У Х В А Л А
25 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Скрипалі Роменського району Сумської області,
громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення за ч. 4 ст. 368 КК України, повернуто прокурору.
За доводами апеляційної скарги прокурора, судове рішення про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є невмотивованим. Апелянт вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, оскільки містить формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію.
Крім того, прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним не дотримані вимоги ч. 1 ст. 291 КПК України, оскільки нормами КПК України не передбачено повернення обвинувального акта, якщо він не скріплений печаткою.
Апелянт зазначає, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 вже неодноразово переглядалось як судом першої інстанції, так і апеляційним, до провадження долучені докази, з якими суд має можливість ознайомитись та попередньо сформувати свою позицію щодо доведеності вини обвинуваченого, а тому повернення обвинувального акта є недопустимим та є запровадженням інституту додаткового розслідування, який чинним КПК України не передбачено.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що висновок суду про необхідність повернення обвинувального акта прокурору є хибним, оскільки підстав для його повернення немає, а тому просить скасувати ухвалу суду та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.
Ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта вмотивована тим, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Суд вказує на те, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, тобто прокурором фактично не висунуто ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. В обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, а відтак, на думку суду, ОСОБА_5 за цим процесуальним рішенням фактично має статус підозрюваного.

Іншою підставою повернення обвинувального акта є те, що обвинувальний акт не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. На думку суду, саме підписання й затвердження обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний догляд за досудовим розслідуванням. Оскільки в обвинувальному акті відсутня печатка на підписі прокурора, таким чином відповідно до ст. 358 КК України, зазначений обвинувальний акт не має статусу офіційного документа.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 просили прийняти рішення на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачені вимоги до складання обвинувального акта.
Однією з них є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що одна з цих вимог закону, а саме формулювання обвинувачення, прокурором не дотримана.
З таким висновком погоджується суду колегія суддів.
В даному обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність, проте в ньому зовсім відсутнє формулювання обвинувачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам закону, оскільки відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту проводиться судовий розгляд.

Як правильно встановив суд першої інстанції, в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 викладений лише зміст підозри, а також частина фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрюється, проте не містить формулювання обвинувачення.
Крім цього, відсутність в обвинувальному акті сформульованого у відповідності до вимог закону обвинувачення фактично позбавляє ОСОБА_5 права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та захищатись від висунутого обвинувачення в суді.
Суд, повертаючи обвинувальний акт, вказав як на недолік не скріплення його підпису печаткою, а тому обвинувальний акт не має статусу офіційного документа.
Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Крім того, обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до суду був направлений обвинувальний акт, складений слідчим та затверджений прокурором Київської області 18 червня 2014 року.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувальний акт скріплений печаткою та підписаний прокурором, а тому висновки суду в цій частині не відповідають матеріалам провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України і відсутність у суду підстав про його повернення прокурору для усунення недоліків, не ґрунтуються на законі і не відповідають даним обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року про повернення обвинувального акта прокурору в кримінальному провадженні № 0000102 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3