УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2018 року

м. Київ
справа № 233/5288/15-к

провадження № 51-7384ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року,

встановив:
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 лютого 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за п. п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Цим же вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено від нього у зв`язку із закінченням строків давності.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Апеляційним судом Запорізької області ухвалою від 25 квітня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено. З мотивувальної частини вироку виключено посилання суду на таку кваліфікуючу ознаку, як виготовлення ОСОБА_4 вогнепальної зброї. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак засуджений ОСОБА_4 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався. У касаційній скарзі не зазначено у чому полягає незаконність оскаржуваних судових рішень та відсутнє обґрунтування необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Доводи його касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказам, посилань на неповноту судового розгляду та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також, скарга засудженого ОСОБА_4 не містить достатнього обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставини його скоєння та данні про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПКта приписів статей 50, 65 КК.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПКпереглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3