У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 12.09.2018 року, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва звернувся до суду із клопотання, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 12.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, про арешт майна.
З тексту клопотання вбачається, що Київською місцевою прокуратурою №4 міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000145 від 12.09.2018, за фактом заволодіння невідомими особами шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 . Згідно інформації Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 28.08.2018 №056/95-3559/2 власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про права власності на житло від 26.12.2003, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно розпорядження №59-727 від 26.12.2003.
Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також зазначено, що у вказаній квартирі з 21 листопада 1978 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала тільки одна ОСОБА_4 , яка була знята з реєстрації 24.09.2015. Станом на 16.10.2015 у квартирі за вказаної адресою ніхто не був зареєстрований.
Разом з тим, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (актуальна та деталізована інформація) власником вказаної квартири 28.02.2018 зареєстрований ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири №1592 від 18.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 . Інших записів (зроблених раніше) вказаний реєстр не містить, у тому числі й про особу (осіб), які володіли зазначеною квартирою раніше, до її продажу ОСОБА_5 .
Крім того, відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 17.09.2018 №61/01-16, договір купівлі-продажу вказаної квартири від 18.12.2012 ним не посвідчувався. Натомість, 18.12.2012 ним було посвідчено декілька договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі й за реєстровим номером №1592. Разом з тим, на бланку нотаріальних документів ВРХ№382952 посвідчено договір купівлі частки в статутному капіталі ТОВ за реєстровим номером №1596 від 18.12.2012, інформацію про витрачання цього бланку внесено до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів у той же день за кодом витрачання бланку «3 (інші договори)».
Таким чином, реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 здійсненна на підставі підробленого договору купівлі-продажу, шляхом обману. Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_4 ніхто спадщину не отримав, вказана квартира є відумерлою спадщиною та належить територіальній громаді міста Києва в особі Київради.
Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 17.09.2018 вказана квартира визнана речовим доказом.
Прокурор у судове засідання не з`явився, просив задовольнити клопотання у його відсутність, накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження.
Відповідно до ст. 172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме:
-квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя