Постанова
Іменем України
03 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 610/2488/16-к
провадження № 51-639км17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000830, за обвинуваченням
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 14 червня

2017 року засуджено:
ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк
4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винуватими у тому, що вони за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 06 травня 2016 року близько 02:30 на автодорозі Бакалія Гусарівка

в Балаклійському районі Харківської області автомобілем ВАЗ-211150,

д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , наздогнали та заблокували рух автомобіля ГАЗ-3110, д.н.з. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_11 ногою розбив скло

дверей та витягнув водія ОСОБА_9 , якому, застосовуючи фізичне насильство,

що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав декілька ударів кулаком у ліве око, спричинивши легке тілесне ушкодження у виді гематоми,

а ОСОБА_12 завдав удару кулаком в обличчя пасажиру ОСОБА_10

та заволодів належними йому грошовими коштами в сумі 600 грн.
Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обшукали зупинений автомобіль

та відкрито викрали належні ОСОБА_10 5 каністр міндобрив та пакет

з канцтоварами загальною вартістю 33 544,75 грн.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186 КК кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 ,посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого ОСОБА_11 , порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в цьому суді. Зазначає, що апеляційний суд призначив ОСОБА_11 занадто суворе покарання, без урахування даних про його особу, зокрема того, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, активно сприяв у розкритті злочину, повернув викрадене майно потерпілому та відшкодував завдані збитки. Поза увагою суду апеляційної інстанції залишились конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема опосередкована роль ОСОБА_11 у його вчиненні, позитивні характеристики останнього, який є студентом та має поганий стан здоров`я.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_12 на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить звільнити його від відбування призначеного покарання із випробуванням

на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування цих вимог зазначає, що апеляційний суд призначив ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, чим порушив вимоги

ч. 2 ст. 416 КПК та погіршив його становище, оскільки попередній вирок місцевого суду від 06 жовтня 2016 року, яким обвинуваченому було призначено покарання

у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК, скасовано ухвалою апеляційного суду від 26 січня 2017 року не з підстав задоволення скарги прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку

з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Також апеляційний суд проігнорував установлені місцевим судом обставини (щире каяття ОСОБА_12 , який уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується), на підставі яких місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування

до ОСОБА_12 положень ст. 75 КК.
Вимоги та доводи касаційних скарг потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 . Потерпілі зазначають, що пробачили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повністю відшкодували завдану шкоду.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав подані касаційні скарги, а прокурор заперечувала проти їх задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , правильність кваліфікації їх дій у касаційних скаргах захисники та потерпілі

не оспорюють.
Що стосується доводів ОСОБА_8 та потерпілих щодо порушення апеляційним судом вимог ст. 416 КПК, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та потягнуло за собою суворість призначеного ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання, то вони є обґрунтованими.
Згідно з приписами ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції закону,

що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості такого діяння, даних про особу винного й обставин, що пом`якшують

і обтяжують покарання.
Для реалізації визначених законом цілей кримінальної відповідальності суди мають керуватися загальними засадами призначення покарання, до яких належать, зокрема, принципи індивідуалізації та справедливості. Справедливість заходу примусу має визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Указана категорія,

як зазначено Конституційним Судом України у рішенні № 15-рп/2004, передбачає, що покарання за злочин має бути домірним вчиненому діянню.
Разом із тим при обранні заходу примусу суд зобов`язаний дотримуватись установлених кримінальним процесуальним законом обмежень, серед яких закріплений у ч. 2 ст. 416 КПК принцип недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого без апеляційного приводу після скасування вироку судом апеляційної інстанції. В цьому разі при новому судовому розгляді допускається призначення більш суворого покарання, ніж було обрано

за попереднім вироком, лише за умови, якщо вирок було скасовано

за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення заходу примусу.
Таким чином, посилення покарання за результатами нового розгляду справи допускається виключно при існуванні двох умов: оскарження попереднього вироку в апеляційному порядку прокурором, потерпілим або його представником через обрання занадто м`якого заходу примусу; прийняття апеляційним судом рішення про скасування вироку саме за вказаними доводами.
Якщо ж вирок було скасовано в апеляційному порядку на інших підставах,

сам по собі факт оскарження його через м`якість покарання учасниками процесу

зі сторони обвинувачення не усуває процесуальних обмежень, установлених

ч. 2 ст. 416 КПК.
Як убачається з матеріалів справи, Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 26 січня 2017 року скасував вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за яким кожного з них було звільнено від відбування призначеного у виді позбавлення волі на строк 4 роки покарання на підставі ст. 75 КК і призначено новий розгляд у суді першої інстанції (т. 1, а.к.п. 119-121). Указаний вирок було скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції на підставі лише істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Висновків суду апеляційної інстанції про неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність і, як наслідок, м`якості призначеного покарання зазначена ухвала не містить.
Установлені апеляційним судом обставини, які стали підставою для скасування вироку першої інстанції в розумінні положень ст. 416 КПК, виключали призначення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання, яке би погіршило їх становище, за умови доведення їх винуватості у вчиненні кримінального правопорушення під час повторного розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Як убачається з вироку місцевого суду, при повторному розгляді кримінального провадження цей суд дотримався указаних вимог кримінального процесуального закону, оскільки призначив обвинуваченим остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. При цьому суд урахував як обтяжуючі,

так і пом`якшуючі покарання обставини, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочину, особи обвинувачених, те, що вони позитивно характеризуються, щире каяття, повне відшкодування завданої злочином шкоди

та інші обставини, в тому числі й ті, на які посилаються захисники та потерпілі

в касаційних скаргах.
Дотримуючись вимог ст. 50 КК, зважаючи на конкретні обставини справи, відсутність даних, які би безумовно свідчили про неможливість досягти мети покарання і виправлення обвинувачених в умовах здійснення контролю

за поведінкою кожного з них, місцевий суд дійшов мотивованого висновку

про застосування до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 положень ст. 75 КК та звільнив

їх від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК.
Однак апеляційний суд необґрунтовано скасував указаний вирок місцевого суду

в частині призначення покарання і призначив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання без застосування ст. 75 КК, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 416 КПК.
Зважаючи на зазначене вирок апеляційного суду не можна визнати вмотивованим та обґрунтованим, а тому він підлягає зміні на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК.
Таким чином касаційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 слід задовольнити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року

щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змінити.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного

за ч. 2 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки,

якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину

і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_11 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного

за ч. 2 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки,

якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину

і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_12 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК,

а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи

або навчання.
У решті вирок апеляційного суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3