Справа № 497/1342/18
Провадження № 1-кп/500/505/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000503, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Авдарма Камратського району Республіки Молдова, особи без громадянства, маючого три класи освіти, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, тимчасово проживаючого АДРЕСА_1

раніше судимого:

24.06.2016 р. Болградським районним судом Одеської області за ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік шість місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи засудженим 24 червня 2016 року Болградським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців, на шлях виправлення не став та протягом визначеного іспитового строку повторно вчинив умисний злочин за таких обставин.

На початку серпня 2016 року, більш точні дати встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи єдиний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розташованого у гаражі, який перебував у володінні ОСОБА_6 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , тричі проникав до приміщення зазначеного гаражу, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 5 820 грн., з яким зникав з місця злочину, розпоряджаючись викраденим майном на свій розсуд.

Так, на початку серпня 2016 року, близько 23 години, точні дату та час встановити не надалось можливим, вперше проникнувши до гаражу крізь отвір у встановленій у вікні металевій решітці, попередньо знявши з вікна скло, ОСОБА_4 таємно викрав два автомобільних радіатори системи опалення автомобілю «Volvo-244» вартістю по 780 грн. за один, після чого з викраденим зник, відчинивши зсередини ворота, усунувши таким чином перешкоди при подальшому здійсненні злочинної діяльності.

Через два дні після виконання першого суспільно небезпечного діяння, що є частиною його єдиного злочинного умислу, на початку серпня 2016 року, близько 23 години, точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 через відкриті ним раніше двері знову проник до приміщення вказаного гаражу, звідки таємно викрав ще два автомобільних радіатори системи опалення автомобілю «Volvo-244» вартістю по 780 грн. кожний.

Далі, через два дні після виконання попереднього суспільно небезпечного діяння, що є частиною його єдиного злочинного умислу, на початку серпня 2016 року, близько 23 години, точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 у такий же спосіб знов проник до приміщення вказаного гаражу, звідки таємно викрав автомобільний стартер для автомобілю «Volvo-244» вартістю 1 400 грн., одноциліндровий двигун для компресору вартістю 450 грн., акумуляторний автомобільний кабель вартістю 150 грн., електроподовжувач довжиною 5 метрів вартістю 80 грн., електроподовжувач довжиною 10 метрів вартістю 100 грн., електроподовжувач довжиною 15 метрів вартістю 120 грн., електроподовжувач довжиною 20 метрів вартістю 160 грн. та електроподовжувач довжиною 40 метрів вартістю 240 грн.

Отже вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, характеристику та вартість майна, яке він викрав.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що тричі проникав до приміщення гаражу розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 5 820 грн., з яким зникав з місця злочину, розпоряджаючись викраденим майном на свій розсуд.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки про виклик до суду. Відповідно до обвинувального акту, матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, цивільний позов від нього до суду не надходив. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілого ОСОБА_6 з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України, дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.

У судове засідання не з`явився представник персоналу органу пробації, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином про що свідчить розписка про отримання повідомлення. Інспектор Ізмаїльського МРВ з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернувся до суду із заявою, якою просив розглянути досудову доповідь без його присутності. Відповідно ж до ч. 3 ст. 327 КПК України, неприбуття в судове засідання представника уповноваженого органу з питань пробації, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, не перешкоджає судовому розгляду.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_4 . При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд дійшов переконання, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочину доказане. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Згідно характеристики ОСОБА_4 є особою без постійного місця проживання, громадянства не має. Рідних на території України не має, зловживає алкогольними напоями, схильний до скоєння крадіжок особисто майна громадян.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якій ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як високий. Щодо можливості виправлення без позбавлення або обмеження волі органом пробації зроблений висновок про те, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю.

З урахуванням вказаних обставин, а саме того, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, того, що у нього відсутні обставини, що обтяжують його покарання, а також того, що він вчинив умисний корисливий злочин проти власності через невеликий проміжок часу (два місяці), після того, як його було засуджено за попереднім вироком, суд у відповідності до Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції за вчинений злочин. При цьому відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує те, що він вчинив злочин в період встановленого йому іспитового строку вироком Болградського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року, яким він засуджений за ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців.

Суд також враховує, що призначене ОСОБА_4 покарання по вказаному вироку у виді трьох років шести місяців позбавлення волі не відбуте ним повністю.

У зв`язку із зазначеним, вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину в період встановленого йому іспитового строку, слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд дійшов висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю відповідають усталеній судовій практиці, відображеній в абз. 4 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009р., відповідно до якої, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р., на даний час це ч. 3), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 із невідбутого ним покарання у виді трьох років позбавлення волі, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком сім місяців позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні був затриманий 20 липня 2018 року та досі тримається під вартою, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 20.07.2018 року відносно нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.п. 15 18), строк дії якого був продовженим у встановленому законом порядку ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2018 р. та спливає 17 жовтня 2018 року. З метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від призначеного покарання та вчинити інші злочини суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу відносно нього у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Крім того, суд вважає за необхідне зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2018 року до набрання вироком законної сили, виходячи в силу вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі Закон № 838-VIII), що набрав чинності 24 грудня 2015 року (пряма дія Закону №838-VIII) з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин за цим вироком у серпні 2016 року, тобто під час дії Закону № 838-VIII та до прийняття Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року та яким змінена редакція ч. 5 ст. 72 КК України.

При цьому суд враховує та керується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 29.08.2018 р. №663/537/17, з яким суд повністю погоджується та не вбачає підстав для відступлення від нього. Так у п.п. 102 103 вказаної постанови Велика Палати Верховного Суду зазначила таке: «102. Положення ч. 5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

103. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону №838-VIII)».

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

В силу ст. 71 КК України ОСОБА_4 з повністю невідбутого ним покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі за вироком Болградського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, сім місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_4 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та сім місяців.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 продовжити строк тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту, тобто з 20 липня 2018 року.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 20 липня 2018 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченим та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1