Справа № 164/911/18
п/с 1-кп/164/90/2018
Категорія: 303019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000161 від 7 травня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимого: 15 червня 1998 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 13 січня 2000 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 141 КК, ч. 2 ст. 82 КК, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі; 25 квітня 2005 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі; 29 березня 2011 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі; 19 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова за ст. 391 КК, ст. 71 КК України на 1 рік 2 місяці позбавлення волі; 1 грудня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, покарання не відбув, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим за вчинення умисного тяжкого злочину, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в державній установі „Маневицька виправна колонія № 42, що по вул. Андрія Снітка, 25 в смт. Маневичі Волинської області, на шлях виправлення та перевиховання не став, проявив себе як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання, за що неодноразово піддавався дисциплінарним стягненням.

Так, 8 листопада 2017 року ОСОБА_4 був поміщений в ДІЗО терміном на 14 діб у зв`язку з систематичним ігноруванням правил режиму відбування покарання та за невиконання п. 1 ч. 2 Розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29 грудня 2014 року, а саме, за відмову 6 листопада 2017 року виконувати загальну команду „Підйом, відмову виходити на ранкову фіззарядку та ранкову поіменну перевірку. 15 листопада 2017 року йому було оголошено про поміщення в ДІЗО терміном на 14 діб за непокору начальнику відділення СПС № 5, яка виразилась у відмові переодягнутися в спецодяг відповідно до вимог п. 13 ч. 6 Розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, під час поміщення до дисциплінарного ізолятора, що мало місце 8 листопада 2017 року.

В подальшому, 22 листопада 2017 року ОСОБА_4 було оголошено про поміщення в ДІЗО терміном на 14 діб за вчинення порушення вимог режиму утримання, оскільки він, всупереч вимогам п. 3 ч. 4 ст. 107 КВК України, відбуваючи стягнення в ДІЗО, 15 листопада 2017 року зберігав мобільний телефон, який згідно Переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток № 6 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань) відноситься до заборонених предметів. 20 грудня 2017 року відповідно до п. 9 ст. 134 КВК України, на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 8 грудня 2017 року ОСОБА_4 був переведений до приміщення камерного типу у зв`язку з вилученням у нього 1 грудня 2017 року заборонених предметів, а саме, зарядного пристрою до мобільного телефону та двох SIM-карток.

Із неодноразово проведених бесід виховного характеру, а також прийнятих мір дисциплінарного впливу засуджений ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення вперто не бажає ставати і після відбування стягнення у вигляді переведення до ПКТ, продовжував і продовжує на даний час порушувати режим утримання та трудову дисципліну.

Так, 5 квітня 2018 року за невиконання команди „Підйом, відмову виходити на ранкову фіззарядку та ранкову поіменну перевірку, що мало місце 4 квітня 2018 року, ОСОБА_4 було оголошено сувору догану. 5 квітня 2018 року він був поміщений в ДІЗО терміном на 14 діб за невиконання 4 квітня 2018 року вимог ч. 5 ст. 118 КПК України, що виразилось у категоричній відмові виконувати роботи по благоустрою установи в порядку черговості згідно затвердженого в.о. начальника установи графіка залучення засуджених до роботи по благоустрою території відділення СПС № 5 на квітень 2018 року. 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 було оголошено суворі догани за невиконання команди „Підйом, відмову виходити на ранкову фіззарядку та ранкову поіменну перевірку, що мало місце 20 та 23 квітня 2018 року. 25 квітня 2018 року він був поміщений в ДІЗО терміном на 14 діб за аналогічне порушення встановленого порядку відбування покарання, що мало місце 22 квітня 2018 року. За недотримання вимог п. 5 ч. І Розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та порушення п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК України, що виразилось у нетактовній поведінці до представників адміністрації установи під час проведення загального обшуку, вживанні нецензурних слів, що мало місце 24 квітня 2018 року, ОСОБА_4 3 травня 2018 року було оголошено сувору догану. 3 травня 2018 року йому було оголошено сувору догану за невиконання команди „Підйом, відмову виходити на ранкову фіззарядку та ранкову поіменну перевірку, що мало місце 25 квітня 2018 року. 27 квітня 2018 року ОСОБА_4 , під час відбування стягнення в ДІЗО, всупереч вимогам п. 2 ч. 6 Розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідно до якого постільні речі видаються тільки на час сну, в категоричній формі відмовився виконувати вимогу представника адміністрації установи винести спальні речі з камери, чим допустив порушення п. 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, за що 7 травня 2018 року йому було оголошено сувору догану. 7 травня 2018 року ОСОБА_4 всупереч вимогам п. 4 ч. І ст. 9 КВК України, відповідно до якого засуджені зобов`язані з?являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, проігнорував вказану вимогу, внаслідок чого йому 17 травня 2018 року було оголошено сувору догану. 11 травня 2018 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області через безуспішність застосування інших, попередньо вжитих заходів впливу, ОСОБА_4 було переведено до ПКТ на строк 3 місяці, оскільки він 3 травня 2018 року, перебуваючи в ДІЗО, не виконав законну вимогу начальника установи одягнути спецодяг, який закріплений за камерами ДІЗО відповідно до п. 13 ч. 6 Розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 391 КК України, оскільки він, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, будучи засудженим за тяжкий злочин, порушував вимоги режиму відбування покарання, за що протягом року піддавався стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу і продовжував вчиняти злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.

Під час судового розгляду 21 серпня 2018 року між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000161, та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, зобов`язувався співпрацювати з Маневицькою місцевою прокуратурою Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття та виявлення відомих йому правопорушень. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 391 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді 1 (одного) року позбавлення волі. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів…, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ст. 391 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїі призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 110, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 серпня 2018 року, укладену між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїв кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000161 від 7 травня 2018 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, призначивши покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 1 грудня 2016 року - 9 (дев?ять) місяців позбавлення волі і остаточно визначити до відбування 1 (один) рік 9 (дев?ять) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 21 серпня 2018 року.

На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1