АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року про накладення арешту у кримінальному провадженні 0001578,-

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва і підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0001578, яке було вилучене в ході проведення обшуку 09.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання органу досудового розслідування містить достатньо правових підстав для його задоволення у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, оскільки майно має ознаки такого, що містить дані про вчинення злочину, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України та є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001578.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, при цьому посилаючись на те, що він, як власник майна під час розгляду клопотання про накладення не був, ухвалу слідчого судді з суду не отримував, про ухвалу дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Також просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту. Апелянт вказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України те, що слідчий суддя помилково дійшов висновку, що вказане тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки дане твердження належним чином необґрунтоване та невмотивоване. Доказів того, що грошові кошти містять сліди злочину та були знаряддям його вчинення та були набуті кримінально протиправним шляхом матеріали провадження не містять.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте причину неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.
Колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання власника майна ОСОБА_6 , про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді при цьому, враховуючи практику ЄСПЛ (справа «Мушта проти України») та ст.6 Конвенції включаючи право на доступ до правосуддя вважає за необхідне поновити його з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ні власник майна, ні його представник присутніми не були, про ухвалу слідчого судді згідно наявної в матеріалах судового провадження інформації дізнались з Єдиного реєстру судових рішень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001578 за фактами таємного викрадення нафтопродуктів та нападу з метою заволодіння нафтопродуктами НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», а також умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст. 187, ч.4 ст.345 КК України . В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування цілком слушно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення в ході проведення обшуку 09.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останнєвідповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є метою забезпечення збереження речових доказів.

Перевіривши доводи органу досудового розслідування з приводу необхідності накладення арешту, встановивши достатність даних, які містяться у доданих до клопотання матеріалах та які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування щодо обставин вчинення злочину, врахувавши положення ст.ст. 98,170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України.

Оскільки з долучених до клопотання органу досудового розслідування вбачається факт кримінальних правопорушень передбачених за ч.4 ст.185, ч.4 ст. 187, ч.4 ст.345 КК України то будь які речі можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, то посилання апелянта на те, що власник майна не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, є необгрунтованим, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце в даному випадку. Також колегія суддів зважує і на ту обставину, що 09.11.2017 року постановою органу досудового розслідування майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовими доказами

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За встановлених обставин колегія суддів вважає доводи апеляції такими, що не ґрунтуються на матеріалах судової справи та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.98,117 131, 132, 170, 171, 172,173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року строк на апеляційне оскарження

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва і підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0001578, яке було вилучене в ході проведення обшуку 09.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4048 /2018 Категорія ст. 172 КПК України

Доповідач: ОСОБА_1