АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1155/18 Справа № 215/5473/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_10 , 2014 року народження, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, офіційно не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001850, -

встановила:

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що той в період часу з 21 год. 01 жовтня 2017 року до 07 год. 20 хв. 02 жовтня 2017 року, приїхав до задньої частини буд. АДРЕСА_2 , після чого, за допомогою домкрату, зняв з автомобіля марки «ВАЗ-2107» чотири колеса в зборі (гума разом з дисками), спричинивши потерпілому матеріалі збитки на загальну суму 3 766 грн. 68 коп.

В період часу з 02 до 03 год. 22 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 приїхав до буд. АДРЕСА_3 , відчинив сарай, що належить ОСОБА_11 , проник до його приміщення, та почав виносити речі потерпілого. Але з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був зупинений потерпілим ОСОБА_11 . Загальна сума матеріальних збитків, які могли бути спричинені складає 3780 грн. 94 коп.

Злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і за даним законом йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75, п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор не погодився з даним рішенням. В своїй апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 винним себе не визнав, намагався ввести в оману органи досудового розслідування заявляючи. Вказані обставини свідчать про його зухвалу поведінку.

Визнав себе винним з метою задоволення його клопотання про заміну запобіжного заходу. Обвинувачений не вчинив жодних заходів для відшкодування спричинених збитків, а майно потерпілих було повернуто працівниками поліції.

При ухваленні обвинувального вироку судом не зазначено, що ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю, вчиняв нові умисні корисливі злочини після направлення іншого кримінального провадження щодо нього до суду.

Стверджує, що під час проведення досудового розслідування встановлено факт тиску на свідків та потерпілих по іншому кримінальному провадженню.

Вказує, що в резолютивній частині вироку зазначено, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком. Між тим, згідно з даною нормою, суд може звільнити від відбування покарання, а невід нього.

В запереченнях захисник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін.

Вказує на те, що з 05 березня 2018 року ОСОБА_7 знаходився під домашнім арештом. За цей час не переховувався від органів досудового розслідування, не впливав на свідків та потерпілих, не вчиняв нових злочинів.

В провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з липня 2017 року дійсно знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, однак до цього часу вирок по зазначеному кримінальному провадженню не ухвалено.

Посилається на те, що потерпілі під час судового слідства позови не заявили, претензій матеріального та морального характеру не висували, вирок не оскаржували.

Доводи апеляційної скарги про підтвердження факту тиску обвинуваченим на свідків та потерпілих по іншому кримінальному провадженню, не доведений. ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру з цього приводу.

Вказує, що обвинувачений визнав свою вину у скоєних злочинах, щиро розкаюється, працює, за місцем мешкання та проживання характеризується позитивно, знаходиться у фактичних шлюбних стосунках, має малолітню доньку на утриманні.

Потерпілі в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. З урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги.

В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, зокрема дані що характеризують обвинуваченого (т. 2 а.с. 126-132), співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який працевлаштований, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню доньку 2014 року народження, не судимого в силу ст. 89 КК України, наявність обставин, що пом`якшують покарання визнання вини та каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія погоджується з висновком суду про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів, із звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, відповідно до ст. 75 КК України та покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 6567 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, на думку колегії суддів є безпідставними.

Аналізуючи доводи скарги про те, що обвинувачений не вчиняв заходів для відшкодування спричинених потерпілим збитків, про вчинення злочину після направлення іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_7 до суду, про встановлення факту тиску на потерпілих, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, майно, викрадене у потерпілих, було повернуто останнім, цивільних позові у справі заявлено не було.

Наявність на розгляді суду іншого кримінального провадження щодо обвинуваченого, за відсутності ухвалення вироку щодо нього, встановлення факту тиску обвинуваченого на потерпілих і свідків по іншому кримінальному провадженню, не може прийматися до уваги при розгляді даного кримінального провадження.

За таких підстав доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Крім того, не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що в резолютивній частині вироку зазначено, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком, в той час як згідно диспозиції ч.1 ст. 75 КК України, суд може звільнити від відбування покарання, а не безпосередньо від покарання. На переконання суду апеляційної інстанції, має місце технічна помилка.

Істотні порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4