Справа № 444/2025/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/143/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Туркменістану, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 3 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Жовківського районного суду Львівської області від 3 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту; за ч.2 ст. 309 КК України - на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_6 остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 2 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набарання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 20.11.2017 року, тобто з часу фактичного взяття під варту.

На підставі пункту «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» у клопотанні засудженого ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування призначеного за даним вироком покарання відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 18.07.2017 року, приблизно о 21 год. 30 хв., знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконні дії у сфері обігу наркотичних засобів, з метою власного вживання без мети збуту, попередньо знайшовши на смітниках, що біля його будинку, макову соломку, виготовив з маку опій ацетильований, який зберігав у медичному пластиковому шприці у приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання, який 19.08.2017 року був виявлений та вилучений працівниками поліції.

Окрім цього, 20.07.2017 року, приблизно о 06 год., обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись на перехресті вулиць Львівської Могильницького, що у м. Рава-Руська, Жовківського району, Львівської області, маючи умисел на незаконні дії у сфері обігу наркотичних засобів, без мети збуту, переносив у зовнішній кишені штанів медичний пластиковий шприц, наповнений рідиною коричневого кольору, яку попередньо виготовив за місцем власного проживання у АДРЕСА_1 , та був затриманий працівниками поліції, які виявили у нього вищевказаний медичний пластиковий шприц, наповнений рідиною коричневого кольору.

Окрім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 05.09.2017 року, приблизно о 19 год., знаходячись у приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою м. Рава-Руська, вул. Коновальця, 10, Жовківського району, Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, підійшов до стелажу, де знаходилися зубні щітки, звідки таємно намагався вчинити крадіжку зубної щітки «Oral-B PRO EXPERT», вартістю 249 грн. 26 коп., шляхом запихання її у шкарпетку правої ноги, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був виявлений працівниками магазину «Єва».

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України. При обгрунтуванні вимог апеляційної скарги схиляється до змісту статті 66 КК України. Вказує на обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, а також дружини, яка перебуває у стані вагітності.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора - на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо покарання, з яким сторона захисту не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів (згідно з ч.3 ст. 12 КК України злочини, передбачені ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 309 КК України, є злочинами середньої тяжкості); обране з врахуванням обставин злочинів, їх наслідків; обставин, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, усунення заподіяної шкоди; особи обвинуваченого, який раніше судимий, посередню характеристику за місцем проживання; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені злочини. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України саме у виді арешту та за ч.2 ст. 309 КК України - позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Покликання сторони захисту на неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинуваченого, як на підставу зміни вироку колегія суддів до уваги не бере.

Призначивши ОСОБА_6 покарання шість місяців арешту, що не є максимальним для даного виду покарання, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, а також покарання два роки позбавлення волі, що також не є максимальним покаранням, передбаченим ч.3 ст. 309 КК України, що відповідає вимогам санкції ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 309 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочинів, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд першої інстанції остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 років, з чим колегія суддів погоджується.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 309 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 не вбачає.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України і в обґрунтування цього наведено дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Так, ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, судимість за який не знята та не погашена.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про неврахування судом першої інстанції щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів та відсутність обставин, що обтяжують покарання, то такі, на думку колегії суддів, є підставами для застосування положень ст. 69-1 КК України.

Твердження сторони захисту про неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, на утриманні якого перебувають двоє малолітніх дітей, а також те, що його дружина перебуває у стані вагітності, що є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, не можна вважати переконливим, позаяк ці дані і обставини, а саме наявність на утриманні малолітніх дітей існували до моменту вчинення злочинів і самі по собі безпосередньо не впливають на ступінь суспільної небезпечності ні вчинених злочинів, ні особи винного.

Обставин, які б дійсно беззастережно вказували на істотне зниження ступеня суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_6 злочинів, як того вимагає норма закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, апеляційна скарга обвинуваченого не містить, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України немає.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді двох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 3 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4