АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/7052/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1484/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 635/7052/17 за клопотанням ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працює, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 18 вересня 2003 року за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого на підставі постанови 05 липня 2006 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 22 дні;- 27 серпня 2010 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186, ч.1 ст. 162, ст.ст.70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання 09 вересня 2011 року;- 20 квітня 2015 року за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Не погоджуючись з ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, застосувати до нього ст.81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що в задоволенні клопотання суд відмовив незаконно та необґрунтовано.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, засудженого та адвоката, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як встановив суд першої інстанції, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року, строк попереднього ув`язнення з 20 березня 2015 року по 21 травня 2015 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 20 березня 2015 року. Кінець строку відбування покарання - 19 січня 2019 року. Засуджений ОСОБА_7 прибув до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» 05 червня 2015 року. 28 листопада 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання, обґрунтовано послався на вимоги ч.1, ч.2 ст.81 КК України, згідно яких до осіб, що відбуваютьпокарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду. І це право суд реалізує, спираючись на дані, які свідчать про доведення виправлення засудженого.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 березня 2015 року. Під час тримання в Харківському СІЗО режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, характеризувався посередньо, до праці не залучався. З 05 червня 2015 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». З 31 липня 2017 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації Темнівської виправної колонії (№100). Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_7 , складеної 13 грудня 2017 року начальником ДСР Державної установи «Темнівська виправна колонія (100)» старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_8 засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною шляхом листування, телефонних переговорів та побачень, стосунки доброзичливі.
Питання щодо можливого застосування ст.100, ст.101 КВК України розглянуто 08 червня 2016 року, комісією установи було відмовлено в застосуванні даної пільги, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Повторне питання щодо застосування ст.101 КВК України було розглянуто 25 січня 2017 року, комісією установи було застосовано до засудженого дану статтю.
Питання щодо можливого застосування ст.82 КК України розглянуто 15 лютого 2017 року, комісією установи було відмовлено за заявою засудженого.
Питання щодо можливого застосування ст.81 КК України було розглянуто 18 жовтня 2017 року, комісією установи було відмовлено за заявою засудженого.
За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мав два стягнення, а саме 05 жовтня 2015 року у виді догани за порушення норм санітарії та гігієни, 08 жовтня 2015 року у виді ДІЗО 5 діб за неввічливе ставлення до представників адміністрації установи. Заохочень засуджений мав п`ять, зокрема 23 вересня 2016 року, 03 листопада 2016 року, 10 травня 2017 року у виді похвальних грамот за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а також 18 липня 2017 року та 18 жовтня 2017 року у виді подяк за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених ст.ст. 9,107 ч.ч.3,4 КВК України та Правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Вивченням даних щодо працевлаштування ОСОБА_7 встановлено, що він з червня по жовтень 2015 року був працевлаштований до цеху №1 Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», де виконував роботу переробки вторсировини, з жовтня 2015 року по липень 2016 року працював в житловій зоні установи виконання покарань, де виконував ремонтно-будівельні роботи, з липня 2016 року по січень 2017 року засуджений був працевлаштований до господарчої обслуги та житлової зони установи виконання покарань та виконував ремонтно-будівельні роботи, а також роботу столяра, з лютого по травень 2017 року ОСОБА_7 працював на дільниці соціальної реабілітації установи виконання покарань, виконуючи ремонтно-будівельні роботи, з червня по вересень 2017 року засуджений був працевлаштований в ДП «Грикар А.П.С.» та виконував підсобні роботи, з жовтня по листопад 2017 року працював на дільниці соціальної реабілітації, виконуючи ремонтно-будівельні роботи. За вказані періоди засудженому нараховувалася заробітна плата.
Згідно довідки бухгалтера державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_9 від 08 листопада 2017 року, у засудженого ОСОБА_7 за особовою справою зазначений виконавчий лист на суми 4280 грн. та 20000 грн. на користь ОСОБА_10 . Станом на 08 листопада 2017 року на виконання до бухгалтерії Темнівської виправної колонії (№100) виконавчі листи про стягнення збитку з засудженого ОСОБА_7 не надходили.
Суд першої інстанції врахував поведінку засудженого, ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та зазначає, що застосування до засудженого в період відбування покарання п`яти заохочень та задовільне ставлення останнього до праці, не є достатніми даними які б давали безсумнівні підстави суду вважати про становлення засудженого на шлях виправлення. Крім того, суд бере до уваги наявність у засудженого за вироком суду значної заборгованості, зокрема у розмірі 4280 грн., яку останній повинен сплатити на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної ОСОБА_11 моральної шкоди, частину з яких ОСОБА_7 у зв`язку із нарахуванням та отриманням заробітної плати мав можливість відшкодувати за період відбування покарання, однак питання щодо відшкодування вказаних коштів не ініціював, про що свідчить відсутність цих відомостей в матеріалах клопотання та особової справи засудженого.
Таким чином, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, відбував покарання у тому числі у виді позбавлення волі та до якого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року та вважає клопотання таким, що задоволенню не підлягає.
Рішення суду першої інстанції достатньо вмотивоване, ґрунтується на матеріалах справи і на законі. Підстав для його скасування або змін колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: