Провадження № 1-кс/760/6555/18
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю детектива Національного бюро Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва клопотання детектива Національного бюро Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000870 від 29.03.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364, ч.ч. 1, 2 ст.366, ч.2 ст.210, ч.2 ст.205 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді надійшло клопотання детектива Національного бюро Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000870 від 29.03.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364, ч.ч. 1, 2 ст.366, ч.2 ст.210, ч.2 ст.205 КК України.

Клопотання обгрунтовується тим, що Національним антикорупційним бюро України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000870 від 29.03.2016, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364, ч.ч. 1, 2 ст.366, ч.2 ст.210, ч.2 ст.205 КК України за фактами розтрати грошових коштів Державного бюджету України, вчиненого в особливо великих розмірах, зловживання службовим становищем, службового підроблення та нецільового використання бюджетних коштів під час реалізації Плану заходів з інженерно-технічного облаштування українсько-російського державного кордону, територій, прилеглих до районів проведення антитерористичної операції та Автономної Республіки Крим .

На думку органу досудового розслідування, встановлено, що на банківську картку підозрюваного ОСОБА_5 № НОМЕР_1 з використанням терміналів самообслуговування у м. Івано- Франківськ у 2016 році здійснено поповнення ОСОБА_6 , особою, яка зазначена у документах Східного регіонального правління ДПС України як керівник субпідрядної організації ТОВ «ПМК-121», що виконувало роботи з інженерно-технічного облаштування українсько - російського кордону, згідно договору з ТОВ «Будцентр Витязь», грошовими оштами на загальну суму більше 14 тисяч гривень.

Як зазначається в клопотанні, органом досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2018 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено предмети та документи, якими володіє, користується та розпоряджається керівник ТОВ «ПМК-121» ОСОБА_7 , та які мають значення для кримінального провадження, а саме:

-додаткова угода №3730686 на одному аркуші;

-договір № 449937 від 14.05.14 на одному аркуші;

-договір оренди №01/01/13-12 від 01 січня 2013 року на п`яти аркушах;

-акт № 8Т - 0000596 на одному аркуші;

-додаткова угода до договору оренди №01/01/13-12 на одному аркуші;

-акт № 8Т - 0000786 на одному аркуші;

-акт № 8Т - 0000691 на одному аркуші;

-акт № 8Т - 0000913 на одному аркуші;

-заказ № 33 на двох аркушах.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені під час проведення обшуку предмети та документи, якими володіє, користується та розпоряджається ОСОБА_7 , відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами, а саме містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_7 та засновника ТОВ «ПМК-121» ОСОБА_8 , що може бути використано під час проведення судової-почеркознавчої експертизи, призначеної у кримінальному провадженні.

05.05.2018 відповідно до положень стст. 84, 98, 110 КПК України вказані вище речі та документи, вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , постановою детектива Національного бюро ОСОБА_3 визнано речовими доказами.

Тому з метою забезпечення збереження речових доказів відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України детектив НАБУ звертається з клопотанням про арешт вищевказаного вилученого майна.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, пояснень або заперечень на клопотання не надав.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Як передбачено ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Як встановлено слідчим суддею, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2018 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 .

Вищевказане майно було вилучено під час обшуку відповідно до ч.2 ст.168 КПК України і є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.5 статті 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що вказаного положення законодавства органом досудового розслідування додержано, оскільки обшук було проведено 04.05.2018, а клопотання про накладення арешту на майно подано 05.05. 2018.

Згідно з чч.1-3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя доходить висновку, що на підставі викладеного

- додаткова угода №3730686 на одному аркуші;

- договір № 449937 від 14.05.14 на одному аркуші;

- договір оренди № 01/01/13-12 від 01 січня 2013 року на п`яти аркушах;

- акт № ST 0000596 на одному аркуші;

- додаткова угода до договору оренди № 01/01/13-12 на одному аркуші;

- акт № ST 0000786 на одному аркуші;

- акт № ST 0000691 на одному аркуші;

- акт № ST 0000913 на одному аркуші;

- заказ № 33 на двох аркушах відповідають ознакам речових доказів, оскільки є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частинами 1 та 2 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з матеріалів клопотання та пояснень детектива НАБУ слідчий суддя вважає доведеним існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя також вважає доведеним необхідність такого арешту, наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідків арешту майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право ОСОБА_7 на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, стст.170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт (шляхом заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися) на майно, вилучене під час проведення обшуку у період часу з 07 год. 00 хв. до 10 год. 10 хв. 04.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , яким володіє, користується та розпоряджається ОСОБА_7 , а саме:

- додаткова угода №3730686 на одному аркуші;

- договір № 449937 від 14.05.14 на одному аркуші;

- договір оренди № 01/01/13-12 від 01 січня 2013 року на п`яти аркушах;

- акт № ST 0000596 на одному аркуші;

- додаткова угода до договору оренди № 01/01/13-12 на одному аркуші;

- акт № ST 0000786 на одному аркуші;

- акт № ST 0000691 на одному аркуші;

- акт № ST 0000913 на одному аркуші;

- заказ № 33 на двох аркушах.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності підозрюваного під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається йому не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1