Справа № 308/1053/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000190 від 22.11.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Копашнево Хустського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 , 21.11.2016 близько 19-00 год., на підставі нотаріально-завіреного доручення керував технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Viano», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Петруса-Карпатського, зі сторони міста Ужгород у напрямку м.Чоп, в населеному пункті с.Минай Ужгородського району, під`їджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що за перехрестям вулиць Петруса-Карпатського Тиха, діючи в супереч вимогам п.п. 2.3. б); 4.16.а); 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проігнорував вимоги інформаційно-вказівного дорожнього знаку «5.35.1 пішохідний перехід», при під`їзді до нерегульованого пішохідному переходу, на якому в той час, з ліва на право по ходу його руху, маючи перевагу в русі, рухався пішохід ОСОБА_14 , та перед яким на зустрічний смузі руху зупинився рух транспортних засобів, маючи технічну можливість об`єктивно оцінити дорожні умови та обстановку, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустив наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_14 , який в той час перетинав проїзну частину вулиці Петруса-Карпатського, з ліва на право по ходу руху водія ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пішохід гр.. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно висновку судово-медичної екумпертизи №506 від 30.12.16, отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток основи та склепіння черепа; субарахноїдального крововиливу; забою головного мозку; скальпованої рани голови; крововиливу під м`які тканини голови; переломів ребер справа та перелом шийного відділу хребта; забою правої легені; розривів печінки та крововиливу у брижу кишківника; саден та синців голови, тулубу, кінцівок. Вказані тілесні ушкодження є прижиттєвими, і стосовно живих осіб згідно п. 2.1.3 «Правил судового-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті його.
Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 2.3.б); 4.16.а); 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України. Так відповідно до п.2.3. Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом. Відповідно до п.4.16.а) Правил дорожнього руху України, пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювання чи світлофора. Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення перешкод або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Невиконання водієм ОСОБА_9 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отримання пішоходом ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Враховуючи, що під час судового розгляду обвинувачений свою вину визнав у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин викладених у обвинувальному акті, обвинувачений, представник потерпілого не заперечили щодо фактичних обставин справи, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та представник потерпілого, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини, які ніким не оспорюються, у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, змінив порядок та обсяг дослідження доказів, обмежившись допитом потерпілої, обвинуваченого, свідка ОСОБА_15 та матеріалами, що характеризує особу обвинуваченого.

В судовому засіданні, в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав в повному обсязі за обставин викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що дійсно 21 листопада 2016 року близько 19-00 годині керував транспортним «Mercedes-Benz» моделі «Viano», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , по вул. Петруса-Карпатського, зі сторони міста Ужгород у напрямку м.Чоп, в населеному пункті с.Минай Ужгородського району, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , чим завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили йому смерть. Зазначив, що з потерпілою примирився, відшкодував останній матеріальну та моральну шкоду
В судовому засіданні потерпіла суду пояснила, що 21 листопада 2016 року, приблизно без 15 хвилин до сьомої, її чоловік ОСОБА_14 провів до зупинки транспорту на вул. Петруса-Карпатського, оскільки вона їхала на ніч доглядати за бабцею, і відразу пішов додому. Завжди був уважним, коли переходив вулицю. На наступний день дізналася, що його збила машина. Саму подію не бачила.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 21.11.2016 він разом з ОСОБА_9 їхав до м. Чоп по вулю Петруса-Карпатського, видимість була нормальною, були сутінки та вже було увімкнуто штучне освітлення. ОСОБА_9 був за кермом, а він знаходився на передньому пасажирському сидінні. Там де відбулася подія був знак пішохідного переходу, зліва стояли два автобуса. Побачив пішохода вже на полосі руху. Наїзд трапився в межах пішохідного переходу, звідки з`явився пішохід пояснити не може.
Враховуючи викладене, суд, допитавши потерпілу, обвинуваченого, свідка ОСОБА_15 , дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин доведена повністю.

Дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані вірно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд враховує ступень тяжкості і характер вчиненого, особу обвинуваченого: який посереднє характеризується за місцем проживання, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, раніше не судимий. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, повне визнання вини, відшкодування шкоди потерпілій, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 не встановлено.

При таких обставинах суд вважає доцільним призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, і вважає недоцільним призначення йому більш суворого покарання.
Крім того, судом встановлено, що ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 відмовилася від цивільного позову заявленого нею раніше, оскільки обвинуваченим відшкодована їй шкода в повному обсязі, претензій до нього не має, тому просила не розглядати поданий нею раніше цивільний позов. За таких обставин, переконавшись, що рішення потерпілої є добровільним, суд вважає можливим залишити цивільний позов без розгляду.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 подав клопотання про застосування до нього амністії та звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році».
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, осіб, які не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 має дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..
Злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 , відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обставини, передбачені ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до обвинувачених, судом не встановлені.
Враховуючи наведене та те, що обвинувачений ОСОБА_9 інкримінований йому злочин вчинив до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та на день набрання чинності цим Законом мав дітей до 18 років, інкриміноване йому кримінальне правопорушення є необережним злочином, який не є особливо тяжким, вчинений не в стані алкогольного сп`яніння та останній просить застосувати щодо нього акт амністії, суд вважає, що ОСОБА_9 підпадає під дію п. «в» ст. 1 цього Закону, а тому його слід звільнити від відбування призначеного йому покарання внаслідок акту амністії.
Судові витрати по кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи №10/292 від 02.12.2016 року в розмірі 440,20 грн, проведення експертизи №10/283 від 02.12.2016 року в розмірі 440,20 грн., проведення експертизи №10/321 від 28.12.2016 в розмірі 880,40 грн. - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін
Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на три роки внаслідок акту амністії.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз: №10/292 від 02.12.2016 року в розмірі 440 (чотириста сорок) грн. 20 коп., №10/283 від 02.12.2016 року в розмірі 440(чотириста сорок) грн. 20 коп., №10/321 від 28.12.2016 в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 40 коп.
Речові докази по справі:
-«Mercedes-Benz» моделі «Viano», реєстраційний номер Чеської Республіки 6С90063, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Ужгородському РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути ОСОБА_9 , як володільцю;
-верхній одяг і взуття потерпілого ОСОБА_14 (штани, куртка, одна пара кросівок), які поміщенні в синій напівпрозорий пакет, які знаходяться для зберігання речових доказів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 залишити без розгляду.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбаченихст. 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1