Дата документу Справа № 323/3440/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/3440/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/520/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

адвоката ОСОБА_8

розглянула 07 травня 2018 рокуу відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Краматорського міського суду Донецької області від 23.12.2008 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.02.2016 р. зараховано до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03.11.2006 р. по 17.04.2009 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Встановлені ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року обставини:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд не знайшов підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений на виробництві установи не працевлаштований, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення, згідно виписки №118/99 від 21.03.2017 року з медичної карти амбулаторного хворого, підстав для звільнення за станом хвороби не має, мав ряд стягнень, останні стягнення накладені 22.03.2017 та 29.07.2017 є не погашені у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує на порушення його права на захист, оскільки вважав, що захисник не належним чином виконувала свій обов`язок щодо його захисту, вказує на стан здоров`я, оскільки потребує негайної операції. Просить розглянути справу за законом.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, засудженого та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Краматорського міського суду Донецької області від 23.12.2008 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)»характеризується з негативної сторони, а саме: порушує вимоги режиму відбування покарання, за що має 2 стягнення, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. На виробництві установи не працює. Заохочень не має. Участь у суспільно-корисній праці, роботах з благоустрою місць позбавлення волі та в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає.
За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, однак згідно виписки №118/99 від 21.03.2017 року з медичної карти амбулаторного хворого, підстав для звільнення за станом хвороби не має. Засуджений у взаємовідносинах із іншими засудженими не конфліктний, однак не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, але не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання, передбачених законом, вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але виконує їх. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок не прагне, не бере участь в роботі самодіяльних організаціях. Іноді підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Перебуває на профілактичному обліку установи як злісний порушник режиму відбування покарання.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому судова колегія приймає до уваги, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочину діяльність, що у сукупності із поведінкою останнього під час відбуття покарання за останнім вироком, наявності стягнень свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких засуджений просить задовольнити його клопотання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Посилання засудженого на неналежне виконання захисником обов`язків щодо його захисту в суді першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, як встановлено засуджений ОСОБА_7 не подавав заяв про відмову від захисника або про його заміну, що передбачено ст. 54 КПК України.
Матеріали провадження підтверджують участь даного захисника в суді першої інстанції і при апеляційному розгляді одночасно із засудженим. Факт неналежного виконання адвокатом ОСОБА_8 своїх зобов`язань за умовами доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, є безпідставними.
Крім того, при апеляційному розгляді за наслідками перевірки доводів апеляційної скарги в цій частині, не встановлено обставин, які б свідчили про суперечність правових позицій, наявність спорів щодо обраного способу захисту між засудженим ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8 .
Судова колегія вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4