В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
24 жовтня 2017 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де, в ході спільного вживання спиртних напоїв, між ним та потерпілим ОСОБА_5 стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим прямим умислом,направленим на заподіяння шкоди здоров`ю, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, не маючи умислу на настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, своєю правою рукою наніс потерпілому ОСОБА_5 два удари в ділянку живота, ближче до лівого боку тулуба та один раз своєю правою рукою штовхнув ОСОБА_5 у спину в ділянку лопаток. Від ударів потерпілий ОСОБА_5 впав на підлогу, після чого піднявся та направився спати до себе в кімнату за вищевказаною адресою. ОСОБА_4 залишився в кімнаті, де саме наносив удари потерпілому ОСОБА_5 та також ліг спати.
Згідно висновку судово-медичної експертизи 31283-а/17 від 28.11.2017 злочинними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита травма живота із розривом лівої нирки, внутрішньочеревним крововиливом та зачеревною гематомою, яка у своїй течії нагноїлася, котра у своїй течії привела до хірургічного втручання - лапаратомії та видалення лівої нирки. Всі вищевказані ушкодження утворилися від травматичної дії тупого твердого предмета з обмеженою площею травмуючої поверхності, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Закрита травма живота із розривом лівої нирки, внутрішньочеревним крововиливом та зачеревною гематомою з послідуючим видаленням лівої нирки належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило втрату органу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленному обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся в скоєному злочині, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, та щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення пояснив: що потерпілий ОСОБА_5 є співмешканцем його матері. Разом вони проживають шість років. ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, та у стані алкогольного сп`яніння вчиняє конфлікти. 24.10.2017 року він разом із матір`ю поверталися до дому та зустріли на вулиці ОСОБА_5 , який вже знаходився у стані алкогольного сп`ягніння. Ввечері дома він разом із ОСОБА_5 ще вживали спиртні напої. ОСОБА_5 став поводитися агресивно, чіплятися до матері, на що він став робити зауваження, але ОСОБА_5 продовжував вести себе агресивно, тому він вдарив ОСОБА_5 один раз у живіт, після чого останній присів на диван та продовжував лаятися, тоді він ще раз вдарив ОСОБА_5 в живіт вже сильніше. Коли ОСОБА_5 піднявся та продовжував лаятися, він штовхнув його у спину, вказавши, щоб він йшов спати. ОСОБА_5 він поштовху впав, а потім піднявся та пішов спати. Вночі мати його розбудила та просила викликати швидку допомогу для ОСОБА_5 . У лікарні ОСОБА_5 зробили операцію та видалили нирку. Просив його суворо не карати, вказав що він у повній мірі розуміє наслідки вчинення ним кримінального правопорушення, що йому дуже прикро за вчинене.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 скоїв злочин та кваліфікує його дії відповідно за ч. 1 ст. 121 КК України, що виразилося в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило втрату органу.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не офіційно але працює, має постійне місце проживання.

Згідно досудової доповіді, складеної інспектором Холодногірського районного сектору ХМВ з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, ОСОБА_4 не становить високої небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі за умови здійснення з боку органу пробації нагляду.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальної санкції частини 1 ст. 121 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи тяжкість злочину, обставини за якими він був вчинений, особу винного, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, те, що він в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, а також їх наслідки, враховуючи також позицію сторони обвинувачення, позиція потерпілого ОСОБА_5 , який неодноразово подавав заяву із зазначенням, що він не має претензій до обвинуваченого та просить його строго не карати, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України. Таке покарання суд вважає необхідними та достатніми для його виправлення.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази DVD диски з відеозаписами допитів ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 залишити в матеріалах кримінального провадження № 0002636 від 26.10.2017 року; рукавицю червоного кольору, на ліву руку, схожу на боксерську, що знаходиться у камері схову Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1