СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/141/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0009181 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ступки, Вінницької області, громадянина України, освіта не повна середня, пенсіонер, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

сторони захисту: захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

представника потерпілого: ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 , 12.09.2016 приблизно о 08 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Toyota.Саmгу» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул.Святошинській, на перехресті з вул.Котельникова в м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , спричинивши пасажиру автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 малолітньому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_4 , 12 вересня 2016 року приблизно о 08 год. 20 хв., керуючи на підставі посвідчення водія НОМЕР_3 , свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 та полісу АІ/9599216 обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, технічно-справним автомобілем «Toyota.Саmгу» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Святошинській зі сторони пр-та Перемоги в напрямку вул. Жмеринської в м. Києві, зі швидкістю, приблизно 20-30 км/год.

В цей же час, в зустрічному напрямку по вул. Святошинській зі сторони вул. Жмеринської в напрямку пр-та Перемоги в м. Києві, рухався автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який зупинився на нерегульованому перехресті з вул. Котельникова, для здійснення маневру-поворот ліворуч до вищевказаної вулиці. В даному автомобілі на задньому сидінні зліва, в якості пасажира знаходився малолітній ОСОБА_11 . Коли водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Toyota Саmгу» д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджав нерегульоване перехрестя вул. Святошинська та вул. Котельникова в м. Києві, проявив неуважність, відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з з 01.01.2002 року (зі змінами):

-п. 1.5. згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків;

-п. 2.3 (б)., який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;

-п. 10.1., який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п.12.1., який зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п. 14.6., який забороняє обгін

а) на перехресті;

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом;

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 , було заподіяно наступне тілесне ушкодження: закрита травма хребта у вигляді компресійних переломів тіл 1 -5 грудних хребців, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Toyota Саmгу» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , з технічної точки зору, вбачаються не відповідності вимогам пунктів 10.1 та 14.6 а); в) Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП.

Порушення водієм ОСОБА_4 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України не визнав та показав, що він їхав на автомобілі «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , зі сторони Святошино в напрямку вул.Жмеринської. На перехресті з вулицею Котельникова сталося ДТП. Він рухався по своїй смузі руху, по правій стороні. Після удару його занесло на проїжджу частину. Дана подія відбулася між 8 та 9 годиною ранку. Потім приїхала швидка медична допомога та його госпіталізували до лікарні. Обвинувачений наголосив, що на смугу зустрічного руху не виїжджав. Рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год., тому що там було два пішохідних переходи та завантаженість дороги була середня. До моменту ДТП він гальмував, на асфальті залишився гальмівний шлях. Він побачив автомобіль «Daewoo Lanos» відразу після того, як проїхав тролейбус, але вже було запізно. Тролейбус рухався йому на зустріч і він заважав побачити автомобіль «Daewoo Lanos». Удар відбувся у ліву частину його автомобіля та ліву частину автомобіля «Daewoo Lanos». Від удару у його автомобіля вивернуло ліве колесо. Після ДТП його дістали з машини, вивели та посадили на узбіччя. Приїхали працівники поліції, запитали про свідків, свідків не було ні з його сторони, ні зі сторони потерпілого. З потерпілими не зустрічався, бо перебував у лікарні та не міг ходити. На камерах відео спостереження магазину «Фора» було видно як рухався його автомобіль до моменту зіткнення. Даний відеозапис він бачив у слідчого. Він просив знайомого, щоб він порозвішував оголошення щодо свідків даного ДТП на яке відреагував один свідок, але він помер. На момент зіткнення автомобіль «Daewoo Lanos» також рухався та їхав у напрямку вул.Котельникова. Після удару його автомобіль занесло на пішохідний перехід. Цивільний позов не визнає.

Вина ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України підтверджується показаннями потерпілого по справі.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 12 вересня 2016 року, він віз сина до школи. Син знаходився у дитячому автомобільному кріслі. Він зупинився перед перехрестям на вул. Котельникова, щоб здійснити поворот. У той час, як він пропускав зустрічні автомобілі, на зустрічну смугу, з великою швидкістю виїхав автомобіль «Toyota Camry», внаслідок чого відбулося зіткнення. Його автомобіль внаслідок удару був відкинутий на десять метрів. Після ДТП він вийшов із свого автомобіля, щоб перевірити стан сина. На запитання щодо самопочуття, син заявив, що йому важко дихати. Він відразу зателефонував до швидкої медичної допомоги та вивів сина з машини. Також потерпілий вказав, що за кермом автомобіля «Toyota Camry» сидів обвинувачений. Після зіткнення, обвинувачений отримав травму голови, що свідчило про те, що останній не був пристебнутий, а в автомобілі спрацювали передні подушки безпеки. Обидві машини зіткнулись лівими частинами, зокрема крилами, зі сторони водія. Внаслідок зіткнення у його автомобіля відірвалось колесо. Відразу ж після зіткнення обвинувачений переміщав номерний знак від його автомобіля. На дорозі залишились уламки від бампера його автомобіля потерпілого, а слідів протектора не було. Через кілька днів після ДТП, він передивлявся відео з камери, що належить магазину «ФОРА», однак виявилось, що на відео самого ДТП не видно. На уточнюючі запитання суду потерпілий зазначив, що по зустрічній смузі руху був великий потік автомобілів, тому він не повертав руль, пропускаючи зустрічні автомобілі. На асфальті залишились сліди ДТП, зокрема вм`ятини зі слідами іржі. ДТП сталось внаслідок того, що обвинувачений виїхав на зустрічну смугу та замість того, аби вжити заходів для уникнення зіткнення, навпаки збільшив швидкість свого автомобіля. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Крім показань потерпілого вина ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України об`єктивно підтверджується наступним:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.09.2016, разом з схемою та фото таблицею, згідно якого було встановлено місце скоєння ДТП, розташування автомобілів після ДТП, а також уламки автомобілів ( а.п. 94-106);

-протоколом огляду транспортного засобу від 16.09.2016, згідно якого було оглянуто автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 та встановлені всі пошкодження на автомобілі (а.п.109-117);

-протоколом огляду транспортного засобу від 21.09.2016, згідно якого було оглянуто автомобіль Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 та встановлені всі пошкодження на автомобілі (а.п.118-128);

-висновком експерта №722/Е від 15.06.2017, згідно якого у малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита травма хребта у вигляді компресійних переломів тіл 1-5 грудних хребців, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (а.п.132-138);

-висновком експерта №74 від 20.07.2017, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 своїми односторонніми діями мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду, а саме виїзд на зустрічну смугу руху де в цей момент знаходився автомобіль «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п.п. 10.1., 14.6 а); в) ПДД, то з технічної точки зору, в заданій дорожній ситуації безпосередньо причиною, виникнення дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_13 вимогам п.п. 10.1, 14.6 а); в), Правил дорожнього руху України, і саме ці невідповідності, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_14 , з технічної точки зору, виконав вимоги п. 16.13. ПДР України в частині знаходження в своїй смузі руху до початку виконання маневру ліворуч, оскільки не створювала перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, які дотримувались правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, вбачити, в діях водія автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_15 , невідповідності вимогам п. 16.13. ПДР України, не має підстав технічного характеру. З технічної точки зору, покази водія автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , щодо механізму розвитку події ДТП, технічно спроможні. З технічної точки зору, покази водія автомобіля «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , щодо механізму розвитку події ДТП, технічно не спроможні, оскільки не відповідають слідовій інформації зафіксованій на місті ДТП, пошкодженням на транспортних засобах їх кінцевому розташуванню після ДТП. В розглянутій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 своїми односторонніми діями мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду, а саме рухаючись в своїй смузі не перетинаючи дорожню розмітку 1.1 ПДР України та шляхом виконання вимог п.п. 10.1., 14.6 а); в) Правил дорожнього руху України, на що у нього не було перешкод технічного характеру. В розглянутій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 своїми односторонніми діями не мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду, оскільки знаходячись в своїй смузі для руху в нерухомому стані, з технічної точки зору, зіткнення з автомобілем, який виїхав на зустрічну смугу руху в безпосередній близькості від його автомобіля не застосовуючи екстреного гальмування, все одно відбулося б. (а.п.144-180).

Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , що він не виїжджав на зустрічну смугу руху та не винен у скоєному ДТП, то суд до цих показань ставиться критично і вважає, що обвинувачений намагається ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене.

Вищевказані показання обвинуваченого повністю спростовуються, показаннями потерпілого ОСОБА_8 та висновками експерта № 74 від 20.07.2017, які не викликають у суду сумніву в їx достовірності у встановлених судом діянь обвинуваченого, оскільки вони послідовні, не протирічні i підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказами.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю.

Юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.286 ч.1 КК України визнано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, пенсіонного віку, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено і вважає за необхідне обрати йому міру покарання у виді штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання, оскільки він є особою, яка на день набрання чинності цим Законом досяг пенсійного віку, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор, потерпілий та представник в судовому засіданні заперечував проти звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «Ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.13 Закону).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п.«Ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, визнаних винними за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив до дня набрання чинності (07.09.2017) Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання. Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені судом правові наслідки застосування амністії.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Цивільний позивач та представник, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили суду, що матеріальна шкода складається із витрат понесених потерпілими на лікування від ДТП, моральна ж шкода полягає у пережитих ними стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заявлений цивільний позов не визнав.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо )володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним наявність матеріальної шкоди у цивільного позивача у вигляді фактично понесених витрат останнім на лікування, а саме ОСОБА_8 понесено витрати у розмірі - 6047 грн. 60 коп., які складаються з вартості придбаних на лікування малолітнього сина, ОСОБА_11 , медикаментів. Вказані вище суми підтверджуються наданими до суду квитанціями.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілі вказують та пов`язують з нею втрати та з чого при цьому виходять.

Згідно вимог ст. 23 ч.1,2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Потерпілим ОСОБА_8 на обґрунтування розміру моральної шкоди зазначено, що з моменту ДТП до теперішнього часу він зазнає душевні страждання щодо здоров`я свого сина та його майбутнього. Зазначає, що лікарі не дають прогнозів щодо повного одужання сина, та невідомо як відгукнеться отримана в результаті ДТП травма хребта в майбутньому. Окрім цього, вимушений додатково витрачати час на те, щоб возити сина до лікарів з метою контролю його здоров`я та на реабілітаційні заняття, оскільки відповідно до вказівок лікарів ОСОБА_11 дозволено лише плавання протягом наступних трьох років. Щодо обґрунтування розміру моральної шкоди завданої малолітньому ОСОБА_11 , зазначають що вона пов`язана з втратою здоров`я, що зумовило тяжкі страждання та переживання. Так, йому заборонена будь-яка активність фізична активність, окрім плавання, на заняттях фізичного виховання переведено з основної групи до підготовчої, в результаті чого не може займатись з однолітками.

Суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілих, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень статті 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь цивільного позивача ОСОБА_8 10 000 грн, а на користь цивільного позивача ОСОБА_11 стягнути 30 000 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання сплачувати щомісячні платежі з метою подальшого лікування та реабілітації ОСОБА_11 до моменту остаточного його одужання, суд вважає їх необґрунтованими.

Згідно статтями 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із Цивільного процесуального кодексу України закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до договору від 24.10.2016 року, укладеного між позивачем ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 про надання правової допомоги, останній зобов`язувався надавати юридичні та консультаційні послуги в об`ємі і на умовах, що передбаченні даним Договором. Вартість послуг передбачена розділом 4 договору та додатком № 1 до договору.

Згідно із квитанціями прибуткового касового ордеру № 036/01 від 24.10.2016 та № 036/02 від 05.12.2016 року позивачем ОСОБА_8 сплачено грошові кошти у сумі 68 000 грн за надання адвокатом ОСОБА_9 правової допомоги, яка детально розрахована у Деталізації щодо надання юридичних послуг від 10.10.2017 року (а.п. 192-196).

За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем оплату послуг адвоката.

Згідно ст.124 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню процесуальні витрати на проведення експертизи у справі.
Долю речових доказів по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 85, 86 КК України, ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", п. «Ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст.368, 370, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 400 (чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі п. «Ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_10 , до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 6 047 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 7 974 грн 70 коп, та витрати на правову допомогу у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Речові докази по справі: автомобілі «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_1 та «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 , повернути законним володільцям.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1