АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009637 по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (соціальний центр для безпритульних), проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009637 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону та містить усі відомості, передбачені ст.291 КПК України. При цьому, норми кримінального процесуального закону не містять заборони викладати зміст фактичних обставин аналогічним змісту формулювання обвинувачення.

Не погоджується також і з висновком суду, що виклад змісту обвинувачення у стверджувальній формі порушує презумпцію невинуватості, оскільки вона забороняє піддавати кримінальному покаранню особу, доки її вину не буде доведено, та не стосується заборони прокурору формулювати обвинувачення на підставі встановлених досудовим розслідуванням обставин.

За наведених обставин висновок суду про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, вважає таким, який не відповідає фактичним обставинам провадження.

За результатами апеляційного перегляду просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора та вважали рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження та проаналізувавши апеляційні доводи прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, до Шевченківського районного суду міста Києва для судового розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009637 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.
Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду, суд першої інстанції встановив, що обвинувальний акт у даному провадженні не відповідає вимогам ст.291 КПК України, що є передумовою для порушення його права на захист.

Ухвалене рішення суд мотивував тим, що хоча досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 здійснювалось за участі захисника, однак останній є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням та має такий ступінь вад слуху, при яких не сприймає усне мовлення, а також перебуває на наркологічному диспансерному обліку, тобто має таку сукупність психічних вад, при якій, без залучення відповідного спеціаліста-психолога та перекладача, не був здатним повною мірою реалізувати свої права підозрюваного та обвинуваченого під час досудового розслідування, що є грубим порушенням норм КПК України та порушенням права на захист обвинуваченого.

Крім цього, суд вказав на суттєві недоліки обвинувального акта, які не дозволяють здійснити судовий розгляд кримінального провадження, зокрема:

- текст сформульованого обвинувачення є тотожним викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що суперечить ст.291 КПК України;
- формулювання обвинувачення викладено у неприпустимій стверджувальній формі щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, що порушує презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини останнього.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону не відповідають фактичним обставинам провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. До обвинувального акта додається також реєстр матеріалів досудового розслідування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 складений слідчим у відповідності до вимог ст.291 КПК України, затверджений прокурором у кримінальному провадженні, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 , з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і наданий до суду з додатком документів, визначених законом.

Не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону висновок суду про невідповідність обвинувального акта з тих підстав, що формулювання обвинувачення є тотожним фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки Кримінальний процесуальний кодекс не містить жодних застережень з даного приводу, як і не передбачає співвідношення змісту та об`єму встановлених слідчим фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання висунутого обвинувачення.
Колегія суддів також вважає необґрунтованим висновок суду про порушення прокурором презумпції невинуватості з огляду на категоричну вказівку в обвинувальному акті про вчинення злочину ОСОБА_6 .

Відповідно до положень ч.1 ст.7 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Положення ч.2 ст.291 КПК України передбачають, що обвинувальний акт наряду з іншими відомостями повинен містити і формулювання обвинувачення.

Разом із цим, як вбачається зі змісту обвинувального акта, за сформульованим обвинуваченням він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, в межах якого і може здійснюватись судовий розгляд. Разом з цим, як встановлені слідчим фактичні обставини вчиненого правопорушення, так і сформульоване обвинувачення не містять тверджень про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім цього, посилання суду на практику Європейського суду у справах «Хужин та інші проти Росії», «Шагін проти України» щодо забезпечення дотримання презумпції невинуватості у даному випадку є некоректним, оскільки в цих рішеннях, на які суд посилається в оскаржуваній ухвалі, йдеться про заборону формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Водночас, така позиція не стосується діяльності прокурора, який здійснює свої повноваження, підтримуючи державне обвинувачення відповідно до закону.

В обґрунтування рішення про повернення обвинувального акта суд також послався на порушення на стадії досудового розслідування права на захист, оскільки він має таку сукупність психічних вад, при якій без залучення відповідного спеціаліста-психолога та перекладача не був здатним повною мірою реалізувати свої права підозрюваного та обвинуваченого під час досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про те, що з цих підстав обвинувальний акт також не може бути повернутий прокурору.

Як встановив суд першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 здійснювалось за участі захисника, оскільки останній є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням та має такий ступінь вад слуху, при яких не сприймає усне мовлення, а також перебуває на наркологічному диспансерному обліку. Судом також було встановлено, що ОСОБА_6 , маючи вади по слуху, в той же час не володіє жестовою мовою, а тому йому не може бути надана відповідна допомога перекладача.

З наведених підстав колегія судді погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону не відповідає фактичним обставинам провадження та є передчасним.

Оскільки суд першої інстанції, ухваливши рішення про повернення обвинувального акта прокурору, припустився порушень вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу прокурора, скасовує ухвалу суду та призначає у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 409, 411, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009637 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК України, скасувати, та призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3