Постанова
Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ
справа № 440/1719/14-к
провадження № 51-3708км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Буського районного суду Львівської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зориківка Міловського району Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодноразово судимий:
- 19 грудня 2005 року Золочівським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки на підставі ст. 75 КК звільненого з іспитовим строком на 2 роки;
- 05 вересня 2006 року Золочівським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- 14 грудня 2009 року Золочівським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 126 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців, 29 квітня 2014 року Сихівським районним судом м. Львова звільненого умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 21 день,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Буського районного суду Львівської області від 16 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Золочівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 року та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, 10 серпня 2014 року близько 15.00 год. ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, зайшовши на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , проник до житлового будинку, звідки намагався викрасти належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 3 164,15 грн, але не довів свого наміру до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий сусідами на місці події.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що у вироку відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, розгляд кримінального провадження відбувся за відсутності потерпілої, незаконним складом суду, оскільки було порушено правила підсудності.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав доводи касаційної скарги, прокурор, висловив позицію про необхідність зміни судових рішень та зниження визначеного засудженому покарання у зв`язку з порушенням вимог ст. 416 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі засудженим не оспорюється.
Що ж стосується доводів засудженого ОСОБА_6 щодо порушень кримінального процесуального закону, то вони не знайшли свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.
Так, відповідно до вимог ст. 374 КПК суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , зазначив, що оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність винуватості останнього у замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.
З матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання убачається, що після допиту потерпілої ОСОБА_8 від неї надійшла заява від 11 квітня 2017 року із клопотанням про здійснення подальшого судового розгляду за її відсутності. Заслухавши думку учасників судового провадження щодо поданого клопотання, які не заперечували проти його задоволення, суд на судовому засіданні 16 травня 2017 року прийняв рішення про його задоволення .
Доводи щодо незаконного складу суду також виявились безпідставними, оскільки дане кримінальне провадження передано на розгляд до Буського районного суду Львівської області на підставі ухвали Апеляційного суду Львівської області від 04 листопада 2014 року, постановленої у відповідності до ст. 34 КПК за результатами розгляду подання Золочівського районного суду Львівської області.
Разом із тим, судом касаційної інстанції встановлено, що у даному кримінальному провадженні Буським районним судом 15 вересня 2016 року було постановлено вирок щодо ОСОБА_6 , яким його було визнано винуватим у вчиненні 10 серпня 2014 року інкримінованого правопорушення та призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Золочівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 року та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Вказаний вирок суду першої інстанції ухвалою від 31 січня 2017 року скасовано Апеляційним судом Львівської області за апеляцією засудженого ОСОБА_6 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
У кримінальному процесі діє принцип заборони повороту до гіршого (reformatioinpejus), який нормативно закріплений у статтях 416, 421, 437, 439 КПК та на практиці означає те, що ніяке наступне судове рішення не може погіршувати становище засудженого у порівнянні з попереднім рішенням, якщо воно не було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
У зв`язку з наведеним порушеннями принципу заборони повороту до гіршого, судові рішення щодо ОСОБА_6 в силу ч. 2 ст. 433 КПК підлягають зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК вирок Буського районного суду Львівської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золочівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 року та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 рік 1 місяць.

У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3