АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №639/7025/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2013/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою подання адміністрації Холодногірської виправної колонії №18 про застосування вимог ст.81 КК України відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1. 14.06.2001 року Дзержинським районним судом м. Харків за ч.1 ст.229-6 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст.46-1 КК України (1960 року) з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, штраф 170 грн.;

2. 28.04.2004 року апеляційним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,-

залишено без задоволення.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 вказав, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст..81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому, на думку суду першої інстанції, дане клопотання є передчасним.

Разом з тим, на ОСОБА_9 накладалося 9 стягнень за порушення режиму відбування покарання, у тому числі у вигляді крайньої міри дисциплінарного впливу поміщення до ДІЗО. Суд, також, вказав, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення ряду умисних злочинів середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів, у тому числі проти життя та здоров`я.

На ухвалу суду засудженим ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року та застосувати до нього вимоги ст.81 КК України, звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, посилаючись на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку, що він у 2013 році до листопада місяця взагалі не працював, та зазначив, що він працював прибиральником, про що є необхідні довідки.

Також обвинувачений зазначає, що після умовно-дострокового звільнення буде проживати разом з матір`ю та буде працевлаштований оператором фасувальної машини в ПП «Омельченко».

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, якщо засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення; умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менш 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреб у надані допомоги при обрані місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Харківської області від 28.04.2004 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.06.2001 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Початок строку відбування покарання - 08.12.2003 року, кінець строку відбування покарання - 08.12.2017 року, тобто на момент розгляду клопотання, засуджений відбув 3/4 строку покарання.

Суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не вказав в своїй ухвалі норми будь-якого закону, який би забороняв таке звільнення, та не в повній мірі врахував всі обставини справи.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів особистої справи, ОСОБА_9 в період з 08.12.2003 року по 31.05.2004 року знаходився в Харківському слідчому ізоляторі № 27, де характеризувався посередньо.

В період з 31.05.2004 року по теперішній час, ОСОБА_9 відбуває призначене йому покарання в Холодногірській виправній колонії. Судом першої інстанції вірно встановлено, що за весь час відбування покарання ОСОБА_9 мав 9 стягнень за порушення режиму відбування покарання, у тому числі у вигляді крайньої міри дисциплінарного впливу поміщення до дисциплінарного ізолятору, а також 23 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

При вирішенні питання щодо застосування до обвинуваченого вимог ст.81 КК України суд повинен зробити висновок з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу, з урахуванням всіх обставин за весь час відбування покарання особи в місцях позбавлення волі.

Так, засуджений за весь період часу відбування покарання має велику кількість заохочень та позитивно характеризується адміністрацією Холодногірської виправної колонії №18, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_9 підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин суд прийняв рішення, яке не відповідає вимогам кримінального закону.

З огляду на це, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу засудженого задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_9 від подальшого відбування покарання, у зв`язку з тим, що він довів своє виправлення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року, щодо ОСОБА_9 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Подання адміністрації Холодногірської виправної колонії №18 про застосування вимог ст.81 КК України до засудженого ОСОБА_9 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком апеляційного суду Харківської області від 28.04.2004 року на 2 роки 1 місяць 3 дні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:
Судді: