Справа № 478/1394/18 Провадження № 1-в/478/251/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2018 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,
представника спостережної комісії ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 спільне подання Казанківської виправної колонії № 93 та спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше судимого:
- 11.08.2009 року Южноукраїнським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 04.08.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 11.02.2015 року Южноукраїнським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.;
- 12.05.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 09.07.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі
В с т а н о в и в:
Начальник Казанківської виправної колонії № 93 та голова спостережної комісії при Казанківській РДА звернулися до суду з спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від покарання, вказуючи на те, що засуджений ОСОБА_6 фактично відбув 2/3 призначеного строку покарання, працевлаштований прибиральником на відділенні без оплати праці, сумлінно ставиться до праці, за що має заохочення, мав також стягнення, які погашено у встановленому законодавством порядку, у вчиненому злочині розкаюється, призначену судом міру покарання вважає справедливою, будує позитивні плани на майбутнє. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених не конфліктний, підтримує стосунки з засудженими позитивної спрямованості.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників спостережної комісії та Казанківської ВК № 93, засудженого, які підтримали подання, заслухавши думку прокурора, який проти задоволення подання заперечував, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягненням ним такого стану, за якого від даного засудженого не доводиться очікувати вчинення у майбутньому нових злочинів.
Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання.
Сумлінна поведінка, поряд з іншими ознаками, характеризується, у тому числі, дотриманням засудженим режиму відбування покарання та виконанням покладених на нього законом обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання та від порушень правил внутрішнього розпорядку.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом встановлено, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2015 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України та на підставі ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України та на підставі ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі Казанківська виправна колонія (№ 93).

На момент розгляду подання засуджений відбув 3 роки 2 місяці 15 днів. Невідбутий строк складає 6 місяців 13 днів.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання, призначеного йому вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року, то у цьому випадку, суд, зважаючи на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, із доданих до подання документів, зокрема, довідки про заохочення та стягнення від 25.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 мав 10 стягнень за період відбування покарання упродовж 2015-2017 років, серед яких: вісім доган та два стягнення у виді поміщення до ДІЗО.
Між тим, в судовому засіданні було ретельно досліджено матеріали особової справи засудженого, з яких суд зробив такі висновки.
Відповідно до постанови від 13.11.2015 року та протоколу № 11 від 11.11.2016 року, засудженого ОСОБА_6 було переведено з дільниці ресоціалізації до дільниці посиленого контролю, оскільки він не проявляв готовності до самокерованої соціально-правомірної поведінки, негативно впливав на процес виправлення інших засуджених та з метою профілактики недопущення скоєння актів суїциду та членоушкодження, оскільки засуджений ОСОБА_6 має нестабільний емоційний стан, періодично виявляє бажання скоїти акти членоушкодження.

Так, з наявних в матеріалах особової справи засудженого характеристиквід 12.11.2015, 15.09.2016, 25.12.2016, 31.09.2017, 01.12.2017 років, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 зневажливо ставився до майна установи та предметів якими користується, догляд за ними не здійснював. Допускав порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. У скоєному злочинні не розкаювався. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, але виконував їх законні вимоги тільки під контролем та постійно виражав своє невдоволення режимом утримання на загальній масі засуджених, чим негативно впливав на засуджених, які стали на шлях виправлення. Загальноосвітній рівень не підвищував, на заходи виховного характеру реагував негативно, правильних висновків для себе не робив. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймав. У колективі засуджених товариський, дружні стосунки підтримував із особами негативної спрямованості. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, свідомо не утримує в чистоті і порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку.

Слід відмітити, що характеристики на засудженого за період з січня 2018 року по серпень 2018 року в матеріалах особової справи відсутні, що позбавляє суд можливості зробити висновки про динаміку його ставлення до праці чи поведінку за цей період.
Відповідно до витягу з Протоколу № 29 від 26.12.2017 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в УДЗ, оскільки він не став на шлях виправлення та не здатний до самокерованої поведінки.

Також судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 має заборгованість по виконавчим листам у загальній сумі 35096 грн. 77 коп., зокрема, заборгованість за аліментами на утримання дитини, заходів щодо отримання заробітної плати з метою погашення заборгованості перед дитиною засудженим не вживались.

В матеріалах особової справи наявні заява засудженого від 16.04.2018 року про його участь упрограмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», оскільки забажав поступово встати на шлях виправлення, стати корисною особистістю для суспільства та покінчити із злочинним минулим, однак будь-яких даних про успішність їх проходження та досягнуті результати суду надано не було.
Згідно до вимог ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в поведінці засудженого ОСОБА_6 та його ставленні до праці хоч і мають місце певні позитивні зрушення, про що свідчать його заява про участь у програмах диференційованого впливу, відсутність стягнень з 15.01.2018 року, проте, період, протягом якого відбулись ці зрушення є занадто нетривалим, а докази на їх підтвердження за своєю суттю суперечливими та такими, що дають суду підстави сумніватись, що засуджений виправився і кардинально змінив свою поведінку та ставлення до праці.
Виходячи з матеріалів особової справи засудженого та довідки про заохочення та стягнення від 25.07.2018 року, ОСОБА_6 в період відбування покарання піддавався стягненням 11 разів з 2015 року по початок 2018 року за: зберігання заборонених предметів, порушення режиму утримання, не тактовну поведінку, а 4 заохочення ним були отриманні 21.03.2017 року, 21.07.2017 року, 16.04.2018 року, 20.07.2018 року.
Дійсно, стягнення, які були застосовані до засудженого погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд робить після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.
За такого, посилання ініціаторів подання на погашення стягнень, як одну із безумовних підстав для задоволення клопотання, є такими, що не заслуговують на увагу.

Необхідно зазначити, що саме по собі працевлаштування, а також заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень ч.2 ст.81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення, у зв`язку з чим до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З огляду на викладене, суд вважає, що засудженого неможливо звільнити умовно-достроково від покарання, як такого, що став на шлях виправлення, тому в задоволенні спільного подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА - слід відмовити.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд, -

П о с т а н о в и в:
В задоволенні спільного подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Апеляційного суду Миколаївської області.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1