Справа № 296/7044/18
УХВАЛА
Іменем України

23 липня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане до суду в рамках кримінального провадження № 0000184, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого директором Рівне-Транс-Груп, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018 р. до слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира звернувся слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000184, внесеного до ЄРДР 20.07.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України.

В клопотанні посилається на те, що ОСОБА_5 , є власником автобуса D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 07.10.2016 р., виданого Регіональним сервісним центром МВС у Волинській області 0741.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно вимог статті 33 Закону України «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку.

Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Так, ОСОБА_5 , будучи власником транспортного засобу достовірно обізнаним та усвідомлюючи, що належний йому транспортний засіб автобус - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідає вимогам ПДР України, що пред`являються до експлуатації транспортних засобів, зокрема про те, що в порушення вимог п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №607 від 20.07.2010 року «Про порядок переобладнання транспортних засобів» вказаний транспортний засіб дообладнано двома додатковими місцями, що призвело до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, колісної бази чи колісної формули автобусу, а в порушення вимог 31.4.1. ПДР України змінено конструкцію гальмівної системи автобусу, що виразилось у відключенні дроту системи «ABS» заднього правого колеса та пошкодження дроту системи «ABS» переднього правого колеса, та в порушення вимог п.31.4.5.г) ПДР України на задню вісь автобусу встановлено шини з різними типами малюнків протектора, які останній міг самостійно виявити, в порушення вимог п.31.1. ПДР України, не забезпечив технічний стан транспортного засобу та його обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації, що є грубими порушеннями правил експлуатації транспорту та за наявності яких, згідно вимог п.31.4. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів.

Незважаючи на це, ОСОБА_5 , 19.07.2018 близько 14 год. 00 хв. достовірно знаючи про вказані порушення, випустив в експлуатацію завідомо технічно несправний транспортний засіб автобус - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою отримання прибутку, шляхом надання усної згоди допустив до керування вказаним транспортним засобом, водія ОСОБА_7 , що призвело до наступного.

Так, 20 липня 2018 року близько 10 год. 35 хв. водій ОСОБА_7 , в порушення вимог пункту 2.9.6), перебуваючи у стані стомлення, керував автобусом - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював перевезення пасажирів у кількості 18 осіб за маршрутом Київ-Рівне. Рухаючись вказаним автобусом по правій смузі автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Рівне, водій ОСОБА_7 на 127 км+161.0 м автошляху, поблизу с. Глибочиця, Житомирського району, Житомирської області здійснив зіткнення з напівпричепом марки «Hymbaur» р.н. НОМЕР_3 у складі сідлового-тягача «DAF-XF 95», р.н. НОМЕР_4 , яким у правій смузі попереду в попутному напрямку керував водій ОСОБА_8 ..

Внаслідок даної ДТП водій автобуса - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 та пасажири автобуса ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 .. ОСОБА_16 , ОСОБА_17 отримали тілесні ушкодження від яких загинули на місці події, а інші пасажири, а саме ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у випуску в експлуатацію завідомо технічно несправного транспортного засобу та іншому грубому порушенні правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, вчинене особою, відповідальною за технічний стан та експлуатацію транспортного засобу, що спричинило смерть 10 потерпілих, а іншим дев`ятьом потерпілим спричинено тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 287 КК України.

20.07.2018 року по даному факту слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 відомості, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України. Цього ж дня ОСОБА_5 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України і 21 липня 2018 року останньому повідомлено про підозру у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України.

На підтвердження вини підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення надано ряд зібраних у провадженні доказів, зокрема: протокол огляду місця ДТП від 20 липня 2018 року, на якому зафіксовано, що водій ОСОБА_7 рухаючись зі сторони м. Києва в напрямку м. Житомира, при необмеженій оглядовості здійснив наїзд на задню частину напівпричепу, який рухався у попутному напрямку, зафіксовано положення трупів на місці пригоди; протоколи огляду автобуса - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , якими зафіксовано механічні пошкодження на автобусі, утворені в результаті наїзду на задню частину напівпричепу, та кількість сидінь в автобусі; протоколи огляду трупів, які загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди, та їх розташування на місці; висновок № 3/597 від 21 липня 2018 року щодо результатів проведення експертизи технічного стану автобуса - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; протокол допиту свідка ОСОБА_26 , з показів якого встановлено, не відповідність реєстраційних документів з наявною кількість сидінь в автобусі - D, марки Volkswagen LT-35D, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З посиланням на викладене, слідчий у клопотанні вказує, що у кримінальному провадженні наявні докази вини підозрюваного ОСОБА_5 у інкримінованому йому правопорушенні. Щодо існування ризиків слідчий вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, наслідком якого є смерть 10 осіб, а іншим 9 пасажирам заподіяно тілесні ушкодження, з урахуванням цього, підозрюваний під загрозою тяжкості покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку слідчого не забезпечить його належну процесуальну поведінку та проведення досудового розслідування у розумні строки.

Прокурор заявлене клопотання у судовому засіданні підтримав із зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний і захисник заперечували обґрунтованість клопотання і просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, підозрюваний вказує на відсутність у його діях ознак кримінального правопорушення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Тому для вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема з огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182) (відповідне положення наведено у абзаці 4 розділу 1 узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Таким чином доводи підозрюваного, на думку слідчого судді можуть бути вирішені лише під час судового розгляду даного кримінального провадження по суті після закінчення досудового розслідування, оскільки при розгляді клопотання вказані доводи підозрюваним оцінюються в контексті доведення своєї невинуватості, в той час як «розумна підозра», зазначена у статті 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії.

Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не має, а доводи, викладені слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні не знайшли свого саме повного підтвердження в ході судового розгляду.

Вчинення особою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Не знайшли свого повного підтвердження доводи слідчого, викладені в клопотанні щодо ризиків за ст. 177 КПК України.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно, а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Разом з тим, оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання в Рівненській області, є одруженим, у нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, що вказує на наявність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків, а також приймаючи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини, слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:

1) заборонити цілодобово залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду;

3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4) утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні № 0000184 та іншими особами з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення;

5) здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на особу, що здійснює розслідування у даному провадженні.

Ознайомити підозрюваного під розпис з ухвалою суду.

Визначити строк дії обов`язків впродовж двох місяців з моменту оголошення ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, шляхом звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Копію ухвали суду направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для відома.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1