Дата документу Справа № 336/6613/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/6613/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1057/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі: головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого в КП НПК «Іскра», який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_8 та прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 лютого 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.296 КК України до 2 років позбавлення волі. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 2768,36 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обставини провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно нього змінити в частині призначеного покарання, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що визнає свою вину у вчиненні даного правопорушення, повністю усвідомив протиправність та небезпеку вчинених дій, щиро розкаюється у скоєному, усіляко намагався сприяти у встановленні фактичних обставин провадження, повністю переглянув свою поведінку та зробив правильні висновки. Крім того, апелянт звертає увагу, що він працює та має позитивну характеристику з місця роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, своїми діями жодної шкоди нікому не наніс, перед потерпілою вибачився. Також вказує на те, що в судовому засіданні як потерпіла, так і прокурор, просили призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Отже, апелянт вважає, що враховуючи вищезазначені пом`якшуючі обставини, які залишилися поза увагою суду першої інстанції, можливо призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи обставини провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , також просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судовий процес достатньо вплинув на виправлення обвинуваченого, який, в свою чергу, зробив відповідні висновки та намагається виправитись, а його ізоляція від суспільства потягне за собою тільки негативні наслідки, зокрема негативно вплине на роботу обвинуваченого, а тому, з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та застосувати відносно останнього положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 без застосування положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції не застосував кримінальний закон, який підлягає застосуванню. Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений є особою, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та роботи, має постійне джерело доходу для існування, допомагає матері. Крім того, обвинувачений визнав себе повністю винним та розкаюється у вчиненому, приніс вибачення потерпілій. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, апелянт вважає, що призначене судом першої інстанції покарання без застосування ст. 75 КК України, передбачене санкцією ч.3 ст. 296 КК України, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 30 вересня 2017 року в період часу з 22 години 50 хвилин до 23 години 55 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, з хуліганських мотивів, почав наносити удари руками по дзеркалам шафи, що супроводжувалося нецензурною лайкою та демонстрацією предметів схожих на зброю своїй матері ОСОБА_8 , в ході чого остання у присутності ОСОБА_6 викликала співробітників поліції.

Після виклику ОСОБА_8 працівників поліції, ОСОБА_6 взяв наявну у нього зброю, а саме: пневматичну гвинтівку з оптичним прицілом, пістолет Safari Magnum, пневматичний пістолет Р210 калібр 4,5 мм СВ В14Е25095, зі спорядженими до вказаною зброї набоями та очікував на прибуття працівників поліції.

В подальшому, в період часу з 22 години 50 хвилин до 23 години 55 хвилин 30 вересня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходовому майданчику шостого поверху третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , біля квартири 93, діючи умисно, достеменно знаючи, що заступник командира роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя ОСОБА_11 та поліцейський роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя ОСОБА_12 є працівниками правоохоронного органу, а саме: працівниками поліції, які виконують свої службові обов`язки, з метою опору виконанню працівниками правоохоронного органу своїх службових обов`язків по охороні громадського порядку, умисно, нецензурно висловлювався на адресу працівників поліції та погрожував фізичною розправою, після чого з наявної при ньому пневматичної зброї здійснив декілька пострілів в бік працівників поліції, чим вчинив опір працівникам поліції під час виконання ними своїх службових обов`язків.

По прибутті співробітників патрульної поліції екіпажу ПА-313 у складі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , котрі були викликані на допомогу, були прийняті міри щодо перешкоджанню протиправних дій ОСОБА_6 , у зв`язку з чим представники влади, скоротивши відстань між ОСОБА_6 , використовуючи заходи фізичного впливу, вибили пневматичну зброю з рук ОСОБА_6 , чим припинили протиправну діяльність останнього.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_8 та прокурора на підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язане з опором представнику влади.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.3 ст.296 КК України.

Разом з цим, суд, мотивуючи свої висновки щодо неможливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, послався у вироку на підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, конкретні обставини справи безпричинність вчинення хуліганських дій, умови, що призвели до вчинення хуліганства, кількість потерпілих, а також застосування обвинуваченим зброї. Проте суд хоч і послався у вироку, але не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчиненням якого тяжких наслідків не настало, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину свою визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, надавав послідовні показання щодо фактичних обставин справи, має постійне місце проживання, працює слюсарем в КП НКП «Іскра», має міцні соціальні зв`язки, за місцем роботи характеризується позитивно, за період роботи дисциплінарних стягнень не мав, ввічливий, відповідальний. Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній. Потерпіла ОСОБА_8 та прокурор вважали за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи викладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та роботи, враховуючи пояснення потерпілої при апеляційному розгляді про те, що обвинувачений є її сином, має певні розлади здоров`я, через які йому не можна вживати алкоголь, подія трапилась саме через те, що син був випивши, але реальне його позбавлення волі є недоцільним, приймаючи до уваги те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, тяжких наслідків від його дій не настало, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 , і вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, тобто він може бути звільнений від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням на 1 рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання змінити на підставі ст.ст.407-409 КПК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 , та прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 лютого 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.296 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Застосувати положення ст.75 КК України та обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому за вищевказаним вироком суду основного покарання - у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнити з випробуванням, з визначенням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_15 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4