Постанова
Іменем України
17 жовтня 2018 р.
м. Київ
Справа № 545/1098/16-к
Провадження № 51-2404км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 з доповненнями до неї на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року в межах кримінального провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Полтавського районного суду від 08 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 23 грудня 2015 року близько 19 год. разом з потерпілим ОСОБА_8 перебували за місцем їх спільного проживання, а саме, за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали алкогольні напої. В ході сварки, що виникла раптово, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , наніс останньому два удари кухонним ножем в область лівої частини грудної клітини, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечні для життя в момент їх спричинення, в результаті чого настала смерть потерпілого ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_6 відтягнув труп ОСОБА_8 до сараю, де він 24 грудня 2015 року о 21 год. був виявлений працівниками поліції.

Також на тілі потерпілого були виявлені легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року зазначений вирок місцевого суду змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на доказ доведеності вини відмову підозрюваного проводити слідчий експеримент на досудовому слідстві. В решті вирок суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про перегляд судових рішень та про призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушено право ОСОБА_6 на захист, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок ґрунтується на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказується, що ОСОБА_6 захищався від дій ОСОБА_8 і в діях засудженого відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 115 КК, що злочин вчинено у стані сильного душевного хвилювання. Зазначається про відсутність в матеріалах провадження висновку судово-психіатричної експертизи та неповноту судового розгляду.
У доповненнях до касаційної скарги засуджений вказує на те, що він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, що в обвинувальному акті не сформульоване обвинувачення, що експерту не було постановлено питання щодо способу вчинення кримінального правопорушення.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримали касаційну скаргу, зазначали про незаконність судових рішень.
Прокурор не підтримала касаційну скаргу, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
Разом з тим, доводи касаційної скарги засудженого з доповненнями до неї є необґрунтованими.
Так, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, обґрунтував, зокрема, такими доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 24.12.2015 р., висновком судово-медичного експерта № 1383 від 27.01.2015 та № 1383-а від 02.02.2016 р., висновком судово-медичної експертизи № 1916 від 14.01.2016 р., висновком судово-медико-криміналістичної експертизи № 21-МК від 28.12.2015 р., висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 116 від 30.12.2015 р., а також висновком судово-психіатричної експертизи № 43 від 29.01.2016 року.

При цьому суд першої інстанції, виходячи з вимог ст. 94 КПК, повно, всебічно і неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, надав кожному з доказів відповідну юридичну оцінку з огляду на його належність, допустимість та достовірність, і дійшов висновку, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК. Такого ж висновку дійшов і суд апеляційної інстанції, який переглядав кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, доводи якої, зокрема, аналогічні доводам касаційної скарги засудженого.
Згідно з положеннями ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. При цьому перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту. Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Поряд з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що він перебував у стані необхідної оборони і був змушений захищатися від протиправних дій потерпілого, не підтверджується жодним з доказів, які містяться у кримінальному провадженні.
Так, зазначені твердження спростовуються зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , висновком судово-медичної експертизи та поясненнями у суді експерта ОСОБА_14 , при цьому наведені докази узгоджуються між собою і підстав вважати їх сумнівними та суперечливими у суду касаційної інстанції немає, як немає підстав вважати неправильною оцінку, яка була дана судом першої інстанції зазначеним доказам.
При цьому судами першої та апеляційної інстанцій вказано, що доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що потерпілий впав на ніж, коли ОСОБА_6 захищався від протиправних дій потерпілого, спростовуються кількістю виявлених у загиблого ножових поранень у серце, значною довжиною ранових каналів, що свідчить про застосування достатньої для цього сили, змінами положення клинка ножа в рані.
Також вказані доводи засудженого спростовуються і висновком судово-психіатричної експертизи № 43 від 29.01.2016 року, яка міститься в матеріалах провадження, та відповідно до якої ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, яким-небудь психічним захворюванням не страждав як і не знаходився в тимчасово хворобливому стані, а перебував у стані алкогольного сп`яніння, коли міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому виражена у засудженого емоційна нестійкість, високий індекс психопатизації зі схильністю до антисоціальних вчинків та алкоголізації не могли суттєво вплинути на його поведінку на час інкримінованого йому діяння.
Крім того наявність зазначеного висновку судово-психіатричної експертизи у матеріалах провадження спростовує, також, доводи ОСОБА_6 , наведені у касаційній скарзі з доповненнями, щодо порушення його права на захист, яке полягало у тому, що зазначена експертиза була призначена, проте не була проведена.
При цьому цей висновок судово-психіатричної експертизи вказує і на безпідставність твердження засудженого щодо його перебування у стані афекту.
Необґрунтованими, також, є доводи засудженого щодо невстановлення судом першої інстанції механізму та способу вчинення злочину. Зазначені доводи спростовуються висновками судово-медичних та кримінальністичних експертиз.
За таких обставин, враховуючи, обставини кримінального провадження, спосіб, знаряддя вчинення злочину (ніж), кількість, характер і локалізацію поранень (два удари у життєво важливий орган серце), механізм їх спричинення, поведінку засудженого (те, що він не вчинив жодних дій, щоб надати потерпілому медичну та іншу допомогу, після вчинення злочину відтягнув труп до сараю), Верховний Суд вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до яких ОСОБА_6 діяв виключно з умислом, спрямованим на вбивство ОСОБА_8 , є правильними і належним чином мотивовані.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин провадження, Суд вважає, що судові рішення відносно ОСОБА_6 є законними, обґрунтованими та вмотивованими.
Разом із тим, доводи, які засуджений наводить у касаційній скарзі з доповненнями, які стосуються оцінки доказів та фактичних обставин кримінального провадження, згідно з вимогами ст. ст. 433, 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Поряд з цим вказані доводи наводились захисником в апеляційній скарзі і були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції. Цим доводам апеляційний суд дав відповідну юридичну оцінку і навів в ухвалі свої висновки.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд підстав для зміни та скасування судових рішень не знаходить.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга засудженого з доповненнями до неї є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 з доповненнями до неї залишити без задоволення, вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3