УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 юриста 2 класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України,
ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 юриста 2 класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, а саме на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , заборонивши розпоряджатися вказаним об`єктом житлової нерухомості

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000589 від 11.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України.

При цьому, як вказує далі у клопотанні прокурор, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою, під виглядом укладення договору позики та іпотечного договору, шляхом обману та зловживання довірою заволоділи грошовими коштами ОСОБА_4 в сумі 32 500 Євро, а також вчинили дії спрямовані на заволодіння нерухомим майном останньої, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

При цьому, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 належить потерпілій ОСОБА_4 на праві приватної власності та перебуває під забороною відчуження.

Постановою від 15.09.2017 квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

У зв*язку із зазначеним, зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому, для запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження вказаного нерухомого майна, та його збереження як речового доказу у даному кримінальному провадженні, на вказане нерухоме майно прокурор просить накласти арешт.

Прокурор у судове засідання не з*явився, подавши до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, доводи клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження №0000589 від 11.09.2017 року вбачається, що досудове розслідування у ньому здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме щодо вчинення відносно ОСОБА_4 невстановленими особами шахрайських дій, внаслідок чого останній завдано шкоду на суму 32 500 євро, оскільки саме таке формулювання розслідуваного кримінального правопорушення внесено до витягу з ЄРДР.
При цьому, прокурор у клопотанні просить накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , заборонивши розпоряджатися вказаним об`єктом житлової нерухомості.

Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правову підставу для арешту вказаного нерухомого майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
Так, прокурором у клопотанні не доведено, що нерухоме майно, на яке необхідно накласти арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000589 від 11.09.2017 за ч. 4 ст. 190 України та, як наслідок, може бути використано як доказ в даному кримінальному провадженні.
При цьому, не зважаючи на те, що у вказаному кримінальному провадженні постановою від 15.09.2017 квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні з підстав того, що остання є предметом кримінального правопорушення, у той же час вказане процесуальне рішення прокурора відповідно до вимог ст.110 КПК України належним чином не вмотивоване.

Окрім іншого, вказане процесуальне рішення від 15.09.17 р. також не містить обгрунтування, на підставі яких даних прокурор прийшов до висновку щодо відповідності нерухомого майна ознакам речового доказу, а посилання щодо вчинення дій переліком осіб з метою заволодіння нерухомим майном жодними доказами з матеріалів кримінального проваджнння не підтверджено

Слід також зауважити, що саме по собі укладення між фізичними особами договору позики та іпотечного договору, про що йдеться у клопотанні, без належного доказового обгрунтування, не може свідчити про вчинення дій щодо заволодіння нерухомим майном
Відповідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Однак, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді вбачається, що прокурором не доведено належними та достовірними даними існування обставин, які б давали підстави для заборони або обмеження користування, розпорядження майном.
Таким чином, прокурором належним чином не обґрунтовано та не доведено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КК України для накладення арешту на нерухоме майно.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Керуючись вимогами ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий судя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 юриста 2 класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1