Справа № 346/6/18
Провадження № 11-сс/779/285/2018
Категорія ст. 181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2018 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною. Вказує, що підстави для застосування запобіжного заходу не були доведені слідчим та прокурором в судовому засіданні. Щодо обґрунтованості підозри вказує, що твердження слідчого про те, що саме ОСОБА_8 домкратом наніс тілесне ушкодження середньої тяжкості є припущенням слідчого та суперечить висновку експерта № 19 від 15 лютого 2018 року, де зазначено, що у зв`язку з тим, що не вказані морфологічні характеристики ран, вказати дією якого предмета були спричинені дані тілесні ушкодження немає можливості. Зазначає, що твердження слідчого про те, що ОСОБА_10 за попередньою змовою осіб були нанесені тілесні ушкодження жодним висновком експерта не підтверджено, хоча є висновок експерта про те, що ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження. Вважає безпідставним зазначений ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_8 допитаний ще 31 грудня 2017 року, безпосередньо з`являвся до слідчого, приїжджав із-за кордону за першим телефонним викликом, в тому числі на процесуальну дію повідомлення про підозру. На її думку, також відсутній ризик незаконно пливати на потерпілого, свідків, оскільки показання свідків, висновки експертів відібрані ще на початку року, випадків спілкування з того часу не було. Зазначає, що жодних інших правопорушень з початку року ОСОБА_8 вчинено не було. Наголошує, що не досліджено обов`язковий елемент складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - суб`єктивну сторону. Вказує, що дії підозрюваного були спрямовані, в першу чергу, проти конкретних фізичних осіб, з якими виник конфлікт, як відповідь на їхні протиправні дії. Також зазначає, що слідчий суддя не врахував дані про фактичне місце проживання підозрюваного, а саме з сім`єю в АДРЕСА_1 . Вважає, що слідчий суддя неповно дослідив обставини, які вказують на обґрунтованість підозри, не перевірив наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу, не врахував практику Європейського суду з прав людини.

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2018 року клопотання слідчого задоволено частково, застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на шістдесят днів до 23 жовтня 2018 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у даному кримінальному провадженні, встановленою наявністю ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Послався на те, що підозрюваний ОСОБА_8 , усвідомлюючи міру покарання, передбачену за вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється, може переховуватись, оскільки має другий паспорт громадянина Литви, який слідчий суддя не має право вилучати у підозрюваного, відповідно, може в любий час покинути Україну, перетнувши кордон в любому напрямку. Відповідно, застосування іншого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання до підозрюваного, може бути недієвим запобіжним заходом. Слідчий суддя взяв до уваги той факт, що підозрюваний не є раніше судимий, не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, якій необхідно допомагати, характеризується виключно позитивно по місцю проживання. Щодо долученого до матеріалів клопотання захисником підозрюваного висновку експерта про побиття підозрюваного, то слідчий суддя зазначає, що за таких обставин підозрюваний має право у відповідності до ст. ст. 303-309 КПК України звернутись до органу досудового слідства з відповідною заявою про внесення відомостей про його побиття в той самий вечір до ЄРДР. Оцінку даному документу буде надано безпосередньо при розгляді кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній, просили застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, пояснили, що слідчий суддя зобов`язав підозрюваного ОСОБА_8 не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця постійного проживання, що в АДРЕСА_2 , що є адресою його зареєстрованого місця проживання, однак він фактично проживає разом з дружиною та дитиною по місцю проживання батьків дружини за адресою АДРЕСА_1 ;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 висловила свою незгоду щодо застосування виду запобіжного заходу домашнього арешту, просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є обґрунтованим, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, що відповідно до ст. 181 КПК України полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Домашній арешт застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу

Також, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про наявність достатніх підстав для застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки в суді першої інстанції знайшли своє підтвердження обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також підтвердження того, що більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт, буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам. При цьому слідчим суддею враховано в повній мірі обставини згідно з ст. 178 КПК України.

Так, 08 серпня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України (а.п. 40-41), а саме у вчиненні умисного грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб (хуліганство), та умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження).

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, які додано до клопотання, а саме: витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 31 грудня 2017 року (а.п. 4); рапортом працівника поліції від 30 грудня 2017 року № 13348 (а.п. 5); протоколом про прийняття заяви при вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується від ОСОБА_10 від 30 грудня 2017 року (а.п. 6); протоколом огляду місця події від 30 грудня 2017 року (а.п. 8-9); постановою про визнання речовим доказом (а.п. 10); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 03 січня 2018 року (а.п. 11); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 16 січня 2018 року (а.п. 12-13); висновком експерта № 19 (а.п. 14-15); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06 січня 2017 року (а.п. 19-20); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10 січня 2018 року (а.п. 21-22); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 10 січня 2018 року (а.п. 23-24); протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 16 січня 2018 року (а.п. 25-26); протоколами проведення слідчого експерименту (а.п. 31-36); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2018 року (а.п. 37); протоколом пред`явлення речей для впізнання від 31 травня 2018 року (а.п. 38); іншими доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг їх вчинити.

В той час, захисник заперечуючи в апеляційній скарзі наявність обґрунтованої підозри, не наводить переконливих тверджень, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів.

Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція захисника про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків.

При цьому, факт виконання підозрюваним свого процесуального обов`язку відносно явки до слідчого та слідчого судді, за наявності інших фактичних даних, на які вказує прокурор, та які вбачаються з долучених до клопотання доказів, не виключає можливості такої поведінки підозрюваного, яка полягає в переховуванні від органів досудового розслідування та суду. Те, що підозрюваний, маючи таку можливість, не впливав на потерпілого, свідків, експертів, саме по собі не свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на них, як невчинення підозрюваним правопорушень не може свідчити про відсутність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного, в тому числі наявність у підозрюваного паспорта громадянина Литви.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що більш м`який запобіжний заході відносно ОСОБА_8 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було наведено належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту відносно заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень жодним чином не виключають наявних та достатніх підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та не впливають на правильність висновків суду в цій частині.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що встановлені під час розгляду клопотання слідчого обставини давали підстави слідчому судді дійти висновку, що підозрюваний не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що полягатиме у забороні залишати житло у нічний період доби.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що не порушує прав обвинуваченого, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку передбаченому КПК України.

В той час, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичне місце проживання ОСОБА_8 знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи права та інтереси підозрюваного ОСОБА_8 , вважає доцільним зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця проживання, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Тому, на думку суду апеляційної інстанції ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 181, 194, 198, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, раніше несудимого, що депутатом не обирався, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з місця фактичного проживання, що в АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку.

Дані зобов`язання застосовуються до ОСОБА_8 на строк 60 днів з дати прийняття рішення слідчим суддею суду першої інстанції до 23 жовтня 2018 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення у розмірі 1 (одного) розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом поліції за місцем проживання підозрюваного після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3