та низькі температури, вологість).

Сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці засуджений має демонструвати протягом усього періоду відбування покарання, а не безпосередньо перед розглядом судом заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Адже, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, суди мають враховувати поведінку засудженого та його ставлення до праці за весь період відбування ним покарання (п. 13 ППВСУ від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»).

Дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_5 , зокрема, його характеристики протягом усього час відбування покарання судом встановлено, що він був працевлаштований на виробництві в Арбузинській виправній колонії №83 (характеристики від 30 червня 2013 року та 20 грудня 2013 року, 15 липня 2014 року, том І а.о.с. №166, 219, том ІІ а.о.с. №9) проте свої трудові обов`язки не виконує, норму виробітку в повному обсязі не виконує, участі у роботах з благоустрою колонії не приймає. Згідно характеристики від 30 червня 2015 року (том ІІ а.о.с. №9) не працевлаштований, бажання працювати не висловлював, участі у роботах з благоустрою колонії не приймає. Під час відбування покарання в Снігурівській виправній колонії №5, згідно характеристики від 25березня 2016 року, 15 травня 2017 року, 19 травня 2017 року (том ІІ а.о.с. №79, 112, 123) на підприємстві установи не працевлаштований, бажання працювати не висловлював, участі у роботах з благоустрою колонії не приймає.

Тобто з досліджених матеріалів судом не встановлено з боку засудженого ОСОБА_6 сумлінного ставлення до праці протягом всього строку відбування покарання, або значної його частини.

Щодо сумлінної поведінки засудженого, то під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
В силу ст.9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

Непогашених стягнень ОСОБА_6 не має, але загалом за період з 2008 року по серпень 2015 року догани оголошувалися йому вісім разів, одне стягнення було у виді поміщення до карцера.
Заохочення засуджений мав тричі у виді подяки правами начальника установи у 2011, 2013 та 2014 році. Протягом 2015-2018 років поведінкової активності, що свідчила б про його виправлення ОСОБА_5 не виявляв.
Судом також негативно оцінена стверджувана засудженим наявність конфлікту між ним та керівником підприємства установи.
Питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 вже розглядалось Снігурівським районним суду Миколаївської області, який ухвалою від 22 травня 2017 року відповідне клопотання засудженого залишив без задоволення, оскільки засуджений не довів свого виправлення, сумлінної поведінки і ставлення до праці не виявляв. Судове рішення переглядалось в апеляційному порядку та залишене без змін.

Крім того, ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2017 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишено без задоволення, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. Судове рішення переглядалось в апеляційному порядку та залишене без змін.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Отже, те, що засуджений довів своє виправлення означає, що процес позитивних змін у його особистості завершений і цілей призначеного покарання досягнуто. Визначаються такі ступені виправлення засуджених: засуджені, які стали на шлях виправлення, засуджені, які твердо стали на шлях виправлення та засуджені, які довели своє виправлення.

До засудженого, який став на шлях виправлення може бути застосована заміна невідбутої частини покарання іншим більш м`яким видом (ст.82 КК України). До осіб, які твердо стали на шлях виправлення, може бути застосоване таке заохочення як переведення з одного виду кримінально-виконавчої установи в іншу, з більш м`яким режимом. Найвищий ступінь виправлення засуджених, які довели своє виправлення, необхідний при вирішенні питань, пов`язаних з умовно-достроковим звільненням від відбування покарання (ст.ст.81,107 КК України).
Як встановлено Снігурівським районним судом Миколаївської області, станом на час розгляду відповідного клопотання, у серпні 2017 року ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, тобто процес його виправлення на той час був на мінімальному рівні.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відсутність стабільного сумлінного ставлення до праці, періодичне працевлаштування під час відбування покарання, наявність матеріалів, які свідчать про його негативну поведінку в установі відбування покарання свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання, при цьому аналіз його поведінки дає підстави зробити висновок, що він не готовий до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.
Суд приймає до уваги наявність у засудженого належних соціальних зв`язків, житла та перспективи працевлаштування після звільнення, проте наявність таких обставин не є визначальною для вирішення питання щодо звільнення особи. Підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.
Повний текст ухвали проголошено 13 липня 2018 року о 08 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1