УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання у кримінальному провадженні № 120 181 001 000 082 81 від 01.08.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся слідчий Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 з погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 клопотанням у кримінальному провадженні №120 181 001 000 082 81 за ч. 2 ст. 185 КК України про накладення арешту на майно.
На обґрунтування клопотання зазначено, що 01.08.2018, перебуваючи у приміщенні тролейбуса №18 поруч із зупинкою громадського транспорту «Львівська площа», ОСОБА_6 повторно, таємно викрав з рюкзака паспорт громадянина України НОМЕР_1 , ідентифікаційний код, виданий на ім`я ОСОБА_7 , банківську картку Райфайзен Банк Аваль № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 .Стукало та грошові кошти у розмірі 100 доларів США.

Під час огляду 01.08.2018 місця події у ОСОБА_6 виявлені та вилучені перелічені вище речі, що належать потерпілому ОСОБА_7 .

Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Водночас, вказане майно є тимчасово вилученим, тому слідчий просив накласти на нього арешт з метою забезпечити його збереження.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном серед іншого, можуть бути речі, якщо вони виготовлені, пристосовані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, набуті кримінально протиправних шляхом.
Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.
Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.
Водночас, вирішуючи питання щодо обґрунтованості мети застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що майно, вилучене з володіння потерпілого злочинним шляхом, а саме документи, що посвідчують особу останнього, а також грошові кошти, мають бути повернуті потерпілому ОСОБА_9 , оскільки застосування до них арешту не виправдовує потреб досудового розслідування щодо встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, слідчим не доведено, що існує реальний ризик приховування чи знищення вказаного майна.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на вилучене 01.08.2018 у кримінальному провадженні №120 181 001 000 082 81 за ч. 2 ст. 185 КК України майно, що належить ОСОБА_7 , відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1