Справа № 425/1698/15-к
Провадження № 11-кп/782/174/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Сєвєродонецьку Луганської області в приміщенні Апеляційного суду Луганської області апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 22.03.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Чапаєво Булаєвського району Північно-Казахстанської області Казахстану, громадянин України, не працюючий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 25.09.2003 року Свердловським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 153, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 11 років,
визнаний винним та засуджений за ч.1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 187 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 187 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.2 ст. 153 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 22.03.2018 року.

Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.05.2015 року по 20.06.2017 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по 22.03.2018 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою.

Судові витрати на залучення експертів стягнуто з ОСОБА_7 у розмірі 7910,40 грн.

Питання про речові докази вирішені згідно ст. 100 КПК України.

В с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно; розбійних нападах, тобто, нападах з метою заволодіння чужим майном, поєднаних з насильством, небезпечним для життя і здоров`я осіб, які зазнали нападу, у тому числі із проникненням у житло; придбанні, носінні, зберіганні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу; задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства до потерпілої особою, раніше судимою за статтями 152 і 153 КК України, за наступних обставин.

В кінці листопада 2014 року ОСОБА_7 придбав без передбаченого законом дозволу, а саме шляхом привласнення знайденого, поблизу кар`єру у м.Суходольську Луганської області тротилову шашку та електродетонатор, які перевіз до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 та розібрав. Після цього ОСОБА_7 зберігав у квартирі без передбаченого законом дозволу вибухову речовину - 435,76 грамів амоніту та електродетонатор ЕДП.

02.03.2015 року ОСОБА_7 переніс вибухову речовину - 435,76 грамів амоніту, яка разом з металевим дротом та електродетонатором ЕДП утворюють вибуховий пристрій, до магазину «SPAR» за адресою: Луганська область, м.Рубіжне, вул. Визволителів, 98, де її було в торговому залі виявлено та вилучено працівниками поліції.

20.03.2015 року приблизно о 22 годині 55 хвилин біля під`їзду №1 буд. 23 по пр. Московський у м.Рубіжному Луганської області ОСОБА_7 відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , вихопивши з її сумки гаманець з грошима в сумі 230 гривень та 1000 російських рублів, а також її паспортом і банківськими та дисконтними картами, після чого з місця злочину втік, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в зазначеній сумі.

31.03.2015 року приблизно о 20 годині 40 хвилин біля пологового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 вчинив напад на ОСОБА_10 , спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців на передній поверхні правого передпліччя, а також загостреним металевим предметом спричинивши тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості у вигляді двох різаних ран тильної поверхні правої кісті, при цьому заволодів майном потерпілої: сумкою з гаманцем вартістю 200 гривень, блютузом гарнітурою «Вояджер Легенд» вартістю 1461,60 грн., плеєром вартістю 400 гривень, мобільним телефоном «Нокіа-206» вартістю 100 гривень, мобільним телефоном «Айфон» вартістю 5000 гривень, флеш-картою вартістю 100 гривень, паспортом та іншим майном потерпілої, яке не становить для неї матеріальної цінності, з яким втік, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в сумі 7261,60 грн.

Повторно, 31.03.2015 року приблизно о 21 годині 10 хвилин біля будівлі МНС по вул. Студентській у м.Рубіжному Луганської області ОСОБА_7 відкрито заволодів майном ОСОБА_11 , вирвавши в неї з руки сумку, в якій знаходився мобільний телефон «Самсунг» вартістю 199 гривень та інше майно потерпілої, яке не становить для неї матеріальної цінності, і з викраденим втік, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на зазначену суму.

01.05.2015 року приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_7 , побачивши біля під`їзду буд. АДРЕСА_3 ОСОБА_12 , наздогнав її біля дверей квартири АДРЕСА_2 вказаного будинку і, скориставшись відчиненими дверима, проти волі потерпілої, проник до приміщення квартири. В приміщенні квартири ОСОБА_7 закрив обличчя потерпілої за допомогою пальто і почав вимагати гроші, внаслідок чого ОСОБА_12 була вимушена вказати на місце зберігання на тумбі 150 гривень, якими ОСОБА_7 заволодів.

Після цього ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, подавляючи її волю, оскільки вона чинила опір руками, наніс їй не менше семи ударів кулаками по голові, та намагався душити шляхом накидання поліетиленового пакету і жіночої сумки на голову, вимагаючи передати гроші та матеріальні цінності.

Внаслідок застосування ОСОБА_7 насильства, ОСОБА_12 була вимушена передати йому банківські карти «Приватбанку» і «Укргазбанку», мобільний телефон «Samsung» вартістю 95 гривень, мобільний телефон «LG» вартістю 200 гривень, годинник «Луч» вартістю 260 гривень, ланцюг з хрестиком з металу жовтого кольору вартістю 100 гривень, а всього на загальну суму 655 гривень, яким ОСОБА_7 в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Під час вчинення розбійного нападу у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, реалізуючи який він наніс удари кулаками по голові ОСОБА_12 , зламав її опір і задовольнив з нею статеву пристрасть неприроднім способом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перерахувати йому строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 22.03.2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Посилаючись на порушення пунктів 1,3,4 ч.1 ст. 409 КПК України просить скасувати вирок і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд.

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_7 з доповненнями містить доводи щодо неповноти судового розгляду та невірної, на його думку, оцінки доказів, які не розглядаються колегією суддів, оскільки згідно з положеннями ч.2 ст. 394 КПК України з цих підстав вирок суду не може бути оскарженим.

Судовий розгляд було проведено відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав вину і дослідження доказів було визнано судом недоцільним. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також належним чином роз`яснив їм, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. За таких умов вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.2 ст. 153 КК України 7 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі, а на підставі ч.2 ст. 70 КК України 15 років позбавлення волі.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано суспільну небезпечність вчинених злочинів з огляду на їх тяжкість, самі обставини вчинення злочинів, які відзначаються цинічністю і аморальністю дій обвинуваченого. Також суд не врахував належним чином, що ОСОБА_7 був раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів і вчинив нові умисні, у тому числі тяжкі і особливо тяжкі злочини, через незначний проміжок часу після відбуття покарання. Ці дії свідчать також про відсутність щирого каяття і безпідставне врахування судом цієї обставини у якості такої, що пом`якшує покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги частково, зокрема, просив призначити покарання за ч.3 ст. 187 і ч.1 ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі стоком на 10 років з конфіскацією всього майна, просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора і підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст. 153, частинами 1 і 2 ст. 186, частинами 1 і 3 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України відповідають матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 65 КК України, суд, при призначенні покарання винній особі, повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що суд першої інстанції при постановленні вироку та при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання, не виконав належним чином вимог п.3 ч.1 ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень і особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти статевої свободи і статевої недоторканості особи і знову вчинив аналогічний злочин, внаслідок чого призначив покарання в розмірі, яке за своєю мірою є явно несправедливим через м`якість.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів при призначенні ОСОБА_7 покарання враховує ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться як до злочину середньої тяжкості, так і до тяжкого і особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти статевої свободи і статевої недоторканості особи і знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень і небажання стати на шлях виправлення; суспільну небезпечність вчинених злочинів з огляду на їх тяжкість, самі обставини вчинення злочинів, які відзначаються цинічністю і аморальністю дій обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахував у якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 щире каяття.

Верховний Суд України в ухвалі від 16.10.2007 року зазначив, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
Даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій у кримінальному провадженні не встановлено, оскільки він вчинив злочини через незначний проміжок часу після відбуття покарання, в подальшому не тільки не виявив бажання виправити ситуацію, яка склалася внаслідок вчинення ним кримінальних правопорушень, а навіть не вибачився перед потерпілими, що в сукупності свідчить про відсутність у нього щирого каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 є рецидив злочинів та вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

За таких умов, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора і відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання і ухвалити новий вирок, яким застосувати до ОСОБА_7 більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій статей, за яким його визнано винним, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, проте у розмірі, який не перевищує покарання, призначеного вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17.03.2017 року, оскільки цей вирок скасовувався не у зв`язку із необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Апеляційна скарга обвинуваченого щодо перерахування йому строку попереднього ув`язнення задоволенню не підлягає, оскільки суд зарахував строк попереднього ув`язнення у строк покарання ОСОБА_7 у відповідності з діючими редакціями ч.5 ст. 72 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на які посилається в апеляції обвинувачений, і які тягли би за собою скасування вироку колегія суддів не встановила, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 22.03.2018 року,

відносно ОСОБА_7 , яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 153, частинами 1 і 2 ст. 186, частинами 1 і 3 ст. 187, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 70 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч.1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки,

за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 187 КК України 5 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

за ч.2 ст. 153 КК України 6 років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 14 серпня 2018 року.

У строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.05.2015 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по 13 серпня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На вирок можуть бути подані касаційні скарги учасниками судового провадження безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3