Справа № 127/4120/18
Провадження №11-кп/772/674/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

Своє рішення суд мотивував, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду. Посилання засудженого на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено. В той же час, частиною першою статті 87 КК України, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України. Тобто передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2018 року та винесення нової, якою визнати порушення його прав, гарантованих Конституцією України та ст. 3 Конвенції. Просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

Вказує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, суперечить законодавству України та міжнародному.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 , думку адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скарга засудженого; думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно матеріалів провадження, вироком апеляційного суду Харківської області від 24.11.2003 року за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1,7 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2004 року вирок апеляційного суду Харківської області від 24.11.2003 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінено: зменшено суму стягнення з ОСОБА_8 на корить потерпілої ОСОБА_9 до 50 000 грн. В іншій частині вказаний вирок залишено без змін.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Вінницькій тюрмі №1.

Висновок суду про безпідставність посилання засудженого на невідповідність в Україні такого виду покарання як довічне позбавлення волі, встановленим ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України; є обґрунтованим.

Так, у клопотанні і в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 посилався на невідповідність законодавства ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі. Суд роз`яснив в ухвалі, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

Стаття 51 КК України визначає види покарань, зокрема відповідно до п. п. 11, 12 цієї статті до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань: позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.

У статтях 81, 82 КК України врегульовані питання умовно-дострокового звільнення та заміни покарання більш м`яким.

Вказані норми не передбачають можливості умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п. п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Механізмом захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі передбачений ст.87 КК України, ст. 151 КВК України, Положенням «Про порядок здійснення помилування» затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 р. №223/2015.

Відповідно до ч.2 ст.87КК України актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання (ч.7 ст.151 КВК України).

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, правильно застосував норми матеріального права, та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 .

Твердження в апеляційній скарзі засудженого про те, що спосіб дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі, передбачений ст. 87 КК України, а саме здійснення помилування Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, не є ефективним, оскільки законодавство України не передбачає реального і ефективного механізму його реалізації та виправлення засуджених, на законність ухвали суду не впливають.

При прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 , оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни покарання засудженому до довічного позбавлення волі іншим покаранням і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та ст. 28 Конституції України.

Крім того, суд роз`яснив, що єдиний механізм захисту прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, передбачений ст. 87 КК України (помилування), Положенням «Про порядок здійснення помилування» затвердженого Указом Президента від 21.04.2015 р. № 223/2015.

Керуючись ст. 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 ( трьох) місяців з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4