Дата документу 21.09.2018
Справа № 334/5612/18
Провадження № 1-кс/334/2160/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004297 від 07 листопада 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2018 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_4 в порядку ст.ст. 303-304 КПК України в якій він просить постановити ухвалу, якою зобов`язати слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області зробити у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004297 від 07 листопада 2014 року перекваліфікування з ч.4 ст.358 КК України на ч.1 ст.366 КК України посилаючись на те, що досудове розслідування кримінального провадження за №0004297 ЄРДР від 07 листопада 2014 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.4 ст.358 КК України, проводить слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 .

В даному кримінальному проваджені він є потерпілим. 18 липня 2018 року ним було надано до Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області клопотання про перекваліфікацію ч.4 ст.358 КК України на ст.366 КК України у кримінальному провадженні за №0004297 ЄРДР від 07 листопада 2014 року.

У клопотанні він зазначив обставини та доводи відносно того, що у кримінальному провадженні за №0004297 ЄРДР від 07 листопада 2014 року, правова кваліфікація ч.4 ст.358 КК України встановлена з порушенням вимог Кримінального кодексу України. 16 квітня 2013 року уповноважений співробітник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 надала до Ленінського районного суду позовну заяву щодо стягнення з нього кредитної заборгованості у розмірі 43612,97 грн. за кредитним договором №DNH4KP39570115 від 30 вересня 2006 року. Факт в тому, що співробітник «ПриватБанку» ОСОБА_6 внесла у позовну заяву від 16 квітня 2013 року неправдиві відомості з метою отримати з нього неправомірну вигоду у розмірі 43612,97 грн.

А саме ОСОБА_6 зазначила у позовній заяві про те, що підчас укладання кредитного договору між ним та «ПриватБанком» за №DNH4KP39570115 від 30 вересня 2006 року, нібито він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Факт в тому, що він уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» за №DNH4KP39570115 від 30 вересня 2006 року, який має назву «ПростоКредит». Факт в тому, що підчас укладання кредитного договору між ним та «ПриватБанком» за №DNH4KP39570115 від 30 вересня 2006 року, він підписував Умови «Розстрочка».
Таким чином він не надав свою згоду з Умовами «Розстрочка». А також, він не був ознайомлений з Умовами «Розстрочка». Позовна давність, щодо стягнення з нього кредитної заборгованості за умовами кредитного договору за №DNH4KP39570115 від 30 вересня 2006 року

сплинула 30 вересня 2011 року згідно вимог ст.257 ЦК України. ОСОБА_6 посилаючись на Умови «Розстрочка» які зазначила у позовній заяві від 16 квітня 2013 року, а саме на пункт 5.5 який передбачає строк позовної давності п`ять років, що надало «ПриватБанку» можливості стягнути з нього через рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя неправомірну вигоду у розмірі 43612,97 грн.

04 лютого 2014 року Апеляційний суд Запорізької області виніс рішення у яком зазначив про те, що у позовних вимогах «ПриватБанку» щодо стягнення з нього кредитної заборгованості - відмовити.

14 травня 2014 року Вищий спеціалізований суд України виніс ухвалу у якій зазначив: 1) в задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанку» - відмовити 2) Рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2014 залишити без змін. Враховуючи вищевикладені обставини та доводи є всі законні підстави вважати, що службова особа «ПриватБанку» ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України службове підроблення. Складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - караються штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися діяльністю на строк до трьох років.

Згідно вимог ст.220 КПК України слідчий СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_5 був зобов`язаний винести постанову та протягом трьох днів надати йому постанову відносно його клопотання від 18 липня 2018 року.

Факт в тому, що до сьогодні він так і не отримав від слідчого ОСОБА_5 постанову відносно його клопотання від 18 липня 2018 року.

Вважає, що слідчий ОСОБА_5 проводить досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004297 від 07 листопада 2014 року в інтересах співробітника «ПриватБанку» ОСОБА_6 . А саме, слідчий ОСОБА_5 затягує слідство та не перекваліфіковує з ч.4 ст.358 на ст.366 КК України, що може свідчити про те, що в діях слідчого ОСОБА_5 є ознаки кримінального правопорушення, а саме навмисне приховування злочину з боку співробітника «ПриватБанку» ОСОБА_6 .

Вважає, що слідчий поліції ОСОБА_5 проявив бездіяльність відносно його клопотання від 18 липня 2018 року, а саме, слідчий ОСОБА_5 не виправив юридичну помилку слідчого, а саме у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004297 від 07 листопада 2014 року не перекваліфікував з ч.4 ст.358 КК України на ч.1 ст.366 КК України.

Вважає, що у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004297 від 07 листопада 2014 року потрібно виправити юридичну помилку слідчого, а саме, перекваліфікувати з ч.4 ст.358 КК України на ч.1 ст.366 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 наполягав на задоволені поданої скарги, з підстав викладених в ній.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення даної скарги, просив відмовити.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подана заявником скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного вмотивування.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України, зокрема ст.ст.303-308 цього Кодексу.

Так, ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового; 3) рішення слідчого про закриття кримінального; 4) рішення прокурора про закриття кримінального;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Встановлений вказаною нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним та будь-які виключення щодо розгляду таких скарг - не допускаються.

Зокрема, це стосується того, що зазначена норма не передбачає оскарження, зміни правової кваліфікації.

Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій (крім внесення відомостей до ЄРДР та повернення тимчасово вилученого майна), є третім, комплексним видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутись до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінально-процесуальним законом.

Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст.220 КПК України, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин, надсилається їй.

Кваліфікація злочинів у кримінальному праві це точна кримінально-правова оцінка конкретної небезпечної дії у суспільстві. Вона полягає у встановленій відповідності між ознаками суспільно-небезпечної дії і ознаками, передбаченого в нормах кримінального закону. При проведенні досудового слідства функцію кваліфікації злочину здійснюють уповноважені на це особи: слідчі, прокурори, що находить своє втілення у відповідних процесуальних документах: повідомленні про підозру, обвинувальному акті.

Отже скарга в частині зобов`язання слідчого вчинити певні дії не підлягає задоволенню, оскільки слідчий суддя не може перебирати на себе повноваження сторони обвинувачення, щодо надання вказівок слідчому про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає за можливе відмовити в задоволенні даної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004297 від 07 листопада 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів до Апеляційного суду Запорізької області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1