У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 .
Провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004186 від 27 березня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , яким він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 до судового розгляду, зазначивши, що він відповідає вимогам КПК України, підсудний Дніпровському районному суду м. Києва, вважає, що підстави для закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акту відсутні.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, на обґрунтування зазначив, що обвинувальний акт складено із чисельними порушеннями діючого законодавства.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, приходить до висновку про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт фактично є єдиним носієм обвинувачення та повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, які є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

Згідно вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.

Обвинувачення, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити та зазначити всі обов`язкові елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

При цьому, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зокрема формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням, серед іншого, способу вчинення кримінального правопорушення.

Обставини вчинення злочину мають вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення, що серед іншого забезпечує його право на захист.

Однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна поінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не формального поняття звинувачення. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа Девеер проти Бельгії).

Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь якому випадку відомості надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа Маттоціа про Італії).

Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції (справа Пелісьє та Сассі проти Франції, Даллас про Угорщини).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року також зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Проте, всупереч вимогам КПК України та практики Європейського суду з прав людини в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 викладені фактичні обставини справи, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення є неконкретними, містять істотні суперечності в тому числі і щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України, як підроблення іншого офіційного документа, який видається підприємством і який надає права, з метою використання його іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Як убачається з диспозиції ч. 3 ст. 358 КК України, об`єктивна сторона злочину полягає саме у підробленні документа, а суб`єктивна характеризується прямим умислом та спеціальною метою використання зокрема і іншою особою. Винний при цьому має на меті набути суб`єктивні права або звільнитися від певних обов`язків.

Згідно викладених у обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 убачається, що він, будучи співробітником ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Капіталь», за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням посадовими особами ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Капіталь» у невстановлений час, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений спосіб, з корисливих мотивів, здійснював розтрату матеріальних цінностей, що належать ПАТ «Банк Національний Кредит», зокрема підробляючи документи, також в обвинувальному акті зазначена матеріальна шкода, яка спричинена діями обвинуваченого потерпілим.

Далі по тексту зазначено, що ОСОБА_3 діяв будучи введеним оману, по усіх епізодах підроблення документів та розтрати коштів описаних в обвинувальному акті, що також ставить під сумнів кваліфікацію.

Відтак, остаточна правова кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає викладеним обставинам, оскільки використання підробленого документу, розтрата коштів юридичної особи, спричинення матеріальної шкоди потерпілим, незаконне збагачення не охоплюється ч. 3 ст. 358 КПК України.

Крім того, в обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0014248 від 31.08.2013 року, а про зміну підозри від 30.03.2017 року за ч. 3 ст. 358 КК України у відокремленому кримінальному провадженні №0004186 від 27.03.2017 року не зазначено.

В обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_3 повідомлено про нову підозру у кримінальному провадженні №0004186 від 27.03.2017 року.

Разом з тим, обвинувачуючи ОСОБА_3 прокурор не зазначив редакцію ч. 3 ст. 358 КК України, яка двічі перетерпіла змін з 2011 року по 2013 рік, що суттєво впливає на кваліфікацію. Так до 08.03.2011 року (період охоплюється обвинуваченням) ч. 3 ст. 358 КК України передбачала відповідальність за використання підробленого документа, а підроблення з тотожними кваліфікуючими ознаками передбачалося ч. 2 ст. 358 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті чітко не виписані кваліфікуючі ознаки, а саме повторність та попередня змова, не зазначено чи виділені в окреме провадження розслідування щодо невстановлених осіб. Декілька епізодів повторюються по тексту двічі, текст містить описки щодо дат.

Недотримання вимог закону при складанні обвинувального акту порушує базові засади кримінального провадження, зокрема принцип верховенства права та право обвинуваченого на захист.

Очевидні суперечності, які наведені, виключають можливість чіткого визначення судом меж обвинувачення, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до правил ч. 1 ст. 348 КПК України.

Судом враховується також, що статтею 338 КПК України прокуророві надано право змінити обвинувачення але, виключно за умови встановлення під час судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення у якому особа обвинувачується. Зміна обвинувачення за наявності суперечностей, описок, тощо, виключається.

Відповідно до ст.337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого. Водночас, зміна обвинувачення це тільки право прокурора а не обов`язок, чинний КПК України не передбачає обов`язку суду чекати або вимагати від прокурора зміни обвинувачення, функцією суду є розгляд справи з дотриманням усіх засад кримінального провадження.

Суд не вправі за власною ініціативою в будь - який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення, бо недодержання судом вимог КПК є порушенням права на захист.

При цьому суд керується правовим змістом ст.22 КПК України, відповідно до якого, суд не може взяти на себе функції, які властиві виключно органам досудового розслідування та державно обвинувачення.

Оскільки п.3 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, то питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст.291 КПК України щодо форми та змісту обвинувального акту досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що встановлені порушення вимог КПК України при складанні обвинувального акту та неузгодженість його з позицією ЄСПЛ з даного приводу перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки сумнівним стає ухвалення будь якого вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316, 331, 369 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0004186 від 27 березня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 4.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя : ОСОБА_6