Справа № 487/1940/18
Провадження № 1-кп/487/460/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків, посилаючись на те, що судовий розгляд не розпочався, вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, є громадянином Грузії, не має місця реєстрації в Україні, не одружений, тобто не має соціально сталих зв`язків та наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати свідків у даному кримінальному провадженні, експерта, з метою уникнення відповідальності, також у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не працює тобто немає законного джерела доходу, може продовжити кримінальне правопорушення або вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В судовому захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора, просив змінти запобіжний захід на домашній арешт посилаючись на те, що у обвинуваченого є мати ОСОБА_7 , яка має право на постійне проживання в Україні, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , хворіє, отримує державну соціальну допомогу, у зв`язку з чим обвинувачений будучи не під вартою зможе влаштуватися на роботу щоб допомогати матері.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, підтримав клопотання свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:
Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судовий розгляд по справі не розпочато, але у обвинуваченого 06.08.2018 року закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.
При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу, а саме: обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінуємого кримінального правопорушення, у тому числі беручи до уваги особу обвинуваченого те, що він раніше судимий, не одружений, тобто не має соціально сталих зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, експерта, з метою уникнення відповідальності, крім того, ОСОБА_4 не працює, тобто немає законного джерела доходу, тому може продовжити кримінальне правопорушення або вчинити інші кримінальні правопорушення.
При цьому, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд приходить до переконання, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування у відношенні нього вказаного виду запобіжного заходу.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином Грузії, не має місця реєстрації в Україні, вчинив тяжкий злочин, у зв`язку з чим клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного суд приходить до переконання про наявність підстав для продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 29.09.2018 року до 17-00 годин.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали надіслати начальнику СІЗО м. Миколаєва.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1