Справа № 359/5736/18
Провадження № 1-кс/359/1688/2018
У Х В А Л А
Іменем України
21 липня 2018 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , затриманого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з технічною фіксацією клопотання першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 ОСОБА_8 щодо ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , він же громадянин Російської Федерації ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Таджикистан, неодруженого, працюючого директором ТОВ «Ріалайс», має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, паспорт громадянина Російської Федерації 65 № НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання в Україні РА НОМЕР_2 , про застосування тимчасового арешту, -
в с т а н о в и в :
Перший заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся 21 липня 2018 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним клопотанням відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , затриманого представниками ОКПП «Київ» ДПС України 20 липня 2018 року о 12 год. 40 хв.

Згідно клопотання, 20 липня 2018 року о 12 год. 40 хв. працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_13 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , який значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Республіки Таджикистан для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення низки злочинів, відповідальність які передбачена Кримінальним кодексом Республіки Таджикистан.
Згідно червоної картки Інтерполу громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 може використо-вувати підроблений паспорт на ім`я громадянина Росії ОСОБА_13 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Так, відповідно до постанови про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого і висунення нового обвинувачення від 24 квітня 2013 року винесеної керівником слідчо-оперативної групи, начальником Слідчого Управління Агенства по державно-фінансовому контролю і боротьбі з корупцією Республіки Таджикистан, постановлено притягнути обвинуваченого громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_7 і пред`явити йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених п. б ч. 4 ст. 245, п. б ч. 4 ст. 247, п. а, б ч. 2 ст. 259і, ст. 260, гі. а, б ч. З ст. 262, ч. 4 ст. 289, п. а, г ч. 2 ст. 291, п. б ч. 2 ст. 292, п. а, б ч. 2 ст. 340 Кримінального кодексу Республіки Таджикистан.
Відповідно ухвали суду Судової Колегії по кримінальним справам Верховного Суду Республіки Таджикистан від 19 червня 2014 року постановлено по відношенню до підсудного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і оголосити останнього у розшук.

Згідно постанови про оголошення в міждержавний розшук від 11 липня 2014 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 оголошено в міждержавний розшук.

Відповідно до обліку Генерального секретаріату Інтерпол громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів в тому числі, передбачених п. б ч. 4 ст. 245 (привласнення або розтрата, тобто розкрадання чужого майна, довіреного винному або яке знаходяться в його віданні вчинене в особливо великому розмірі, карається позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років с конфіскацією майна з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю терміном до п`яти років), п. б, ч. 4 ст. 274 (шахрайство, тобто розкрадання чужого майна або придбання права на чуже майно шляхом обману або зловживання довірою, в особливо великому розмірі, карається штрафом в розмірі від однієї тисячі чотирьохсот шістдесяти до двох тисяч ста дев`яноста показників для розрахунків або позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна і з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або без такого) КК Республіки Таджикистан та ряду інших тяжких та особливо тяжких злочинів в порівнянні з законодавством України про кримінальну відповідальність, відповідають ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство вчинене в особливо великих розмірах) та (привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчинене в особливо великих розмірах) за кожен з яких передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, тобто злочини, за які буде запитано видачу, передбачають покарання у виді позбавлення волі за законом України.

Строк давності притягнення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 до відповідальності за вчинення ним злочинних діянь, відповідно ст. 49 КК України, не закінчився.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити його.

Затриманий громадянин Російської Федерації ОСОБА_11 підтвердив, що до зміни прізвища, імені, дати народження, отримання громадянства та паспорта, був громадянином Республіки Таджикистан ОСОБА_14 . В період з 1992 по 2003 роки обіймав посаду депутата Парламенту, мав у власності підприємства, був забезпеченою особою, входив до списку 100 найвпливовіших людей Республіки, проте у 2006 році по відношенню до нього, членів родини та близького оточення почались переслідування зі сторони Президента Республіки Таджикистан. Враховуючи наведене, під тиском був змушений поступово віддавати свої підприємства, бізнес. Не бажаючи відчувати на собі незаконних політичних притискань виїхав до Російської Федерації і став громадянином цієї держави. Після його виїзду з території Республіки Таджикистан, щодо нього як ОСОБА_9 , було порушено ряд сфальсифіко-ваних кримінальних справ, підозру по яких йому досі ніхто не вручав. Через це та оголошення в міжнародний розшук, на території Російської Федерації його було затримало і він протягом 18 місяців знаходився в умовах СІЗО в очікуванні екстрадиції. Через низку незаконних та протиправних дій та рішень по відношенню до нього, захисники останнього звернулись до Європейського суду з прав людини де 03 жовтня 2013 року у справі «Низомхон Джураєв проти Росії» отримали рішення, яким встановлено та підтвердженно наявність тиску та політичного переслідування ОСОБА_15 та осіб з його близького оточення. Після звільнення з СІЗО був викрадений та у вантажному літаку перевезений до Таджикистану, де утримувався без обрання запобіжного заходу протягом двох років. ОСОБА_11 виплатив на вимогу органу слідства компенсацію нарахованих неіснуючих збитків та був відпущений на підписку про невиїзд, після чого йому було повідомлено, що справу закрито, з умовою поїхати з країни. В Україні він проживає останні три роки, вдочерив дівчинку. З доводами клопотання не погоджується та просив відмовити в його задоволенні.
Захисники затриманого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання та пояснили суду, що прокурор Бориспільської місцевої прокуратури не уповноваж-жений на звернення до слідчого судді з даним клопотанням, оскільки в даному випадку уповноваженою особою є Генеральний прокурор України або прокурор, який діє за його дорученням. Прокурором, всупереч тій обставині, що відносно цієї ж особи в січні 2018 року вже було предметом розгляду аналогічне клопотання, за тих самих підстав і обґрунтувань, повторно подано клопотання про тимчасовий арешт ОСОБА_16 та вважають такі дії незаконними та такими, що порушують права останнього.
Крім того, до клопотання не надано документів, передбачених ч.4 ст.583 КПК України, а надані викликають сумніви у їх достовірності, оскільки оформлені не у відповідності із законодавством Республіки Таджикистан, не на державній мові, а переклад належним чином не засвідчений; отримані у спосіб, що не можливо встановити, які саме документи та в якій кількості надійшли разом з електронними листами з Таджикистану; в ухвалі суду відсутні відомості про те що розгляд відбувався за участі захисника, водночас зазначено, що ОСОБА_16 повідомлявся за іншою адресою ніж зазначена в ухвалі адреса проживання, при цьому зазначають що раніше у вказаній справі в документах, ініційованих ОСОБА_17 мали місце невідповідності в постанові про притягнення ОСОБА_16 в якості обвинуваченого від 23.06.2007 року. Також звертають увагу, на те що їх підзахисний був за аналогічним зверненням затриманий в Російській Федерації, де знаходився в умовах слідчого ізолятора вісімнадцять місяців, після звільнення з СІЗО, був викрадений та вивезений до Таджикистану, де утримувався в умовах ізоляції два роки без обрання запобіжного заходу. Зазначають, що ці обставини були предметом дослідження та встановлені в постанові Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2013 року у справі «Нізомхон Джураєв проти Російської Федерації», яким встановлено факт порушення ст. 3 Європейської конвенції та факт протиправного переслідування, порушення прав ОСОБА_16 , а також встановлені факти катування свідків у справі, сфальшованої щодо ОСОБА_16 у так званій «Ісфарінській справі». Вважають, що в силу вимог ст.3 Європейської конвенції про видачу правопорушників їх підзахисний не підлягає видачі, оскільки переслідується владою Республіки Таджикистан та особисто Президентом Республіки Таджикистан по економічним та політичним мотивам. Також зазначають, що ОСОБА_16 має постійне місце проживання в Україні, дочку, може внести визначений судом розмір застави, знаходитись під домашнім арештом та не збирається залишати Україну, оскільки усвідомлює ризик бути виданий до Республіки Таджикистан за аналогічними запитами.
Заслухавши пояснення прокурора, затриманого та його захисників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Слідчий суддя при винесенні ухвали враховує положення ч. 2 ст. 29 Конституції України, згідно з якою, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленим законом.
Згідно із ст. 583 КПК України, тимчасовий арешт може бути застосовано до особи, затриманої за вчинення злочину за межами України, на підставі відповідного клопотання прокурора, яке має відповідати вимогам ч.4 ст.583 КПК України, в тому числі і в частині долучення документів на підтвердження обставин, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання.
У відповідності до ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.
При цьому відповідно до ч. 4 ст. 583 КПК України, прокурор в своєму клопотанні до слідчого судді про застосування тимчасового арешту зобов`язаний надати протокол затримання особи, документи, що містять данні про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави, а також документи, що посвідчують особу затриманого.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 541 КПК України, тимчасовий арешт - це взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений КПК України або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).
Тимчасовий арешт за своєю правовою природою є спеціальним запобіжним заходом, який застосовується виключно у межах міжнародно-правового співробітництва компетентних органів держав, що стосується видачі осіб відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників.
При вирішенні питання про застосування тимчасового арешту до затриманої особи суд не вивчає питання її винуватості, наявності відповідних доказів та тим паче не вирішує питання про звільнення особи від покарання призначеного вироком суду іноземної держави, а лише перевіряє наявність відповідних документів органів досудового слідства іноземних держав, які підтверджують факт підозри або обвинувачення особи у вчиненні злочину, а також її перебування у розшуку.
Згідно ст.16 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 р. (далі по тексту - Конвенція), у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства. У запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2а статті 12 (оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони), і намір надіслати запит про видачу правопорушника. В ньому також зазначається, за яке правопорушення буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення вчинено, а також, у міру можливості, опис зовнішності розшукуваної особи.

Запит про тимчасовий арешт надсилається компетентним органам запитуваної Сторони або дипломатичними каналами, або безпосередньо поштою, або телеграфом, або через Міжнародну організацію кримінальної поліції (Інтерпол), або у будь-який інший спосіб, який дозволяє мати письмове підтвердження або який визнається запитуваною Стороною. Запитуючий орган без зволікань інформується про результати розгляду його запиту.

Дана Конвенція ратифікована Верховною радою України Законом України від 16 січня 1998 року за № 43/98 - вр. Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що дану Конвенцію підписали лише Уряди, які є членами Ради Європи. В свою чергу Республіка Таджикистан, не є членом Ради Європи та не підписувала даної Конвенції.

Між Україною та Республікою Таджикистан 02 квітня 2004 року підписано договір про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання, який ратифіковано Верховною радою України 22 вересня 2005 року.

Проте, як вбачається з доданих до клопотання документів, ОСОБА_7 не є засудженим до позбавлення волі в Республіці Таджикистан. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Тобто, на час розгляду даного клопотання, правовідносини між Україною та Республікою Таджикистан щодо міжнародного співробітництва під час кримінального провадження, не врегульовано.
Частинами 1, 3 ст. 544 КПК України визначено, що за відсутності міжнародного договору України міжнародна правова допомога чи інше співробітництво може бути надано на підставі запиту іншої держави чи запитано на засадах взаємності. Уповноважений (центральний) орган України розглядає запит іноземної держави лише за наявності письмової гарантії запитуючої сторони прийняти і розглянути в майбутньому запит України на засадах взаємності.

Доказів наявності письмової гарантії запитуючої сторони (Республіки Таджикистан) прийняти і розглянути в майбутньому запит України на засадах взаємності слідчому судді не надано.

Згідно вимог ч. 6 ст. 582 КПК України, затримана особа негайно звільняється у разі, якщо встановлено обставини, за наявності яких видача (екстрадиція) не здійснюється.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 08.10.2004 року «Про деякі питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання (арешту) осіб при вирішенні питань, пов`язаних з екстрадицією» при вирішенні питання про тимчасовий арешт особи з метою її видачі іноземній державі суд повинен перевірити наявність запиту та відповідних документів, визначених договором, на підставі яких вирішується питання про екстрадицію, а також відсутність обставин, що перешкоджають видачі або передачі.

Статтею 12 Конвенції Європейської конвенції про видачу правопорушників встановлено, що запит складається у письмовій формі і надсилається по дипломатичних каналах. Інші шляхи передачі запитів можуть бути встановлені за прямою згодою між двома або декількома Сторонами. Запит супроводжується:a) оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони; b) викладом правопорушень, за які вимагається видача. Час і місце їх вчинення, їх юридична кваліфікація і посилання на відповідні правові положення зазначаються якнайточніше; c) копією відповідних законодавчих актів або, коли це неможливо, викладом відповідного закону і, по можливості, якнайточнішим описом відповідної особи, а також будь-якою іншою інформацією, яка може сприяти встановленню її особистості та громадянства.
Відповідно вимог ч.6 ст. 583 КПК України при розгляді клопотання слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує йому зробити заяву, перевіряє наявність документів, передбачених п.2 частини четвертої цієї статті, вислуховує думку прокурора, інших учасників процесу і виносить ухвалу: про застосування тимчасового арешту або відмову в застосування тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.
Особу затриманого встановлено на підставі долученої до клопотання копії, а також дослідженого в судовому засіданні оригіналу закордонного паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_3 , виданого 28 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданої 21 березня 2017 року, уповноваженим органом України на ім`я ОСОБА_13 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Та обставина, що затриманий раніше, зокрема, станом на 2014 рік був громадянином Республіки Таджикистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ним визнана та підтверджується долученим до матеріалів справи даними Індивідуального рапорту Інтерполу.
На підтвердження вчинення громадянином Республіки Таджикистан ОСОБА_7 на території Республіки Таджикистан в період з 2002 по 2007 рік кримінальних злочинів, прокурором надано до клопотання копію постанови про притягнення до кримінальної відповідальності затриманого і висунення нового обвинувачення від 24 квітня 2013 року, винесеної керівником слідчо-оперативної групи, начальником Слідчого Управління Агенції по державно-фінансовому контролю і боротьбі корупцією Республіки Таджикистан ОСОБА_18 , ним самим посвідчена, належним чином не завірена, зі змісту якої вбачається, що постанова затриманому та його захиснику не вручалась. Доказів протилежного суду не надано.
Також до клопотання приєднано копію ухвали суду Судової Колегії по кримінальним справам Верховного Суду Республіки Таджикистан від 19.06.2014, яка взагалі не містить ні номеру справи, ні підписів судді та присяжних, даних, що вона набрала законної сили, та засвідчена тією самою печаткою та підписом тієї самої особи, якою підписана вищевказана постанова про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Слідчий суддя також звертає увагу, що зазначені документи, видані від імені органом досудового розслідування та судом Республіки Таджикистан, всупереч вимогам ст. 5 Закону Республіки Таджикистан «Про Державну мову Республіки Таджикистан» від 05 жовтня 2009 року №553, яким є таджицька мова, а російською мовою, без належного засвідчення перекладу: зазначення посади та підпису особи, яка здійснила такий переклад.

Відповідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Часинами 1, 2 ст. 86 цього Кодексу встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З урахуванням наведеного слідчий суддя визнає недопустимими наступні докази, подані прокурором : 1) копію Індивідуального звіту щодо ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), складеного англійською мовою та його переклад на українську мову; 2) лист Інтерполу у Республіці Таджикістан від 20 грудня 2017 року щодо розшуку вказаної особи та переклад цього листа на українську мову.

Суд не вбачає можливим встановити їх справжність, а відомості наведені в них достовірними, у зв`язку з ненаданням оригіналів для дослідження і огляду слідчому судді. Переклад на вказані документи, здійснений з англійської на українську мову, жодним чином не посвідчено певним перекладачем, із наданням відомостей щодо особи перекладача, чи бюро перекладу. Доказів протилежного суду не надано.

Водночас встановлено, що постановою Європейського суду з прав людини від 03 жовтня 2013 року у справі «Нізомхон Джураєв (Nizomkhon Dzhuraev) проти Російської Федерації» суд одноголосно визнав скаргу прийнятною в частині реальної і безпосередньої загрози тортур та жорстокого поводження до заявника в Республіці Таджикистан.
Слідчий суддя звертає увагу, що у зверненні міжнародної неурядової організації «AMNESTRY INTERNETIONAL» до Генерального прокурора РФ від 10 січня 2011 року зазначено, що в Таджикистані «Ісфарінська справа» отримала яскраво-виражений політичний характер та звернуто увагу на факти тортур щодо свідків у справі, за свідченням яких, до них висувались вимоги надати неправдиву інформацію щодо ОСОБА_9 та показів проти нього.
У доповіді, розміщеній на сайті вказаної організації також йдеться про те, що у 2016 році у Таджикистані відбулося різке погіршення ситуації з правами людини в умовах, коли керівники провідної опозиційної партії були засуджені до тривалих термінів позбавлення волі, влада відправляла за грати адвокатів-правозахисників та інших людей, підозрюваних в нелояльності, а результат конституційного референдуму, що дозволяє авторитарному президенту ОСОБА_19 довічно залишатися при владі, був фактично передбачуваним.
В звязку з цим слідчий суддя враховує, що відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 3 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, видача не здійснюється, якщо правопору-шення, у зв`язку з яким вона запитується, розглядається запитуваною Стороною як політичне правопорушення або правопорушення, пов`язане з політичним правопорушенням.
Таке ж правило застосовується, якщо запитувана Сторона має достатньо підстав вважати, що запит про видачу правопорушника за вчинення звичайного кримінального правопорушення був зроблений з метою переслідування або покарання особи на підставі її раси, релігії, національної приналежності чи політичних переконань або що становище такої особи може бути зашкоджене з будь-якої з цих причин.
Враховуючи встановлені в ході розгляду клопотання обставини, слід також дійти висновку про те, що окрім відсутності належних доказів щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а отже наявності підстав для оголошення його у міжнародний розшук, слідчий суддя вбачає, що в переслідування щодо ОСОБА_9 має ознаки переслідувань з політичних мотивів та наявність підстав для подальшої відмови у екстрадиції, в звязку з чим в задоволенні клопотання про його адміністративний арешт слід відмовити.
Європейський суд з прав людини розяснив, що розумність утримування особи під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Так, утримування особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, із ч.1, 2 ст. 3 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року вбачається, що видача не здійснюється, якщо правопорушення, у зв`язку з яким вона запитується, розглядається запитуваною Стороною як політичне правопорушення або правопорушення, пов`язане з політичним правопорушенням. Таке ж правило застосовується, якщо запитувана Сторона має достатньо підстав вважати, що запит про видачу правопорушника за вчинення звичайного кримінального правопорушення був зроблений з метою переслідування або покарання особи на підставі її раси, релігії, національної приналежності чи політичних переконань або що становище такої особи може бути зашкоджене з будь-якої з цих причин.
Зважаючи на вказане, слідчий суддя приходить висновку, що підстав для застосування тимчасового арешту до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), 05 березня 1967 року, він же громадянин Російської Федерації ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні, а тому є всі підстави для негайного звільнення останнього з-під варти в залі суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 29, 84, 86, 87, 89, 376, 541, 544, 582, 583 КПК України,ст. 3, 12, 16 Конвенції Європейської конвенції про видачу правопорушників, Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 08.10.2004 року «Про деякі питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання (арешту) осіб при вирішенні питань, пов`язаних з екстрадицією», слідчий суддя -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про застосування тимчасового арешту відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , він же - громадянин Російської Федерації ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.
Звільнити негайно з-під варти громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (він же громадянин Російської Федерації ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в залі суду.
Дана ухвала також є підставою для повернення вилучених у громадянинаРеспубліки Таджикистан ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (він же громадянин Російської Федерації ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , при затриманні речей.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копія ухвали слідчого судді підлягає перекладу та врученню затриманому на мові, якою останній володіє вільно.
Повний текст ухвали слідчого судді виготовлено 24 липня 2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1