Справа № 592/9533/15-к
Провадження № 1-кп/592/27/18
ВИРОК
25 червня 2018 року м.Суми Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючої-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря- ОСОБА_2 , прокурора- ОСОБА_3 , захисників- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Пермської області , Добрянського
району, с. Ярино, громадянина України , з середньою
освітою, не одруженого , не працюючого , раніше
судимого 15.04.2008р. Ковпаківським районним
Судом м. Суми за ст.. 187 КК України до 7 років
позбавлення волі. Звільнився 13.11.2017 по відбуттю
зареєстрованого за адресчою : АДРЕСА_1 та
проживаючого за адресою :
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч.3 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця
смт. Хотінь , Сумського району Сумської області,
громадянина України, з середньо-технічною освітою ,
одруженого , не працюючого , інваліда 3-ї групи , раніше
судимого 02.07.2015 Ковпаківським районним судом
м.Суми за ст..ст. 307 ч.2, 309 ч.2 КК України до 3-х
років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
зареєстрованого та проживаючого за адресою :
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч.3 КК України,-
У ході судового провадження встановлено наступні фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення.
08.07.2015 року близько 12 години ОСОБА_6 зі своїм товаришем ОСОБА_7 прийшли до під`їзду будинку АДРЕСА_4 , у якому в квартирі АДРЕСА_5 мешкає ОСОБА_8 . Почувши дзвінок у двері, ОСОБА_8 попросила свого сусіда ОСОБА_9 , який перебував у неї в гостях, відчинити двері, подивитись хто прийшов. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи у співучасті згідно попередньої домовленості, реалізуючи спільний злочинний умисел на незаконне проникнення до житла потерпілої ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, здійснюючи свої дії всупереч волі законного володільця приміщення, за відсутності визначених законом підстав, шляхом усунення перешкоди у вигляді ОСОБА_9 , якого виштовхнули за двері квартири, проникли всередину, зачинивши за собою двері. Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно проникли до квартири, яка належить ОСОБА_8 .
У подальшому, близько 12 години, перебуваючи без законних на те підстав за вищевказаною адресою у квартирі, яка належить ОСОБА_8 , ОСОБА_6 в результаті конфліктної ситуації, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, реалізуючи злочинний умисел на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої шляхом завдання тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, штовхнув потерпілу ОСОБА_8 , від чого вона впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_6 пройшов до кімнати вказаної квартири. Потерпіла піднявшись, пройшла за ним, де останній, знаходячись біля дивану, штовхнув ОСОБА_10 у тулуб двома руками, від чого остання впала на диван, вдарившись рукою об бильце. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи реалізувати умисел на заподіяння шкоди здоров`ю, взяв подушку, яка лежала на дивані, притулив до обличчя потерпілої та, утримуючи її в такому положенні, наніс кулаком кілька ударів через подушку в область обличчя. Далі ОСОБА_6 із силою схопив потерпілу ОСОБА_8 за руку та, смикнувши, штовхнув її в бік, від чого остання впала на підлогу лівою стороною. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 згідно висновку судово медичної експертизи №973 від 19.08.2015 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу неправильної овальної форми в області лівого плеча в верхній третині по зовнішній поверхні, розміром 2х1,5см, жовтого кольору; полощате садно по задній поверхні в області правого ліктьового суглобу, розмірами 1,5х0,5 см; забою, обширної гематоми лівого передпліччя і лівої кисті; забою правого плечового суглоба, забою м`яких тканин шиї, забою спинки носу, які по ступеню тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Встановлені судом фактичні обставини підтверджуються дослідженими судом наступними доказами.
Допитана судом потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що в середині липня 2015 року, приблизно о 12.00, конкретної дати не пам`ятає у зв`язку із сплином часу, вона перебувала вдома разом з сусідом ОСОБА_9 . Двері до квартири були зачиненні та вона нікого не чекала. В цей момент хтось подзвонив в дзвінок та вона попросила ОСОБА_9 подивитись хто там прийшов. Коли ОСОБА_9 відчинив двері, його виштовхнули з квартири раніше їй не знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та зачинили за собою двері. Сама потерпіла в цей час перебувала в коридорі. У ході конфлікту ОСОБА_6 штовхнув її потерпілу , від чого вона впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_6 пройшов до кімнати вказаної квартири. Вона, підвівшись, пройшла за ним. ОСОБА_6 , знаходячись біля дивану, штовхнув її у тулуб двома руками, від чого вона впала на диван, вдарившись рукою об бильце. Після цього ОСОБА_6 взяв подушку, яка лежала на дивані, притулив її зверху обличчя, утримував її, б`ючи кулаком через подушку по обличчю. Далі ОСОБА_6 схопив її за руку та смикнувши, штовхнув її в бік, від чого вона впала на підлогу лівою стороною.
У подальшому в ході судового провадження потерпіла суду пояснила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знала візуально, за яких обставин познайомилися, не пояснила. Крім того, вказала, що ОСОБА_6 приходив до неї за день до цього. Під час подій обвинуваченими було викрадене належне їй майно.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що дійсно перебував в гостях у квартирі ОСОБА_8 в той день і час, коли до неї прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Останнього він знав раніше. Коли пролунав дзвінок у двері, ОСОБА_8 поросила подивитися хто прийшов. Коли він відчинив двері, на порозі перебували ОСОБА_6 та раніше незнайомий ОСОБА_7 , якого він упізнав в ході слідства при проведенні пред`явлення для впізнання 16.09.2015. Вони зайшли до приміщення квартири, зачинивши за собою двері. ОСОБА_9 вийшов з квартири. Чи застосовували до нього фізичну силу ОСОБА_6 та ОСОБА_11 при вході до квартири, він не пам`ятає. Ніяких тілесних ушкоджень від їх дій у нього не було.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання, проведеного зі свідком ОСОБА_9 16.09.2015, свідок впізнав ОСОБА_7 , та вказав, що саме він 08.07.2015 року заходив до квартири ОСОБА_10 разом з ОСОБА_6 .
Згідно висновку судово медичної експертизи №973 від 19.08.2015, у потерпілої виявлено ЛЕГКІ тілесні ушкодження у вигляді крововиливу неправильної овальної форми в області лівого плеча в верхній третині по зовнішній поверхні, розміром 2х1,5см, жовтого кольору; полощате садно по задній поверхні в області правого ліктьового суглобу, розмірами 1,5х0,5 см; забою, обширної гематоми лівого передпліччя і лівої кисті; забою правого плечового суглоба, забою м`яких тканин шиї, забою спинки носу.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 16.09.2015 разом з додатком до нього у виді відеозапису потерпіла продемонструвала дії ОСОБА_6 , а саме механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень.
Згідно висновку додаткової судово медичної експертизи №1197 від 21.09.2015 року характер та локалізація тілесних ушкоджень, що зафіксовані у ОСОБА_8 , можуть відповідати механізму їх утворенню, продемонстрованому у ході слідчого експерименту від 16.09.2015 потерпілою ОСОБА_8 та протоколу допиту від 24.07.2015.
ОСОБА_6 в ході допиту суду підтвердив, що дійсно приходив разом з ОСОБА_7 08.07.2015 до квартири ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що напередодні вона їм продала неякісний самогон та вони ледь не отруїлися. На вході до квартири зустріли ОСОБА_9 . Факт заподіяння тілесних ушкоджень заперечив. За його словами був словесний конфлікт.
Аналогічні покази суду дав ОСОБА_7 . Підтвердив, що дійсно приходив разом з ОСОБА_6 08.07.2015 до квартири ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що напередодні вона їм продала неякісний самогон та вони ледь не отруїлися. На вході до квартири зустріли ОСОБА_9 . Факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 заперечив. За його словами був словесний конфлікт.
Разом з тим, невизнання вини розцінюється судом як намагання уникнути відповідальності за скоєне. Доводи обвинувачених спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема показами ОСОБА_8 , показами свідка ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення для впізнання, висновками СМЕ та додаткової СМЕ.
Оцінюючи докази в їх сукупності,з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод ,суд керуючись своїм правом визначеним ч.3 ст.337 КПК України,вважає за необхідне вийти за межи висунутого Аверкіну та Мачулі обвинувачення,зазначеного в обвинувальному акті,в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення,враховуючи що це покращує становище осіб ,стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.
Дії ОСОБА_6 , які полягали у незаконному проникненні за попередньої змови у співучасті з ОСОБА_7 до житла потерпілої, знайшли своє підтвердження в ході судового слідства, їх належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 162 КК України.
Дії ОСОБА_6 , що полягали в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій, знайшли своє підтвердженні в ході судового провадження, і їх належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України.
Дії ОСОБА_7 , які полягали у незаконному проникненні за попередньої змови у співучасті з ОСОБА_6 до житла потерпілої, знайшли своє підтвердження в ході судового слідства, їх належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 162 КК України.
Пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства виходячи з наступного.
В якості підтвердження вини обвинувачених у відкритому викраденні майна потерпілої, а саме мобільного телефону «S Tell S 3 02», грошових коштів в сумі 215 грн. та кришталевої вази суду надано лише заяву від імені ОСОБА_6 , згідно якої останній добровільно видає працівникам міліції кришталеву вазу. Вказаний доказ є недопустимим в розумінні ст. ст. 86, 87 КК України, оскільки він здобутий поза межами кримінального провадження. Заява датована 16.07.2015, а кримінальне провадження, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, зареєстроване 17.07.2015 року. Недопустимість зазначеного доказу тягне за собою визнання недопустимими доказами постанови про визнання речовим доказом та передачу їх на збереження від 17.09.2015 та висновок товарознавчої експертизи №1509 від 27.07.2015 року. Ніяких письмових, або інших доказів наявності та належності потерпілій мобільного телефону суду не надано. Єдиним доказом на підтвердження факту наявності у потерпілої майна та його викрадення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є свідчення самої потерпілої. Цей доказ не є достатнім для доведення вини осіб у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Сама потерпіла документів на мобільний телефон не надала як органу досудового слідства, так і суду. Щодо суми викрадених грошових коштів вона в ході судового слідства неодноразово змінювала свої покази.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 категорично заперечили факт викрадення майна. Натомість, вони пояснили, що вазу потерпіла надала їм добровільно в якості вибачення за неякісний самогон. Отримання грошей та телефону у будь-який спосіб заперечили.
Показання потерпілої ОСОБА_12 в частині вчинення відносно неї обвинуваченими нападу з метою заволодіння її майном, поєднаного з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я ,не можуть бути взятими до уваги,адже такі доводи не відповідають даним, зафіксованим іншими доказами,безпосередньо дослідженими в судовому засіданні,нічим більше, крім показань самої потерпілої ,не підтверджуються.
Враховуючи вимоги ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Судовим розглядом встановлено,що при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування огляд місця події не проводився,стороною обвинувачення не надано відомостей щодо проведення слідчих (розшукових) дій,спрямованих на встановлення місцезнаходження належного потерпілій майна, у викраденні якого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пред`явлене обвинувачення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання , суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 162 , ч. 1 ст. 125 КК України, особу обвинуваченого , який раніше судимий , має не зняту і не погашену судимість в установленому законом порядку , не працює, має постійне місце проживання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення за ст. 162 ч. 1 КК України, особу обвинуваченого , який раніше судимий , дане кримінальне провопорушення вчинив в період іспитового строку , не працює, має постійне місце проживання.
Отже , враховуючи тяжкість злочинів , особу обвинувачених та інші обставини провадження, враховуючи думку потерпілої , яка не наполягає на призначенні суворого покарання для обвинувачених, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання , необхідного і достатнього для їх виправлення та перевиховання , та попередження вчинення ними нових злочинів, в межах санкції статтей
Крім того, враховуючий, що обвинувачений ОСОБА_14 кримінальне правопорушення , у вчиненні якого суд визнає його винним, вчинив в період іспитового строку, остаточно покарання слід призначити з урахуванням вимог ст. 71 ч.1 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 остаточного покарання слід врахувати вимоги ст. 70 ч.1 КК України.
Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27 ч.1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України ,та призначити йому покарання у виді:
-за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 162 КК України- штрафу в розмірі ста неоподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;
-за ст. 125 ч.1 КК України- штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..
На підставі ст.. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим , призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн..
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27 ч.1 ст. 162 КК України ,та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн..
На підставі ст.. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.07.2015 виконувати самостійно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Копію вироку негайно після оголошення вручити прокурору та обвинуваченим .

Суддя ОСОБА_1