Справа № 183/5952/15
Провадження № 1кп/202/378/2018
УХВАЛА
Іменем України

05 вересня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001057 від 28.06.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньо-спеціальною освітою, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, -

в с т а н о в и в:
Прокурором, з посиланням на те, що обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якогозакінчується до дати коли суд має можливість призначити судове засідання, заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Потерпіла та її представники підтримали клопотання прокурора.
Захисник та обвинувачений заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.

Захисником заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи це тим, що на час розгляду клопотання значно зменшились ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у обвинуваченого є постійне місце проживання.

Суд заслухавши сторону захисту, прокурора, потерпілу, законного представника, представника, зазначає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд наголошує, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із власне тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують на даний час, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам переховуватися від суду.

Ці обставини в сукупності, а також тяжкість злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_10 , свідчать про наявність ризиків, що під впливом тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 , він може переховуватись від суду та у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

З урахуванням зазначених підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд-
У х в а л и в:

ОСОБА_10 продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 03.11.2018 року.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3