УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000213 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000213 від 04.03.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Обґрунтовуючи доводи клопотання посилається на те, що СУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000213 за ч.4 ст.187 КК України.
На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2017 було проведено обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 в ході якого було виявлено та вилучено готівкові кошти в сумі 301500 (триста одна тисяча п`ятсот) доларів США та 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) Євро.
Зазначає, що вказані грошові кошти частково можуть бути предметом кримінального правопорушення та здобуті внаслідок вчинення злочину або є доходами від них, тобто відповідають ознакам ст.98 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження вказаних вище речових доказів, враховуючи, що вищевказане майно, вилучене у ході проведення обшуку, відповідає критеріям, зазначеним у ст..98 КПК України та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадження, крім того з метою відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, забезпечення цивільного позову, з цих підстав слідчий просив накласти арешт на вказане майно.
У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомленні належним чином та завчасно
Представник володільця майна - адвокат ОСОБА_3 заперечував проти накладення арешту, вказуючи на те, що вилучення кошти, які вилучені слідчим не відповідають ознакам ст.98 КПК України, не є предметом злочину чи майном здобутим внаслідок вчинення злочину. Крім того, звернув увагу на необгрунтованість клопотання слідчого в частині щодо співмірності розміру шкоди внаслідок вчинення злочину та розміру грошових коштів на яке слідчий просив накласти арешт. Також вказав, на наявність рішень слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотання про арешт зазначеного майна та якими було зобов`язано орган досудового розслідування повернути вказане майно володільцю, зазначене також знайшло своє підтвердження ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2018.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника володільця майна, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Як встановлено слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000213 від 04.03.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2017 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого слідчим вилучені грошові кошти в сумі 301500 (триста одна тисяча п`ятсот) доларів США та 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) Євро.
Співставляючи зміст ухвали слідчого судді про обшук та протокол обшуку, вбачається, що дозволу на вилучення грошових коштів не надавалось, а вилучені грошові кошти не наділені тими ознаками на вилучення яких прямо вказано в ухвалі суду.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже спірні грошові кошти набули статусу тимчасово вилученого майна.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст..132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Окрім цього, слідчим не обґрунтовано, яким чином зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що слідчий декілька разів звертався до суду з клопотанням про арешт вилучених за місцем проживання ОСОБА_6 грошових коштів, у задоволенні якого щоразу слідчими суддями було відмовлено в тому числі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2018.

Згідно вимог ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна має бути подано не пізніше наступного робочого дня з після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі у якої його було вилучено.

Необхідність виконання вимог вказаної статті також було відображено у рішенні слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси за результатом розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 згідно якого вказану скаргу задоволено та зобов`язано слідчого у кримінальному провадженні № 0000213 повернути тимчасово вилучене майно, що було вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Попри зазначене, слід окремо звернути увагу, що з моменту відмови слідчих суддів у накладення арешту на тимчасово вилучене мано, до чергового звернення слідчого з клопотанням про його арешт пройшов значний проміжок часу. Разом з цим, будь яких ініціатив зі сторони обвинувачення про поновлення пропущеного строку чи даних на обгрунтування наявності підстав, що послугували такому тривалому проміжку часу для повторного звернення, матеріали клопотання не містять.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В той же час,слідчий обгрунтовуючи доводи клопотання посилається на необхідність накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні у розумінні вимог ст..132 КПК України, оскільки, як встановлено, майно на яке слідчий просить накласти арешт є тимчасово вилученим та підлягає поверненню володільцю.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слід окремо зазначити, що в даному випадку, при наявності декількох судових рішень, якими зобов`язано слідчого повернути майно, майно володільцю не повернуто, а тому вбачається безумовне порушення п.14 ст.3 КПК України, ст.21 КПК України, якою визначено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

З урахуванням наведеного у задоволенні вказаного клопотання належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 167, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000213 про арешт майна, що було вилучене 01.06.2017 за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме грошових коштів у сумі 301500 (триста одна тисяча п`ятсот) доларів США, 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) Євро.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 29.05.2018.

Слідчий суддя: