УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/535/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_11 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 24.10.2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, розлученого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання7 (сім) років позбавлення волі.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Житомира, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_2 , зареєстрованого АДРЕСА_3 , не працюючого, не одруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання врахувано з часу набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід обвинуваченим тримання під вартою - залишити до вступу вироку в законну силу. Зарахувати обвинуваченим у строк відбуття покарання відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України час знаходження під вартою:
ОСОБА_8 з 25.10.2016 року.
ОСОБА_7 з 25.10.2016 року.
Речові докази: одяг ОСОБА_12 ухвалено знищити, взуття обвинувачених повернути їм, уразі відмови в отриманні ухвалено знищити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винними та засуджені за те, що 23.10.2016 близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 знаходились поблизу будинку № 32 по вул. Денишівській в м. Житомирі, де розпивали спиртні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виник конфлікт на ґрунті ревнощів.
В ході даного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс декілька ударів руками та ногами ОСОБА_12 по обличчю та кінцівках. В цей же час ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підтримуючи злочинні дії ОСОБА_8 та маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , також наніс декілька ударів руками та ногами останньому по обличчю та кінцівках. Внаслідок нанесення ударів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді множинних саден та синців обличчя, кінцівок, волосистої частини голови, перелому кісток спинки носа, крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку множинних локалізацій, крововиливів в мозочок, крововиливів на внутрішні поверхні м`яких тканин голови в місцях ушкоджень, що в своїй сукупності складають закриту черепно-лицеву травму, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та які спричинили смерть ОСОБА_12 ..
Своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, вчинених групою осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_14 та ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 9 років позбавлення волі кожному. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 25.10.2016 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В мотивувальній частині вироку вказати, що удари потерпілому після спричинення йому ударів ОСОБА_8 наносив теж ОСОБА_15 . Так, призначаючи покарання обвинуваченим суд, відповідно вимог ч.5 ст.72 КК України, зарахував у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення обом обвинуваченим з 25.10.2016 року. У мотивувальній частині вироку вказано, що «час перебування обвинувачених під вартою підлягає зарахуванню до часу відбуття покарання відповідно до вимог ст.72 ч.5 КК України (діючої на момент обрання заходу та на даний час)». При цьому судом проігноровано Закон України від 18.05.2017 №2046-VIII, що набув чинності 20.06.2017, яким внесено зміни до ч.5 ст.72 КК України та строк попереднього ув`язнення починаючи з 21.06.2017 і до набрання вироком законної сили необхідно рахувати як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Також вказує, що судом при призначенні покарання судом недостатньо враховано, що наслідком умисних дій обох обвинувачених стала смерть молодої людини, обвинувачені не працюють, суспільно корисною працею не займаються, вчинили тяжкий злочин групою осіб перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини не було враховано судом та безпідставно і невмотивовано призначено ОСОБА_14 та ОСОБА_8 покарання за найнижчою межею санкції ч.2 ст.121 КК України, яке є невідповідним ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок надмірної м`якості. Крім того зазначає, що в мотивувальній частині вироку при викладенні показань обвинувачених суд допустився помилки та зазначив, що « ОСОБА_12 теж наніс декілька ударів по голові та тулубу ОСОБА_12 , який від таких дій впав».
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути його справу та призначити більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вказує, що йшов сам добровільно зізнаватися у вчиненому ним злочині, що підтвердили свідки під час розгляду провадження, проте судом не було прийнято це до уваги. Зазначає також, що у нього на утриманні є хвора бабуся, за якою немає кому доглядати.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника, який підтримав апеляційну скарги свого підзахисного та заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинувачено ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарги обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Судом вірно встановлено та підтверджено матеріалами провадження, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 вчинив злочини проти життя та здоров`я людини, який відносяться до категорії тяжких злочинів. Суд під час розгляду справи встановив пом`якшуючі покарання обставини: розкаяння, сприяння у розкритті злочинів. Обтяжуючою обставиною судом першої інстанції встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , судом першої інстанції призначено в найнижчій межі санкцій ч.2 ст.121 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого, обставини, що пом`якшує покарання розкаяння, сприяння у розкритті злочинів, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Судом враховано особу винних, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, посередньо характеризуються за місцем проживання, не перебували на обліку як особи, схильні до вчинення правопорушень, не перебувають на обліку за станом здоров`я, не працюють, думку потерпілого, який при призначенні покарання полагався на розсуд суду. Тому суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження, думки потерпілого, правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано те, що на його утриманні перебуває стара бабуся та те, що він сам добровільно йшов із зізнанням до поліції у вчиненому злочині є безпідставними, оскільки матеріали провадження таких даних не містять. Крім того самі по собі такі обставини не можуть бути в даному випадку безумовними підставами для пом`якшення покарання враховуючи всі обставини вчинення кримінального провадження та наслідки, які настали від вчинення даного злочину. При цьому, враховуючи, що судом першої інстанції призначено покарання в найнижчій межі санкцій ч.2 ст.121 КК України, підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 нижче від найнижчої межі, тобто із застосуванням положень ст. 69 КК України, апеляційний суд не вбачає.
Доводи прокурора про те, що судом безпідставно і невмотивовано призначено ОСОБА_14 та ОСОБА_8 покарання за найнижчою межею санкції ч.2 ст.121 КК України, яке є невідповідним ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок надмірної м`якості є необгрунтованими у зв`язку з наведеними вище обставинами, та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Рішення суду в цій частині мотивовано достатньо. Всі зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини, були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, вважати призначене обвинуваченим покарання явно несправедливим підстав немає, тому відсутні також підстави для задоволення апеляційних скарг в цій частині.
Що стосується доводів прокурора про те, що в мотивувальній частині вироку при викладенні показань обвинувачених суд допустився помилки та зазначив, що « ОСОБА_12 теж наніс декілька ударів по голові та тулубу ОСОБА_12 , який від таких дій впав» слід зазначити, що така вказівка прізвища не обвинуваченого, а потерпілого є очевидною опискою суду, а виправлення описок у рішеннях суду першої інстанції виходить за межі компетенції апеляційного суду та підлягає вирішенню відповідно до ст.379 КПК України.
Разом з тим, залишаючи вирок без змін в зазначеній частині, апеляційний суд при цьому звертає увагу на те, що призначаючи покарання обвинуваченим, суд в резолютивній частині вироку відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, зарахував у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення обом обвинуваченим з дня затримання - з 25.10.2016 року, по день набрання вироком законної сили без конкретизації, яким саме чином необхідно зарахувати вказаний період в строк відбутого покарання, зазначивши при цьому лише в мотивувальній частині, що «час перебування обвинувачених під вартою підлягає зарахуванню до часу відбуття покарання відповідно до вимог ст.72 ч.5 КК України (діючої на момент обрання заходу та на даний час)». При цьому судом проігноровано Закон України від 18.05.2017 №2046-VIII, що набув чинності 20.06.2017, яким внесено зміни до ч.5 ст.72 КК України та строк попереднього ув`язнення починаючи з 21.06.2017 і до набрання вироком законної сили необхідно рахувати як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та в порушення вимог ст. 374 КПК України не зазначено про конкретний порядок зарахування строку попереднього ув`язнення в резолютивній частині вироку.
Зазначені обставини у відповідності до положень ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку суду в частині застосування положень ст. 72 КК України .
З огляду на викладене вирок суду підлягає зміні шляхом зарахування обвинуваченим на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 25.10.2016 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі При цьому за період з 21.06 2017 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 18.05.2018 - зарахуванню підлягає строк попереденього ув`язнення з розрахунку : один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .
В решті вирок є законним, обгрунтованим та вмотивованим і підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу заступника прокурора області ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 24 жовтня 2017 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 25.10.2016 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженими - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: