Справа № 201/4732/18
Провадження № 1-кс/201/3620/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2
за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000184 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 травня 2018 року, клопотання прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2018 року до суду надійшло прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , 03 листопада 1971, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилається на те, що 28 травня 2016 року наказом №147 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується у АДРЕСА_2 , солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 12 червня 2016 року № 161 солдата ОСОБА_4 , призначено на посаду - стрільця взводу снайперів кулеметника взводу снайперів військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч.4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року.

Однак, 30 червня 2017 року солдат ОСОБА_4 діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляє.

Таким чином, з 30 червня 2017 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 по теперішній час.

За викладених вище обставин дії солдата ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби).

02 травня 2018 року солдату ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

02 травня 2018 року підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

02 травня 2018 року досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_4 від органів слідства та суду.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, на його задоволенні наполягали посилаючись на наявність ризиків, які стали підставою для внесення клопотання.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання та надані докази, суд, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищувати, сховати або спотворювати будь-яку з речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено підстави для застосування запобіжного заходу, до яких відносяться:
1. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2. наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий або прокурор;
3. недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам або ризику, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, значна частина з яких є його рідними і проживає разом з підозрюваним, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, а також оцінюючи обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, особу підозрюваного, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_4 на цій стадії кримінального провадження є недостатнім.
Разом з тим, суд відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає необхідним визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, які будуть на нього покладені у разі внесення ним застави. Враховуючи положення п.2 ч.5 ст.182 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 суд вважає необхідним визначити заставу в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки застава у меншому розмірі не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
На підстави викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати щодо до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання підозрюваного ОСОБА_4 , є 19 червня 2018 року.

Встановити, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_4 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № 7442, отримувач територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 35 240 гривень ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

Встановити, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_4 або іншою фізичною чи юридичною особою застави, ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та в такому разі покласти на нього наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

не відлучатися з міста Дніпро, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого чи прокурора без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави..

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1