Єдиний унікальний номер 205/2912/18
Провадження №1-кс/205/447/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
В С Т А Н О В И В:
Негайно після надходження повідомлення про загрозу безпеки громадян у будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , а також загрозу знищення та пошкодження об`єктів власності, з метою проведення оперативно-рятувальних і пошукових заходів були задіяні співробітники вибухотехнічного управління ГУНП в Дніпропетровській області.
Таким чином, ОСОБА_4 діючи умисно, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
01.05.2018 року був оглянутий телефон, що належить ОСОБА_4 , «DOOGEE-T3», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_1 .
Із зазначеного мобільного телефону ОСОБА_4 було зроблено дзвінок з номера оператора мобільного зв`язку «МТС» НОМЕР_2 , на телефон служби «102» Дніпровського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області про замінування будівлі, розташованої за адресою: м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.65.
01.05.2018 року мобільний телефон «DOOGEE-T3», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_1 з картками мобільних операторів: «МТС» НОМЕР_2 , «Київстар» НОМЕР_3 , Лайф (номер не встановлено) постановою слідчого було визнано речовим доказом.
02.05.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.
02.05.2018 року під час допиту у якості підозрюваного ОСОБА_4 дав показання, що дійсно здійснив дзвінок на лінію «102» про замінування з належного йому мобільного телефону «DOOGEE-T3», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_1 , що підтвердив наданими ним документами на мобільний телефон.
Вивчивши матеріали клопотання та надані докази, слідчий суддя виходить із наступного.
Згідно з п.3 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Так, ч.4,5 ст.132 КПК України встановлює, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Так, під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
При цьому, обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч.2,3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Із матеріалів клопотання слідчого вбачається правова підстава для накладання арешту на тимчасово вилучені речі, які були здобуті під час проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, а також для подальшого збереження первинного стану вилученого майна, попередження його зникнення, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Таким чином, дослідивши матеріали справи слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим в повній мірі обґрунтовано та доведено необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно, у зв`язку із чим, клопотання підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді ухвалено без виклику особи, яка може її оскаржити, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення..
Слідчий суддя: ОСОБА_1