Справа № 308/3399/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.04.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та перекладача ОСОБА_11 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/777/227/18, за апеляційною скаргою, яку подав в. о. начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 (далі прокурор),
В С Т А Н О В И В :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 (далі слідчий) про продовження строку тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, румуна, учня 7-го класу Нижньоапшівської ЗОСШ І-ІІІ ступенів,
підозрюваного у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення.
Цією ж ухвалою слідчим суддею запобіжний захід щодо ОСОБА_6 змінено із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із забороною залишати місце проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
На підозрюваного ОСОБА_6 покладені наступні обов`язки: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначено строк дії ухвали до 03.06.2018 включно.
З матеріалів за клопотанням убачається, що 03 квітня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло погоджене із прокурором клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 .. У клопотанні слідчий вказує на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення; що підозра ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 14.03.2018, протоколом затримання ОСОБА_6 , лікарським свідоцтвом про смерть № 60 від 15.03.2018, даними відеозапису з будинку № 22 «а» по вул. Дібрівській у с. Н. Апша, протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_13 , протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , протоколом слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_14 , протоколами допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .. Також вказує на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2018 щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 13.04.2018, однак, досудове розслідування у зазначений строк не можливо закінчити, оскільки на даний час у кримінальному провадженні триває проведення шести молекулярно-генетичних експертиз по речових доказах та судово-медичних, одорологічних, імунологічних експертиз, висновки яких мають важливе значення для органу досудового розслідування, і після отримання яких, необхідно оголосити кінцеву підозру та відповідно до ст. ст. 290, 291 КПК України відкрити матеріали кримінального провадження сторонам, скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування. При цьому, вказує і на те, що у кримінальному провадженні необхідно також провести стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, термін проведення якої значно перевищує строк дії обраного щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що залишився. Крім того, слідчий посилається на те, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, за який може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, може переховуватися від органів досудового розслідування; враховуючи характер та множинність вчинених насильницьких дій, особисто чи шляхом використання інших осіб, може незаконно впливати на потерпілих та свідків із метою схилити їх до зміни чи відмови від показань; враховуючи місце вчинення злочину за місцем проживання підозрюваного, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які з об`єктивних причин, можуть бути не вилучені. У клопотанні також вказується на те, що вищевказані ризики продовжують об`єктивно існувати, у зв`язку із чим, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки. Просить продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 60 днів, а саме, до 13.05.2018, без визначення розміру застави.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що, врахувавши принципи інтересів дитини, реабілітації та перевиховання неповнолітнього, те, що батьком ОСОБА_17 подано нотаріально завірену заяву про відсутність жодних претензій до ОСОБА_6 , обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який є неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем навчання, має постійне місце проживання, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором не доведено, що обставини, зазначені в частині третій цієї статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Тому, підозрюваному ОСОБА_6 змінено обраний раніше запобіжний захід на більш м`який, зокрема, цілодобовий домашній арешт, який на думку слідчого судді буде достатнім стимулюючим фактором для забезпечення належної поведінки підозрюваного.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, і при цьому, змінивши запобіжний захід щодо ОСОБА_6 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без розгляду будь-яких клопотань учасників кримінального провадження про зміну запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував, що така зміна запобіжного заходу не передбачена кримінальним процесуальним законом. При цьому, вказує на те, що, ухвалюючи незаконне рішення про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на домашній арешт, слідчий суддя не врахував, що ухвалою від 16.03.2018 щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, і при цьому, не визначив строк, з якого починає діяти домашній арешт. Крім того, посилається на те, що необхідність у продовженні строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою викликана метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, необхідністю проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, а також запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, вказує на те, що наявність указаних ризиків підтверджується обставинами вчинення кримінального правопорушення та тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і на даний момент такі не зменшилися, що у свою чергу свідчить про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатньо ефективними, а не продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального провадження. Також посилається на те, що слідчим суддею не враховано і не дано належної оцінки тому, що підозрюваний проживає у прикордонному району з Республікою Румунія, за декілька кілометрів від державного кордону, його батьки забезпечені й заможні, вільно виїжджають за кордон і мають об`єктивну можливість вивезти сина за межі України. Тому, невірним та невмотивованим прокурор вважає і висновок слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено що зазначені в ч. 3 ст. 199 КПК України обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Разом із тим, вказує й на те, що слідчим суддею невірно визначено строк дії ухвали до 03.06.2018, оскільки така перевищує строк досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який закінчується 15.05.2018. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 60 днів, а саме, до 13.05.2018, без визначення розміру застави.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу; підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити : 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою ; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність тримання особи під вартою, про продовження строку тримання особи під вартою, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора. При цьому необхідно враховувати, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку із чим він обирається чи продовжується лише за наявності підстав вважати, що інші ( менш суворі ) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають зі ст. 177 цього ж Кодексу, і його належної поведінки.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою слідчим суддею належним чином не враховані вищевказані положення Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права, закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке, з огляду на вказані вище норми права, не можна визнати законним та обґрунтованим.
Крім того, колегія суддів вважає, що, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя не дав оцінки його доводам про те, що ризики встановлені у судовому рішенні, відповідно до якого щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і які виправдовують його тримання під вартою не зменшились і не відпали, не врахував обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про його тримання під вартою.
Вказане свідчить також про те, що слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не можна визнати належним чином вмотивованим.
Відмовляючи у задоволенні клопотання і посилаючись на принцип реабілітації та перевиховання неповнолітнього ОСОБА_6 слідчий суддя не врахував конкретні обставини, за яких неповнолітнім скоєно кримінальне правопорушення, не дав їм будь-якої оцінки.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Однак, колегія суддів вважає, що такий висновок слідчого судді не ґрунтується на доданих до клопотання матеріалах та вимогах кримінального процесуального закону з огляду на те, що від учасників кримінального провадження клопотань про зміну підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу не надходило, що зміна запобіжного заходу без відповідних клопотань не передбачена жодною нормою кримінального процесуального закону, в зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Слушними, на переконання апеляційного суду, є і доводи апеляційної скарги про те, що, ухвалюючи рішення про зміну щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, слідчий суддя не врахував, що ухвалою слідчого судді від 16.03.2018 щодо підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, і при цьому, не визначив строк, з якого починає діяти домашній арешт. При оцінці доводів апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали в цій частині, апеляційний суд враховує те, що, як убачається зі змісту ухвали слідчого судді від 16.03.2018 (а. с. 48-52), якою щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк її дії закінчується 13.04.2018, однак, у порушення вимог кримінального процесуального закону, за відсутності будь-яких клопотань учасників кримінального провадження про зміну запобіжного заходу, слідчий суддя змінив щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, що у свою чергу свідчить про незаконність вказаної ухвали. При цьому, колегія суддів враховує також і те, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не визначив початок строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що призвело до звільнення підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти в день постановлення оскаржуваної ухвали 05.04.2018, незважаючи на те що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинен був закінчитися 13.04.2018.
Також апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею невірно визначено строк дії ухвали до 03.06.2018, оскільки, як убачається з доданих до клопотання матеріалів, ОСОБА_6 повідомлено про підозру 15.03.2018 ( а. с. 42-45), що у свою чергу свідчить про те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто до 15.05.2018, що у свою чергу свідчить про те, що встановлений слідчим суддею строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту перевищує строк досудового розслідування кримінального провадження. Тому, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і в цій частині.
Разом із тим, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою, слідчий суддя послався на принципи інтересів дитини, реабілітації та перевиховання неповнолітнього, те, що батьком ОСОБА_17 подано нотаріально завірену заяву про відсутність жодних претензій до ОСОБА_6 , обставини кримінального провадження, а також на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який є неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем навчання, має постійне місце проживання, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про те, що слідчим та прокурором не доведено, що обставини, зазначені в частині третій цієї статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.
З таким висновком слідчого судді колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Як убачається з доданих до клопотання матеріалів, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, і за яке йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Обґрунтованість підозри підтверджується приєднаними до клопотання матеріалами (доказами), зокрема, протоколом огляду місця події від 14.03.2018, протоколом затримання ОСОБА_6 , лікарським свідоцтвом про смерть № 60 від 15.03.2018, даними відеозапису з будинку № 22 «а» по вул. Дібрівській с. Н. Апша, протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_13 , протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , протоколом слідчого експерименту з неповнолітнім ОСОБА_14 , протоколами допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , на підставі яких 15.03.2018 слідчий виніс повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, яке цього ж дня з дотримання вимог кримінального процесуального закону йому вручено, і яке стороною захисту не оспорюється.
Крім того, як убачається з доданих до клопотання матеріалів, під час застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлено наявність ризиків того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, за який йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, може переховуватись від органів досудового розслідування; враховуючи характер та множинність вчинених насильницьких дій, особисто чи шляхом використання інших осіб, може незаконно впливати на потерпілих та свідків із метою схилити їх до зміни чи відмови від показань; враховуючи місце вчинення злочину за місцем проживання підозрюваного, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які з об`єктивних причин, можуть бути не вилучені. При цьому, відмовляючи в задоволенні клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, слідчий суддя не дав оцінки доводам клопотання про те, що вищевказані ризики продовжують об`єктивно існувати, а послався тільки на принципи інтересів дитини, реабілітації та перевиховання неповнолітнього, те, що батьком потерпілого ОСОБА_17 подано нотаріально завірену заяву про відсутність жодних претензій до ОСОБА_6 , обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , що у свою чергу свідчить про те, що ухвала слідчого судді постановлена всупереч вимог ст. 370 КПК України. При оцінці доводів апеляційної скарги у цій частині та прийнятті судового рішення враховуються надані апеляційному суду докази, відповідно до яких, батько потерпілого ОСОБА_17 підписуючи заяву про відсутність претензій до ОСОБА_6 перебував у шоковому стані, не повністю розумів зміст поставлених перед ним вимог.
На підставі вищенаведеного, ухвала слідчого судді як незаконна та необґрунтована підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової.
При вирішенні апеляційним судом питання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення; наявність встановлених під час застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризиків; те, що стороною захисту не доведено того, що вказані ризики на момент розгляду клопотання та апеляційної скарги відпали; дані про особу підозрюваного, який є неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем навчання, має постійне місце проживання; фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та його тяжкість. Фактичні обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, приєднані до клопотання докази в їх підтвердження свідчать про те, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_6 є особливо небезпечною особою.
Матеріалами судового провадження достовірно підтверджено, що передбачені ст. 177 КПК України і встановлені в ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2018 ризики не зменшились, і не відпали, що закінчити досудове розслідування в кримінальному провадженні не видається можливим у зв`язку з необхідністю проведення шести молекулярно-генетичних експертиз по речових доказах та судово-медичних, одорологічних, імунологічних експертиз, після отримання яких, необхідно оголосити кінцеву підозру та відповідно до ст. ст. 290, 291 КПК України відкрити сторонам матеріали кримінального провадження, прийняти процесуальне рішення в справі і, зокрема, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою є виправданим, що у свою чергу свідчить про те, що застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризиком і не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування, і вважає за необхідне продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою.
При встановленні строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення повідомлений 15 березня 2018 року, що строк досудового розслідування із вказаного терміну не зупинявся, у зв`язку із чим, відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців із дня повідомлення про підозру, а також те, що в клопотанні та апеляційній скарзі ставиться питання про продовження строку тримання під вартою лише до 13.05.2018, і приходить до висновку про те, що строк тримання ОСОБА_6 під вартою необхідно продовжити саме до 13.05.2018.
Крім того, приймаючи рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд враховує вищенаведене, положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_6 підозрюється в скоєнні злочину, що спричинив загибель людини, і приходить до висновку про недоцільність визначення підозрюваному ОСОБА_6 розміру застави.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на вищевказані висновки апеляційного суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 199, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав в. о. начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 та змінено запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 й продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою до 13 травня 2018 року, включно.
Організацію виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 ..
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: