ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Калинове Красноармійського району Донецької області,громадянина України,із середньою спеціальною освітою,одруженого,мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водій-санітар медичного пункту батальйону охорони ВОС 837 037 А шпк,раніше не судимого
у скоєнні злочину,передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2016 р.наказом № 260 командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 ,старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водій-санітар медичного пункту батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу зазначеної частини.
Згідно вимог ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 р. №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період- період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державні влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань,сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до відома виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За наведених обставин, старший солдат ОСОБА_4 ,будучи військовослужбовцем,відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України,військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до розпорядку дня військовослужбовців за контрактом у військовій частині, військовослужбовці у нічний час перебувають за місцем фактичної проживання та прибувають на службу до військової частини НОМЕР_1 на 08 годину, тобі на ранкове шикування.
Однак, 21 грудня 2017 року о 08 годині старший солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій,передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин - місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ,яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд , мір для повернення військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 08 год. 00. хв. 16 березня 2018 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину та щиро розкаявся у скоєному. Пояснив,що за контрактом з 11.07.2016 р.проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 водієм,брав участь у проведенні АТО,в останній час виконує обов`язки військової служби у розташуванні військової частини по АДРЕСА_2 .16.12.2017 р.за дорученням командування поїхав в інших населений пункт,з якого мав повернутись до військової частини 21.12.2017 р.,по дорозі заїхав навідати рідних.В ніч перед виїздом його власний автомобіль розтрощили невідомі,тому він вирішив залишитись вдома та відновити автомобіль,розраховував зробити це за кілька днів,проте ремонт затягнувся до 16.03.2018 р.,коли він добровільно повернувся у розташування військової частини.Інших причин,які б завадили йому прибути до військової частини 21.12.2017 р.не було.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії по ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини,вчинене в умовах особливого періоду,крім воєнного стану, військовослужбовцем(крім строкової служби).
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину,який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином,та враховує відомості про особу обвинуваченого:раніше не судимий,має постійне місце проживання,на обліках у ЗОНД та ЗОПЛ не перебуває,розлучений,має пільга як учасник бойових дій,продовжує військову службу за контрактом.
Відповідно до побутової характеристики , ОСОБА_4 зарекомендував себе позитивно.
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
Обставинами,що пом*якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості про особу обвинуваченого у сукупності із пом*якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.407 ч.4 КК України для застосування ст.75 КК України ,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Відповідно до обвинувального акту,процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

З А С У Д И В:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки:періодично з*являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місце роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1