Справа № 199/7812/17
УХВАЛА
2018 року червня місяця 21 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0002112 від 17.07.2017 відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 291 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
педагога ОСОБА_9 ,
цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 291 КК України.

До суду 07.06.2018 від потерпілої ОСОБА_5 надійшло клопотання про забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема у клопотанні потерпіла ОСОБА_5 просила суд, накласти арешт на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_10 співмірними із заявленими позовом.
Суд, вислухавши думки учасників судового засідання, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.
Завданнями кримінального провадження, за змістом ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з положеннями ст. 22 КПК України Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення та захисту на суд - є не припустимим.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним з заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У роз`ясненнях, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», виходячи з принципу верховенства права та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними.
Таким чином, не є такою, що підлягає задоволенню вимога потерпілої про накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки дана вимога є неконкретизованою та не відповідає нормам ст. 171 КПК України. У свою чергу позивач, заявляючи дане клопотання не навів суду переконливих доказів того, що він був позбавлений можливості через об`єктивні підстави самостійно збирати та подавати до суду документи, інші докази, що стосувалися предмета клопотання, а саме виявлення належного майна та (або) грошових коштів, що належать відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 3, 22,131, 170-171, 369, 371, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_5 про накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_10 співмірними із заявленими позовом відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

21.06.2018