В И Р О К
Іменем України

04 жовтня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Обухів, Київської області, неодруженого, із повною середньої освітою, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 у ході проходження військової служби за призовом під час мобілізації вирішив стати на злочинний шлях.

Так, 22 листопада 2014 року близько 10 години солдат ОСОБА_4 у порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, а саме самовільно залишив місце служби базовий табір четвертого механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався поблизу АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд до 12 години 15 квітня 2018 року. Під час відсутності у військовій частині ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив.

Отже, стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював, але відмовився давати показання.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині іншими учасниками судового засідання також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчинені вказаного злочину доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, має виключно позитивну характеристику за місцем служби, добровільно з`явився до прокуратури з повідомленням про вчинення ним даного злочину, відсутність тяжких наслідків від цього злочину, а також сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті даного злочину.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу ОСОБА_4 та усі пом`якшуючі покарання обставини, а саме визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, сприяння у розкритті даного злочину, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливо без ізоляції його від суспільства, а відтак суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування цього покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: