ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2018 року
м. Київ

справа № 755/6384/15-к
провадження № 51- 2622 км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих, адвоката ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
у відкритому судовому засіданні розглянув касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року в кримінальному провадженні № 0016943 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівців, жителя м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим в умисному вбивстві та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано ОСОБА_5 устрок відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 6 червня 2014 року по 11травня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 14 316 грн 30 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 грн моральноїшкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.
Вирішено питання про стягнення із засудженого судових витрат.
Як установлено судом, ОСОБА_11 6 грудня 2014 року приблизно о 16-й годині під час спільного вживання алкогольних напоїв зі своїми знайомими у сквері між будинками АДРЕСА_1 , серед яких був ОСОБА_12 , перебуваючи устані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин схопив останнього рукою заголову та наніс удар ножем у шию, внаслідок чого ОСОБА_13 померна місці.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року вказаний вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить змінити судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьтаневідповідністьпризначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про його особу.
Стверджує, що умислу на вбивство ОСОБА_13 не мав та хотів його лише налякати, розпоровшикуртку ножем в області плеча, а тому вважає, що його дії містять ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК. Крім того, враховуючи його станздоров`я(захворювання на бляшковий поширений псоріаз, посттравматичний стресовий розлад після повернення із зони АТО) та безпідставне визнання судами обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, просить пом`якшити призначене покарання. Також на підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) просить зарахувати в строк покарання термін його попереднього ув`язнення до дня набрання вироком законної сили 25 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Вважає, що при призначенні покарання останньому суд не взяв до уваги того, що ОСОБА_5 характеризується негативно, вчинив злочин,будучи працівником поліції, після вбивства свого друга ОСОБА_13 залишив місце події та жодної допомоги потерпілому не надав, свою вину у вчиненому не визнав, щиро не кається. Крім того, зазначає, що апеляційний суд доводи його скаргиперевірив формально, у своєму рішенні переконливих обґрунтувань на їх спростування не навів, а тому, на думку прокурора, постановлена ним ухвала не відповідаєвимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК).
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_5 касаційну скаргу останнього підтримали, просили судові рішення змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК та призначити йому мінімальне за цим законом покарання. У задоволенні касаційної скарги прокурора просили Суд відмовити.
Прокурор ОСОБА_10 з доводами прокурора, який подав касаційну скаргу, погодилася частково та просила ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. На її думку, у своєму рішенні суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, а тому постановлена ним ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК. При цьому проти касаційної скарги засудженого заперечила та зауважила, що наведені ним доводи в частині юридичної оцінки його дій не були предметом апеляційного перегляду, а тому вони не можуть бути перевірені судом касаційної інстанції.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їхній представник адвокат ОСОБА_9 з касаційними скаргами прокурора та засудженого не погодилися і просили Суд залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а скарга засудженого ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У касаційній скарзі ОСОБА_5 , обґрунтовуючи свої доводи щодо неправильної кваліфікації судом його дій за ч. 1 ст. 115 КК, вказує на те, що умислу на вбивство ОСОБА_13 не мав, а тому, на його думку, ці дії слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Як видно з матеріалів справи, висновок суду щодо спрямованості умислу засудженого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 ґрунтується на аналізі досліджених у судовому засіданні та ретельно перевірених доказів.

Зокрема, з показань свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 вбачається, що під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 виник конфлікт, у ході якого останній дістав ніж та, схопивши потерпілого за голову, ударив його ножем у шию, внаслідок чого ОСОБА_13 помер на місці,аОСОБА_5 з місця злочину пішов.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_13 настала від колото-різаного поранення шиї з ушкодженням магістральних судин та гортані й розвитком крововтрати. При цьому довжина ранового каналу становить приблизно 12 см.
Таким чином, обставини справи використання ОСОБА_5 ножа як знаряддя злочину та нанесення ним з достатньою силою ОСОБА_13 цілеспрямованого удару в життєво важливий орган (шию) вказують на спрямованість умислу засудженого на вбивство потерпілого.
Отже, підстав ставити під сумнів правильність кваліфікації судом дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК колегія суддів не вбачає.
Доводи касаційних скарг про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу, прокурора внаслідок м`якості, засудженого внаслідок суворості, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону судом дотримано.
Так, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, який характеризується посередньо, його сімейний стан, стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому суд належним чином урахував й обставини, на які у своїх касаційних скаргах посилаються прокурор та засуджений, а саме те, що останній будь-якої допомоги ОСОБА_13 не надав, у вчиненому не розкаявся, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував, а також участь ОСОБА_5 в антитерористичній операції, його захворювання на псоріаз та інше.
Суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки це було підтверджено в суді показаннями самого засудженого та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .
Ураховуючи наведене, підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим як унаслідок м`якості, так і внаслідок суворості колегія суддів не вбачає. Навпаки, таке покарання є справедливим, співрозмірним тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого, відповідає вимогам ст. 65 КК та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи касаційної скарги засудженого про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність незастосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII).

Так, при ухваленні вироку районний суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК (у вказаній редакції) зарахував ОСОБА_5 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 6 грудня 2014 року по 11 травня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цей вирок набрав законної сили з дня винесення ухвали апеляційного суду 25 травня 2017 року.
Однак при постановленні ухвали апеляційний суд не вирішив питання про зарахування ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) у строк покарання строк його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для зміни судового рішення .
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року стосовно ОСОБА_5 змінити. На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакціїЗакону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати йому у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 6 грудня 2014 року подень набрання вироком законної сили, тобто по 25 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3