Справа №705/2524/18
1-в/705/700/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції між судом та Державною установою «Уманська виправна колонія (№129)», заяву засудженої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Уманська виправна колонія (№129)», про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році»,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

представника адміністрації УВК № 129

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

засудженої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

Засуджена ОСОБА_3 , яка відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Уманська виправна колонія (№129)», звернулася до суду із заявою про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році». В заяві зазначила, що вона відбуває покарання в Уманській виправній колонії №129 згідно вироку Шевченківського районного суду м. Київ від 28.12.2016 року у вигляді 2 років 5 місяців позбавлення волі. Строк початку покарання рахується з 07.06.2017 року, зараховано до нього час попереднього ув`язнення в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 08.11.2016 року по 14.11.2016 року та з 01.02.2017 року по 06.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Просила суд прийняти до уваги її щире каяття згідно ст.66 КК України та відшкодування потерпілій майнових претензій. На цих підставах просила застосувати відносно неї ст.4 та ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від подальшого відбування строку покарання.

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_3 свою заяву підтримала, просила її задовольнити. На запитання з приводу наявності обставин, передбачених у ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», надала відповідь про відсутність таких обставин.

Представник УВК №129 вважав, що у задоволенні заяви засудженої слід відмовити, так як вона затримана 7 червня 2017 року. На день набрання чинності законом «Про амністію у 2016 році» відбула менше частини покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання засудженої, оскільки на час набрання законної сили Законом України «Про амністію у 2016 році» засуджена відбула 3 місяці 26 днів з 2 років 5 місяців позбавлення волі, призначених вироком суду. Підстав, визначених у статтях 1-4 Закону України «Про амністію 2016 році» не встановлено. Крім того, ОСОБА_3 вчинила останній умисний злочин 2 лютого 2017 року після проголошення вироку суду від 28 грудня 2016 року, а згідно п.а ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинил умисний злочин.

Вислухавши засуджену, представника УВК №129, висновок прокурора, вивчивши матеріали особової справи та заяву засудженої, суд прийшов до такого висновку.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року ОСОБА_3 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року, і остаточно визначено до відбуття ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць. Строк відбування покарання ОСОБА_3 зазначено відраховувати з моменту взяття її під варту. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання обвинуваченій ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в період з 08.11.2016 року по 14.11.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30.03.2017 року апеляційне провадження закрито, прийнято відмову захисника обвинуваченої від апеляційної скарги на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 28.12.2017 року щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2017 року набрав законної сили 30.03.2017 року.

7 червня 2017 року ОСОБА_3 взята під варту на виконання вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 28.12.2016 року.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та їй призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного цим вироком ОСОБА_3 , шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднано невідбуту нею частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року, з визначенням ОСОБА_3 остаточного покарання у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 зазначено рахувати з 07.06.2017 року, зарахувавши до нього час попереднього ув`язнення ОСОБА_3 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 08.11.2016 року по 14.11.2016 року та з 01.02.2017 року по 06.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно тексту вироку, злочин, за який засуджена ОСОБА_3 , мав місце 2 лютого 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.02.2018 року відмовлено засудженій ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06.09.2017 року набрав законної сили 21.02.2018 року.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VIII.

В матеріалах особової справи засудженої ОСОБА_3 не міститься даних, які вказують на існування обставин, перелічених у ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Відсутність таких обставин підтвердила засуджена у судовому засіданні.

Статтею 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», на яку посилається засуджена у своїй заяві, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Станом на 07.09.2017 року засуджена ОСОБА_3 відбула покарання строком 3 місяці 26 днів позбавлення волі, тобто менше половини призначеного строку покарання строком 2 роки 5 місяців.

Таким чином, ОСОБА_3 не підпадає під перелік осіб, відповідно до яких може бути застосовано ст.1 та ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Також, відносно ОСОБА_3 не можуть бути застосовані і положення статті 3 Закону України «Про амністію в 2016 році», так як станом на 07.09.2017 року ОСОБА_3 відбула 3 місяці 26 днів з призначеного їй покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 5 місяців, що становить менше частини призначеного покарання.

Крім того, згідно пункту «а» статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» а також до осіб , які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

ОСОБА_3 , будучи засуджена 28 грудня 2016 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва до покарання у виді позбавлення волі, 02.02.2017 року, не відбувши покарання за вказаним вироком, вчинила новий умисний злочин, за яким була засуджена вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі.

Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що ОСОБА_3 не підпадає під перелік осіб, відповідно до яких може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинила умисний злочини.

Тому заява засудженої про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст.1, 3, 4, 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», керуючись ст. 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_3 про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році».

Копію ухвали направити засудженій ОСОБА_3 для відому.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня проголошення ухвали, а засудженою протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1