Справа № 461/5889/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Клепачів Ківерцівського району Волинської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2018 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України

в с т а н о в и в:

В період часу з 23:00 год.25.07.2018 по 10:47 год. 26.07.2018 ОСОБА_4 , перебуваючи по вул.Кривоноса, 3-А у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи наявний у нього дублікат ключів до транспортного засобу, незаконно, поза волею потерпілого, заволодів автомобілем марки «Mazda Premacy 2.0 TDI», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким на законних підставах на території України користується ОСОБА_6 , вартістю 45400 грн., після чого був виявлений та затриманий працівниками поліції в по вул.Київській, 30 у с.Малехів Жовківського району Львівської області.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України є правильною, оскільки останній вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, раніше судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому, слід призначити покарання у виді позбавлення волі у виді п`яти років позбавлення волі в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії, а саме ч.2 ст.289 КК України, оскільки саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення засудженого.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки «Mazda Premacy 2.0 TDI», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; техпаспорт; 2 пари ключів запалення; страховий поліс; картку проїзду залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .

СD-R диск - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: 26.07.2018 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити в силі до вступу вироку в законну силу.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1