1-кп/465/323/18
УХВАЛА
іменем України

"17" липня 2018 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт від 28 квітня 2017 року та обвинувальний акт про зміну обвинувачення в суді з долученими до них реєстром матеріалів досудового розслідування та матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу у кримінальному провадженні за № 00000003 від 05 січня 2015 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясенів, Бродівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , «солдата», навідника 3 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

Сторона обвинувачення- прокурор військової прокуратури Львівського гарнізону

ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального акту про зміну обвинувачення в суді від 09 липня 2018 року у кримінальному провадженні за № 00000003 від 05 січня 2015 року військовослужбовець військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , рядовий ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, що призваний за мобілізацією, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з

метою ухилитись від несення обов`язків військової служби строком понад один місяць та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків.

Так, відповідно до довідки від 18.11. 2014 року, виданої військово - медичним клінічним центром Західного регіону України , солдат ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 12 листопада 2014 року по 18 листопада 2014 року. 09 грудня 2014 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , рядовий ОСОБА_3 убув у щорічну основну відпустку, термін якої закінчувався 19.12.2014 року. Однак, обвинувачений ОСОБА_3 без поважних причин, після завершення відпустки у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 не повернувся та був відсутній на службі по 05.04.2017 року.

Ухилившись від проходження військової служби, ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував. Під час незаконного перебування за межами військової частини солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

05 квітня 2017 року, солдат ОСОБА_3 добровільно прибув у військову частину та відповідно до наказу командира цієї частини від 07 квітня 2017 року № 75 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "Є" п.1 частини 8 ( у звязку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частиени сьомої) ст. 23 Закону України "Про військовий обовязок і військову службу".

В ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні від 13.07.2018 року прокурор звернувся до суду з клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.407 КК України(у редакції 2001 року), на підставі ст. 48 КК України, - у звязку із зміною обстановки.

Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_3 , органом досудового розслідування, пред"явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції 2001 року), тобто незявлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць. В подальшому ОСОБА_3 звернувся у військову частинуну, місце дислокації якої раніше покинув, та був звільнений у запас у встановленому законом порядку відповідно до наказу командира військової частини.

Таким чином на час розгляду кримінального провадження судом, обвинувачений ОСОБА_3 не являється військовослужбовцем.

Прокурор, посилаючись на те, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, - є злочином середньої тяжкості, обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, яке не відноситься до корупційного, і, це, вказує на обєктивні підстави вважати, що внаслідок зміни обстановки вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 діяння втратило суспільну небезпечність, а сам обвинувачений перестав бути суспільно небезпечним. Відтак, покликаючись на вимоги ст. 48 КК України, прокурор вважає, що наявні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 407 КК України(у редакції 2001 року), на підставі ст. 48 КК України у звязку із зміною обстановки.

У судовому засіданні обвинувачений з висновками прокурора погодився та подав власноруч написану заяву у якій просить звільнити його від кримінальної відповідальності з підстав на які покликається прокурор.

При цьому, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що не повернувся у військову частину із відпустки, яка йому була надана, у тому числі й після лікування наслідків отриманої травми в зоні АТО. Під час відсутності у війсковій частині час проводив на власний розсуд та мав на меті

повернутися у віськову частини, проте не міг визначитися з конкретним часом.

Розглянувши клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної

відповідальності та закриття кримінального провадження, заслухавши висновок прокурора про підстави та доцільність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 407 КК України відповідно до вимог ст. 48 КК України, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено достатньо підстав для задоволення клопотання обвинуваченого.

Крім вищезазначеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , є учасником АТО на території Донецької та Луганської областей.

Згідно виписного епікризу, ОСОБА_3 під час АТО отримав травму після артелерійського обстрілу біля АДРЕСА_2 , що мав місце 06 листопада 2014 року, у звязку з чим був госпіталізований та після лікування йому було надано відпустку, термін якої закінчувався 19 грудня 2014 року та з якої обвинувачений не повернувся.

Із вказаного часу і до повернення у військову частину, обвинувачений ОСОБА_3 перебував дома, час проводив на власний розсуд. 05 квітня 2017 року солдат ОСОБА_3 добровільно прибув у військову частину та відповідно до наказу командира цієї частини від 07 квітня 2017 року № 75 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "Є" п.1 частини 8 ( у звязку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої) ст. 23 Закону україни "Про військовий обовязок і військову службу". Отже, станом на час розгляду судом обвинувального акта у кримінальному провадженні, ОСОБА_3 не є віськовослужбовцем та є звільненим як осба, що відслужила встановлений строк військової служби, а отже на даний час не є субєктом кримінальної відповідальності за військові злочини.

За таких обставин, суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України ( в редакції 2001 року).

Суд також погоджується із позицією прокурора щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України, згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Згідно статті 48 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнена від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

За змістом ст. 48 КК України, звільненню від кримінальної відповідальності на підставі цієї норми Закону, підлягає тільки особа, яка вперше вчинила злочин середньої тяжкості.

У судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, дані про притягнення його до кримінальної відповідальності відсутні.

Відповідно до ст.44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень ч.1, ч.3 ст.288 КПК України, розгляд клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, із особливостями, встановленими цією статтею. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на зазначене вище, судом встановлено достатньо підстав, передбачених кримінальним законом для застосування положень ч.3 ст. 288 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 44, 48 КК України, ст. 284, ч. 3 ст. ст.288, 350, 369-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3ст. 407 КК України (у редакції 2001року), про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, задоволити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції 2001року) у кримінальному провадженні № 00000003 від 05 січня 2015 року на підставі ст. 48 КК України та закрити кримінальне провадження, у відповідності до ч. 2 ст. 284 та ч.3 ст. 288 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом п"яти днів з дня її проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, ухвала набирає законної сили з 23 липня 2018 року.

Копію ухвали сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_5