АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
законного представника ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових рішень за №0000505 від 15 грудня 2017 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Грубна Сокирянського району Чернівецької області, який мешкає по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 108 КК України судимості немає,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2018 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. в дохід держави.
КП №11-кп/794/141/18 р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_10
Категорія ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_11 .
Вирішена доля речового доказу.
Згідно вироку районного суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 14 грудня 2017 року приблизно о 23 год. 00 хв. проходив по вул. 28 Березня в селі Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області. Біля одного з господарств на узбіччі дороги він побачив мотоблок. З метою заволодіння вказаним транспортним засобом для поїздки в межах населеного пункту він підійшов до мотоблоку марки «Зубр» із одновісним причепом, що знаходився поблизу господарства громадянина ОСОБА_12 . За допомогою ручного стартера обвинувачений ОСОБА_6 запустив двигун даного мотоблоку і поїхав ним по селу кататися. Приблизно через 30-40 хв. він повернувся даним мотоблоком на місце, де він ним заволодів, і там його зустрів потерпілий ОСОБА_13 , якому належить даний мотоблок, після чого втік додому. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, з метою прокататися, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом мотоблоком марки «Зубр» із одновісним причепом, який належав потерпілому ОСОБА_13 .
На вказаний вирок суду, прокурор Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок районного суду скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він впродовж однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вірно врахував наявність трьох ознак, що пом`якшують покарання, однак безпідставно застосував до обвинуваченого положення ст. 69 КК України. Районний суд в достатній мірі не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично втретє притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та не взяв до уваги досудову доповідь Кельменецького районного сектору з питань пробації.
Посилається також на те, що районним судом при прийнятті рішення про засудження ОСОБА_6 до покарання у виді штрафу не враховано положення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» та не вмотивовано яким чином обвинувачений при фактичному доході у розмірі 407 грн. стипендії щомісячно, повинен сплатити штраф в розмірі 1700 грн.
Вважає, що покарання у виді штрафу не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, являється надто м`яким та не сприятиме виправленню та перевихованню ОСОБА_6 .
Інших апеляційних скарг від учасників судового розгляду не надходило.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та його законного представника і захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого прокурором не оскаржується, то колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» серед іншого вказано, що із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення покарання менш суворого ніж передбачене законом - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Згідно п. 3 вище зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма, вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Розглядаючи питання про призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону районний суд, при винесенні вироку, дотримався в повній мірі.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання та навчання, умови його виховання, рівень розвитку обвинуваченого, який є неповнолітнім та немає повної загальної освіти, а також те, що ОСОБА_6 негативно оцінює вчинене ним діяння та думку потерпілого, який вважає за недоцільне суворо карати обвинуваченого.
Також судом першої інстанції вірно враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 . Зокрема, суд врахував щире каяття та повне визнання своєї вини обвинуваченим та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, районним судом не встановлено.
Наведені у вироку суду обставини, дані про особу обвинуваченого, те, що вчинений ним злочин не мав тяжких наслідків, а також позиція потерпілого, який претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого немає, просив суворо не карати, на думку колегії суддів, свідчить про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.
З урахуванням обставин справи та даних про особу винного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.
Будь-яких підстав, які б перешкоджали при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 застосувати положення ст. 69 КК України а ні судом першої інстанції, а ні колегією суддів апеляційної інстанції, не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд безпідставно застосував до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, оскільки не взяв до уваги досудову доповідь відносно неповнолітнього та те, що ОСОБА_6 фактично притягується до відповідальності втретє, є необґрунтованими, оскільки положення статті 69 КК України не обмежують можливість переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України до особи, яка має погашену та зняту судимість.
Крім того, районним судом при призначенні покарання враховувалися дані про особу, які містяться у висновку досудової доповіді Кельменецького районного сектору з питань пробації відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , зокрема і ті, на які посилається апелянт.
Також, колегія суддів вважає, що районний суд вірно врахував висновок досудової доповіді про те, що існує середня ймовірність вчинення повторного правопорушення ОСОБА_6 і на думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та призначив покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що не зрозуміло яким чином обвинувачений при фактичному доході у розмірі 407 грн. стипендії щомісячно, повинен сплатити штраф в розмірі 1700 грн, оскільки у досудовій доповіді відносно ОСОБА_6 , зазначено, що окрім отримання вказаної суми стипендії, останній ще працює по найму.
Крім того, у матеріалах кримінального провадження міститься оригінал квитанції від 07 березня 2018 року про сплату ОСОБА_6 штрафу в розмірі 1700 гривень, що також свідчить про необґрунтованість доводів прокурора щодо неплатоспроможності обвинуваченого (а.п. 166).
Висновки районного суду, щодо призначеного ОСОБА_6 покарання узгоджуються і з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, необхідним і достатнім є призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді шрафу, а тому підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б потягнути за собою зміну чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2018 року, у кримінальному провадженні №0000505, відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_11 (посада) (підпис) (ПІБ)

01.08.2018 року

(дата засвідчення) копії)