Справа № 734/1066/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/807/2018
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 25 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше судимого:

13 жовтня 1995 року Чернігівським обласним судом за ч. 3 ст. 142, п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 222, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини його майна, 18 квітня 2007 року на підставі постанови Конотопського міського суду Сумської області від 10 квітня 2007 року звільнений умовно-достроково на невідбутий термін покарання 2 роки 10 місяців 11 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 1144 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного йому покарання обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить в цій частині оскаржуване рішення змінити, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування викладених в апеляційній скарзі вимог вказує на те, що місцевий суд при призначенні йому покарання не врахував пом`якшуючі злочин обставини, зокрема, наявність на його утриманні малолітньої доньки та матері, хворої на цукровий діабет, при цьому врахував лише позицію потерпілої сторони щодо суворості призначення покарання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 у першій половині лютого 2018 року, близько 22-ї год. 00 хв., з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом відкручування металевого листа, через утворений отвір проник до приміщення кузову уніфікованого герметичного (КУНГ), який розміщений на ділянці № НОМЕР_1 садівничого кооперативу «Полісся» на території Карпилівської сільської ради біля смт. Десна (за межами населеного пункту), Козелецького району, Чернігівської області, звідки таємно, повторно викрав саморобну насосну станцію, а саме насос марки «АРС», модель JY 100А, гідроакумулятор марки «АРС», об`ємом 50 літрів, реле тиску марки«АРС», модель РС-1, монометр зі шлангами чорного кольору, фрезерувальний станок марки «Defiant DER-1500», які належать ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 3 631 грн. 93 коп.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора який заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах апеляційної скарги обвинуваченого.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що воно призначено обвинуваченому без достатнього урахування суспільної небезпечності вчиненого, обставин справи, а тому є несправедливим внаслідок суворості і його необхідно пом`якшити.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу, де зокрема передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є визнання вини і щире каяття у вчиненому злочині, сприяння його розкриттю, надання правдивих показань.

Також апеляційний суд приймає до уваги те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є дочка 2003 року народження та матір, які потребують сторонньої допомоги, а також відсутність у кримінальному провадженні цивільного позову потерпілого, що може свідчити про відсутність з його боку матеріальних претензій до обвинуваченого.

Враховуючи викладене, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_7 дані, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, а також повного визнання ОСОБА_7 своєї провини та щирого каяття, обвинуваченому може бути призначене, із застосуванням положень ст. 69 КК України, пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та за встановлених обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, є надто суворим і через це явно несправедливим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме призначенням покарання з застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Однак у урахуванням тяжкості вчиненого злочину, думки потерпілого щодо міри покарання, та наявності обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для застосуванням ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуванням покарання і вважає, що позбавлення волі він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, а призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,- змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженими за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3