Номер провадження: 11-кп/785/967/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 ,

представника ДУ «Чорноморська ВК (№74)» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08.06.2018 року, якою відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, проживала за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 22.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2013 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. 19.02.2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення 1 рік 2 місяці 18 днів;

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі,

встановив:

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції, відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що ОСОБА_7 , на час подання клопотання, відбула 2/3 частини строку призначеного судом покарання, відбуваючи покарання за тяжкий злочин, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення.

Згідно зі ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Оцінивши всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженої такою, що свідчить про її виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання не містить переконливих даних про те, що процес виправлення засудженої ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

При цьому, суд врахував характеристику адміністрації ДУ «Чорноморська виправна колонія №74», з якої вбачається, що засуджена ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі зарекомендувала себе посередньо, не мала заохочень та мала три стягнення, які погашені, тому звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою з таких підстав:

- суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 характеризується цілком позитивно, вину визнає, у 2016 році мала три порушення режиму утримання, але вони погашені;

- протягом 2017-2018 років вона не допускала порушень режиму;

- суд не врахував, що ОСОБА_7 страждає на тяжкі захворювання, тому не має можливості повноцінно працювати.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, представника ДУ «Чорноморська ВК (№74)» ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Як видно з матеріалів справи, засуджена ОСОБА_7 звернулась до суду першої інстанції з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави.

З характеристики на засуджену, яка надана адміністрацією Чорноморської виправної колонії УДПтСУ в Одеській області (№74) (а.с. 11-13) вбачається, що ОСОБА_7 вину у вчиненому злочині визнає, характеризується посередньо, мала три стягнення, які погашені (а.с. 14).

Відповідно до приписів ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_7 була засуджена за умисний злочин середньої тяжкості і на день подачі клопотання відбула більш ніж 2/3 строку покарання, тобто вона формально має право, за законом, на умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 6 КВК України, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, враховує, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженої за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

До того ж, суд апеляційної інстанції зважає на висновок комісії ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» з розгляду матеріалів умовно-дострокового звільнення, відповідно до якого, ОСОБА_7 відмовлено в направленні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що вона не довела своє виправлення.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженої від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 , відмовити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08.06.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженою у той же строк з дня одержання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4