Справа № 346/356/18
Провадження № 11-кп/779/295/2018
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000896, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого водієм приватного підприємця ОСОБА_10 , неодруженого, не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дії вважає, що вирок суду в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, - не відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував низку обставин, які пом`якшують покарання та спростовують висновки суду стовно необхідності позбавлення ОСОБА_8 права керування транспортними засобами, а зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, по місцю роботи характеризується позитивно, після настання ДТП він не залишив місце злочину, а викликав швидку допомогу та поліцію, а також сам надавав першу медичну допомогу потерпілим до приїзду швидкої, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілим моральну та матеріальну шкоду, оплатив в користь держави 2966 грн. витрат на проведення судових експертиз, а також те, що потерпілі претензій до обвинуваченого не мають та просили його суворо не карати.

Просить змінити вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.06.2018 року в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на два роки. Виключити з резолютивної частини вироку призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки. Вважати, що ОСОБА_8 призначено покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. В решті вирок залишити без змін.

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 05.06.2018 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації у визначений час.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави 2 966 грн. витрат на проведення судових експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за таких обставин.

Так, 09 серпня 2017 року приблизно о 18 год., в світлу пору доби, водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 315D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , рухаючись автодорогою Н-10, сполученням «Чернівці-Стрий-Мамалига» між населеними пунктами Матеївці та Замулинці, Коломийського району в напрямку м. Коломия, проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції, не впорався із керуванням, в результаті чого допустив зіткнення із задньою частиною попутнього бортового автомобіля марки «FAW», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , в салоні якого знаходився пасажир ОСОБА_12 , в результаті чого останній з`їхав в кювет, де допустив перекидання автомобіля.

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3. відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., де передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1. , де передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним ;

п. 12.3., де передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 13.1., де передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій бортового автомобіля марки «FAW» ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи від 29.11.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівого плеча із переломом плечової кістки у верхній третині зі зміщенням відломків, забійної рани у верхній третині плеча, закритий перелом лівої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням відломків, закрита травма грудної клітки з переломами 6-8 ребер справа, 4,5 ребер зліва, лівобічним гематораксом, підшкірною емфіземою, закрита черепно-мозкова травма із струсом головного мозку, забійна рана голови та нижньої третини лівого плеча.

Відкрита травма лівого плеча із переломом плечової кістки у верхній третині зі зміщенням відломків, забійна рана у верхній третині плеча відноситься до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення.

Закритий перелом лівої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням відломків, закрита травма грудної клітки з переломами 6-8 ребер справа, 4,5 ребер зліва, лівобічним гематораксом, підшкірною емфіземою відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Закрита черепно-мозкова травма із струсом головного мозку, забійна рана голови та нижньої третини лівого плеча відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Пасажир автомобіля ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи від 26.12.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої половини грудної клітки з переломами 4,5 ребер, ушкодженнями міжреберних артерій, правобічним гемотораксом, крововиливами в м`які тканини грудної клітки, клітковину середньостіння, закритий перелом-вивих правої плечової кістки, закритий перелом правої ключиці, рана лівого плеча, садна в ділянках правого плеча та грудної клітки.

Закрита травма правої половини грудної клітки з переломами 4,5 ребер, ушкодженнями міжреберних артерій, правобічним гемотораксом, крововиливами в м`які тканини грудної клітки, клітковину середньостіння, закритий перелом-вивих правої плечової кістки, закритий перелом правої ключиці відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Садна в ділянках правого плеча та грудної клітки відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з резолютивної частини вироку призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважає її необґрунтованою та безпідставною;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 04.06.2018 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні протиправних діянь щодо порушення правил безпеки дорожнього руху, які виразились у ігноруванні ним пунктів 2.3 б), д), 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter 315D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що спричинили потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а також потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, легкі тілесні ушкодження, та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 286 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Доводи захисника ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, які полягають у призначені йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Санкція ст.286 ч.2 КК України передбачає безальтернативний вид покарання, а саме - у виді позбавлення волі та призначається даний вид покарання на строк від 3 (трьох) до 8 (восьми) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (трьох) років або без такого.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.43), позитивно характеризується по місцю проживання (а.с. 45) та по місцю роботи (а.с.48), на обліку в ОНД та ОПЛ № 3 не перебуває (а.с.46-47), а також дані досудової доповіді, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, ризик повторного вчинення обвинуваченим правопорушення та рівень небезпеки для суспільства низькі.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України: щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілих. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався у повному обсязі.

У п. 21 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» закріплено, що у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 ч.2 КК України, судам необхідно обговорити питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст. 286 ч.3 КК України , суд може відповідно до ст. 69 КК України не призначити лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного. Позбавлення права керування транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки за ст. 286 ч.2 КК України. Висновки суду про призначення вказаного додаткового покарання захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі не спростував.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , наведені в апеляційній скарзі про його необхідність у керуванні транспортним засобом, не є такими, з яких, можна було би зробити висновок про реальну необхідність обвинуваченого у керуванні транспортним засобом протягом наступних двох років.

З вищевказаних підстав, у відповідності до вимог ст. 407 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5