Постанова
Іменем України

19 червня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року та засудженого ОСОБА_6 на вирок та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року,

відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Добропіллі Донецької області, засудженого за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Зміст вимог касаційних скарг
Прокурор виклав вимогу до суду про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування наведеного вказує, що при ухваленні вироку апеляційний суд не дотримався вимоги ч. 4 ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки в резолютивній частині вироку не зазначив покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, а лише вказав остаточне покарання за сукупністю злочинів. Також, суд апеляційної інстанції не надав оцінки щодо неправильного призначення судом першої інстанції додаткових покарань в однаковому розмірі, що не підлягають складенню за сукупністю шляхом поглинення.

Засуджений ОСОБА_6 виклав вимогу до суду про скасування ухвали та вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивував істотним порушенням апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не поновив строк на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, за наявності для цього підстав. При оскарженні вироку апеляційного суду зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації його дій саме за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційнорозпорядчих та адміністративногоспо-дарських функцій, на строк два роки; за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виконан-ням організаційнорозпорядчих та адміністративногосподарських функцій, на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційнорозпорядчих та адміністративно господар-ських функцій, на строк два роки.

На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком суду також вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Судові рішення суду апеляційної інстанції
2.2.1 Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернуто його апеляційну скаргу.

2.2.2 Вироком Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційнорозпорядчих та адміністра-тивногосподарських функцій, на строк два роки.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_6 13 березня 2012 року зареєстрований як фізична особа підприємець, перебуває на обліку Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції як платник податків, має найманих працівників, які на умовах укладених з ним договорів сприяють у здійсненні підприємницької діяльності, є службовою особою, виконує організаційнорозпорядчі функції та має повноваження на проведення електромонтажних та інших спеціалізованих будівельних робіт.
01 жовтня 2015 року між Криворізькою сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_6 укладено договір № 22 на виконання робіт з установки системи автоматичного керування водопостачання на вул. Комсомольській в с. Криворіжжі Добропільського району Донецької області на суму 20 500 грн.
05 жовтня 2015 року ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, з корисловою метою, для заволодіння грошовими коштами Криворізької сільської ради, знаходячись в АДРЕСА_1 ) і достовірно знаючи про те, що будівельні роботи з установки системи автоматичного керування водопостачання на вул. Комсомо-льській в с. Криворіжжі Добропільського району Донецької області не виконано, будучи відповідальною особою в забезпеченні виконання робіт належної якості і об`єму, зловживаючи своїм службовим становищем, вніс до акта приймання будівельних робіт № 1 за жовтень 2015 року форми КБ-2в завідомо неправдиві відомості щодо виконання робіт за цим об`єктом у повному обсязі, завіривши своїм підписом та печаткою і надав цей акт замовнику. Зазначений акт після підпису з боку замовника особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, став підставою для перерахування 07 жовтня 2015 року із місцевого бюджету Криворізької сільської ради грошових коштів в сумі 20 500 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_6 , якими незаконно заволодів.
Також 02 листопада 2015 року між Криворізькою сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_6 укладено договір № 150 на виконання поточного ремонту внутрішньої електромережі в дитячому дошкільному закладі «Сонечко» в с. Криворіжжі Добропільського району Донецької області на суму 5 995 грн.
Крім того, 04 листопада 2015 року ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, з корисливою метою, для заволодіння чужим майном, знаходячись в АДРЕСА_1 ) і достовірно знаючи про те, що будівельні роботи з поточного ремонту внутрішньої електромережі в дитячому дошкільному закладі «Сонечко» в с. Криворіжжі Добропільського району Донецької області не виконано в повному обсязі, зловживаючи своїм службовим становищем, вніс до акта приймання будівельних робіт № 1 за листопад 2015 року форми КБ-2в на вказаний об`єкт завідомо неправдиві відомості щодо завищення вартості виконаних робіт на суму 1 854,06 грн, завіривши своїм підписом та печаткою і надав цей акт замовнику. Зазначений акт після підпису з боку замовника особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, став підставою для перерахування 09 листопада 2015 року з місцевого бюджету Криворізької сільської ради грошових коштів у сумі 5 995 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_6 , у тому числі, за невиконані роботи в розмірі 1 854,06 грн. Таким чином ОСОБА_6 повторно незаконно заволодів коштами в сумі 1 854, 06 грн.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого, стверджуючи про її необґрунтованість. Вважає, що строк на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції пропущено, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку, відмовивши засудженому в поновленні такого строку.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.1.1 Стаття 117. Поновлення процесуального строку
Частина 1. Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

4.1.2 Стаття 420. Вирок, ухвала про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру суду апеляційної інстанції
Частина 2. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

4.1.3 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

4.2 Практика Європейського суду з прав людини
4.2.1 Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»
Пункт 41. Суд зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
5.1.1 За доводами касаційної скарги засудженого
Частково, лише в частині оскарження ухвали апеляційного суду про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду від 13 липня 2016 року [4.1.1, 4.1.3].

5.1.2 За доводами касаційної скарги прокурора
Повністю, щодо недотримання апеляційним судом вимог процесуального закону при постановленні вироку від 09 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 [4.1.2, 4.1.3].

5.2 Щодо відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції
Доводи засудженого ОСОБА_6 про порушення кримінального процесуального закону, оскільки суд не поновив строк на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, за наявності для цього підстав, про які ним у клопотанні зазначалося, є необґрунтованими.
Пропущений із поважних причин строк, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду [4.1.1].

Строк поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини його пропуску. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами або труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Суд, вирішуючи клопотання про поновлення строку, не знайшов підстав для його задоволення, з огляду на неповажність наведених причин пропуску строку.

5.3 Щодо істотних порушень вимог процесуального закону апеляційним судом
Доводи прокурора про неусунення апеляційним судом порушень закону, допущених судом першої інстанції при призначенні додаткових покарань, є необґрунтованими. Наведені порушення не вплинули на законність судового рішення, при їх виправленні це не покращило б становище засудженої особи з огляду на призначене покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення. Крім того, в апеляційній скарзі прокурора питання про усунення наведених порушень процесуального закону перед апеляційним судом не порушувалось.

5.4 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості на цьому етапі дати оцінку правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність судами в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 , оскільки апеляційний суд вказані доводи засудженого в апеляційному порядку не перевіряв через відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку.
При цьому апеляційний суд діяв відповідно до вимог процесуального закону при розгляді апеляційної скарги прокурора, тобто в її межах, лише щодо покарання.

Керуючись статтями 376, 436, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року у кримінальному провадженні відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3