11-сс/775/216/2018(м)
263/8501/18

Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2018 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
15 лютого 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.
Органами досудового слідства ОСОБА_8 підозрюється в умисному вбивстві двох та більше осіб, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2018 року продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що з ухвалою слідчого судді незгоден. Зазначає, що судовий розгляд проведений не уповноваженим складом суду, оскільки дана справа підсудна Приморському районному суду м. Маріуполя Донецької облатсі, за місцем знаходження органу досудового розслідування. Звертає увагу на необґрунтованість підозри ОСОБА_8 . Просить ухвалу слідчого судді скасувати, та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або альтернативний захід у вигляді визначення застави.
Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Слідчий суддя при продовженні застосування запобіжного заходу врахував положення ст.ст. 197, 199 КПК України належним чином, та врахував ризики, визначені ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_8 підозрюється за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.
Колегія суддів відмічає, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що наявність заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не зменшилась, що дає достатні підстави слідчому судді для продовження строку тримання під вартою.
При продовженні ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слідчим суддею було встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що він може здійснити хоча б одну з дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Продовжуючи строк застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на значний строк або довічне позбавлення волі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і не підлягаючими задоволенню доводи апеляційної скарги про необхідність скасування або зміни запобіжного заходу.
З моменту обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу і на час продовження запобіжного заходу, а також на момент розгляду вказаного питання судом апеляційної інстанції ризики, передбачені ст. 177 КПК Україні, і наведені слідчим в клопотанні не зменшилися, що підтвердив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду.
Відносно доводів апеляційної скарги в частині розгляду клопотання слідчого незаконно визначеним складом суду через порушення територіальної юрисдикції колегія суддів відмічає наступне. Законом України № 2147- VIII від 03.10.2017 р. "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" було внесено зміни до ч. 2 ст. 132 КПК України, останню викладено в наступній редакції: "2. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа. У разі якщо фактичне місцезнаходження структурного підрозділу органу досудового розслідування відрізняється від зареєстрованого місцезнаходження органу досудового розслідування як юридичної особи, подання та розгляд клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюються виключно слідчим суддею місцевого суду за зареєстрованим місцезнаходженням органу досудового розслідування як юридичної особи". Проте Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо уточнення окремих положень" № 2367- VIII. від 22.03.2018 р. було скасовано попередню редакцію ч. 2 ст. 132 КПК України, та останню викладено в такому вигляді "Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування", дана редакція є чинною на дату розгляду клопотання слідчим суддею та на дату апеляційного розгляду. Слідче управління ГУ НП в Донецькій області знаходиться в межах територіальною юрисдикції Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, тому доводи захисника, що дане клопотання не підсудне Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області є необґрунтованими.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 колегія суддів відмічає наступне. Докази, які надаються стороною обвинувачення на підтвердження підозри у скоєнні злочину мають бути належні та допустимі, разом з тим, дані докази не повинні бути настільки ж переконуючими, як ті докази, на які сторона обвинувачення буде посилатися у обвинувальному акті. Це зумовлено тим, що Кримінальний процесуальний кодекс України визначає декілька стадій кримінального провадження, стадія досудового розслідування передує судовому розгляду, а стадія судового розгляду починається з направлення до суду обвинувального акту. Процес доказування в кримінальному провадженні має дві форми: доказування під час досудового розслідування - метою якого є переконання слідчого судді у наявності доказів щодо причетності певної особи до вчинення злочину; доказування під час судового розгляду, метою якого є переконання суду в тому, що особа винна, яке повинно доводитися з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом». Таким чином докази, якими обґрунтовується підозра не завжди будуть покладені в основу доказової бази в обвинувальному акті і є лише проміжними. Дана позиція відповідає усталеній практиці ЄСПЛ. Так, у Рішенні ЄСПЛ по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що на даний час підозра ОСОБА_8 є обґрунтованою, доводиться доданими стороною обвинувачення до клопотання доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного і продовження раніше обраного щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним, а тому ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою винесена законно та обґрунтовано, з врахуванням вимог, передбачених КПК України.
Слідчий суддя, враховуючи зазначені обставини, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжувати протиправну діяльність обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.
Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без визначення застави, врахував наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується, що прокурором доведено як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про що свідчать матеріали кримінального провадження.
Слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, усі вони обґрунтовано покладені у висновок слідчого судді про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи співвідношення доцільності подальшого застосування тримання під вартою з особливістю тих дій, які слід провести для завершення досудового розслідування, а саме: провести експертизи; встановити та допитати додаткових свідків та очевидців; встановити потерпілих та допитати їх; отримати матеріали виконаних доручень; отримати матеріали проведених негласних слідчих розшукових дій; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, що виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою і погоджує його.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Судді: