АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1692/18 Справа № 206/3678/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000566, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2018 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000566 від 24.05.2018 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що в даному обвинувальному акті не зазначена правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення, оскільки зазначена лише стаття та частина статті закону про кримінальну відповідальність, за якою остання обвинувачується, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказане рішення керівника органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів, що здійснюватимуть відповідні повноваження у даному кримінальному провадженні, та рішення керівника органу досудового розслідування щодо визначення слідчого (слідчих), які здійснюватимуть досудове розслідування.
Крім того вказує, що обвинувальний акт всупереч вимогам п.п. 9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 № 3, не засвідчений гербовою печаткою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а тому дана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Вказує, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, в ньому належним чином вказані фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та інші необхідні відомості, що судом першої інстанції було залишене поза увагою.
Зазначає, що судом не було враховано позицію Верховного Суду України стосовно питання про повернення обвинувального акту, та безпідставно здійснено посилання на практику ЄСПЛ, в той час як фактично недолік обвинувального акту в частині не викладення диспозиції ч. 1 ст. 185 КК України має формальний характер та не перешкоджає у призначенні справи до судового розгляду.
Вказує, що недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, на які вказано в оскаржуваній ухвалі, не є підставою для повернення обвинувального акту, а наказ Генерального прокурора України від 15.01.2013 року, на який посилається суд першої інстанції, втратив чинність.

Заслухавши доповідь головуючого судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право зі стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам процесуального закону, викладеним у ст. 291 КПК України.
Як вбачається з обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , при його складанні вказані вимоги процесуального закону не були дотримані.
Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема формулювання обвинувачення. Верховним Судом України у його Постанові від 24.11.2016 р. № 5-328кс16 було висловлено правову позицію, відповідно до якої в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Зважаючи на те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 зазначено лише номер статті та частини статті закону України про кримінальну відповідальність, якою встановлена відповідальність за інкримінований їй злочин, без викладення її диспозиції та будь-якої подальшої конкретизації, висновок суду першої інстанції про невідповідність вказаного акту вимогам процесуального закону належить вважати обґрунтованим.

Доводи прокурора про те, що дане порушення є формальним, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що наслідки невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України прямо передбачені процесуальним законом п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Решту доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними, оскільки відсутність рішень керівників органу прокуратури та органу досудового розслідування, на які посилається суд першої інстанції, може мати значення з точки зору оцінки результатів вчинених у справі процесуальних дій, втім не обґрунтовує необхідності повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, наказ Генерального прокурора України від 15.01.2013 № 3, на недотримання вимог якого вказує суд першої інстанції, втратив чинність, а також він не є актом законодавства, невідповідність якому обвинувального акту є підставою для застосування положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Разом з тим, вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду з огляду на те, що відсутність в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 формулювання обвинувачення є належною і достатньою підставою для повернення його прокурору, а отже ухвала суду першої інстанції від 17.07.2018 р. є правильною по суті
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2018 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4