Справа № 333/1314/18
Провадження № 1-кп/333/323/18
ВИРОК
Іменем України
04 травня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, маючого повну середню освіту, перебуваючого у цивільному шлюбі, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на злісне ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина, про наявність виконавчого провадження з цього приводу, протягом 2015 2017 р.р. здійснив діяння, спрямовані на невиконання рішення суду за наступних обставин.

Так, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/5692/14-ц від 24.11.2014 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 16.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набуло законної сили 05.02.2015 року.

11.03.2015 року на підставі виконавчого листа по вказаній справі та заяви ОСОБА_4 державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

04.06.2015 року ОСОБА_6 у зазначеному відділі державної виконавчої служби був ознайомлений зі змістом виконавчого листа, де він є боржником та йому було повідомлено про наявність відповідного виконавчого провадження. Крім цього, ОСОБА_6 був попереджений про обов`язкове повідомлення державного виконавця у випадку зміни свого місця проживання або місця роботи та про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.164 КК України.

Після цього, ОСОБА_6 , будучи дієздатним та працездатним з метою працевлаштування та отримання доходу до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя не звернувся та відповідно не став до обліку, хоча мав таку можливість.

У період другого-третього кварталів 2016 року, ОСОБА_6 працював вантажником в ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», за що отримав грошові кошти у розмірі 4797,01 грн. Про своє місце роботи та отриманий дохід на вказаному підприємстві, ОСОБА_6 державного виконавця не повідомив. З отриманого заробітку, що підлягав облікові при відрахування аліментів, ОСОБА_6 не здійснив жодної сплати на користь ОСОБА_7 в рахунок аліментів, тобто приховав свій дохід.

Крім того, у період з 01.09.2016 року по 22.12.2016 року та з 02.01.2017 року по 02.03.2017 року ОСОБА_6 з метою заробітку виїжджав до Республіки Польща, де отримав дохід, точну суму якого встановити не надалося можливим. Отже, ОСОБА_6 своїми діями тимчасово змінив місце свого проживання та не попередив про це державного виконавця і приховав дохід, отриманий ним за роботу у вказаній країні.

Таким чином, ОСОБА_6 в період з 05.02.2015 року по 01.05.2017 року на користь ОСОБА_7 в рахунок аліментів, визначених рішенням суду, не здійснив жодної сплати, хоча мав таку можливість, злісно ухиляючись від цього шляхом приховування своїх доходів, зміни місця свого проживання без повідомлення державного виконавця, що призвело до заборгованості на загальну суму 27 200 грн.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, він визнає у повному обсязі. При цьому зазначив, що з ОСОБА_7 він не перебуває у шлюбних відносинах з 2011 року. Враховуючи усну домовленість у період з 2012 по 2014 р.р. остання разом з їх сином ОСОБА_9 проживали у його квартирі по АДРЕСА_2 . Влітку 2014 року, враховуючи його заборгованість за кредитами, а також за комунальні послуги, він вирішив продати зазначену квартиру. З ОСОБА_7 він домовився про передачу їй 4 000 доларів США після продажу квартири в якості майбутніх аліментів. Восени 2014 року він продав квартиру за 16 500 доларів США, з яких обумовлену суму передав ОСОБА_7 , але будь-яких документів, що ці грошові кошти стосуються сплати аліментів, вони не складали.

У подальшому, він дізнався, що ОСОБА_7 подала до суду позов на утримання з нього аліментів у сумі 800 грн. щомісячно. Суд першої інстанції задовольнив позов, але він не погодився з ним, тому подав апеляційну скаргу. 05.02.2015 року апеляційний суд залишив у силі рішення суду першої інстанції. Хоча він безпосередньо не був присутнім під час проголошення цього рішення, але в той же день знав про результати розгляду його апеляційної скарги.

Влітку 2015 року його викликали до ВДВС Комунарського району м. Запоріжжя, де ознайомили з виконавчим листом та з постановою про відкриття виконавчого провадження. Крім того, попередили про кримінальну відповідальність за несплату аліментів.

Він є працездатним, не має жодної хронічної хвороби, але знайти роботу йому було важко, тому заробляв на життя випадковими заробітками, підробляючи в різних місцях. До центру зайнятості, він не звертався та не став на облік, так як вважав, що належної роботи йому підібрати не зможуть. На той час у нього залишалася певна сума грошових коштів від продажу квартири, але точно яка не пам`ятає, приблизно 1 000 доларів США.

У другому та третьому кварталі 2016 року він офіційно працював вантажником у ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД». Отриманий дохід він витрачав на свою другу сім`ю на цивільну дружина та доньку, яка народилася у нього у травні 2014 року. Про те, що почав офіційно працювати, він державному виконавцю не повідомив. Також, не повідомив і у ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» про необхідність виплати аліментів з його заробітку.

У період вересня-грудня 2016 року, а також з січня по березень 2017 року він виїжджав до Польщі на заробітки. Отримані в ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» грошові кошти він залишив своїй сім`ї, а сам для виїзду отримав у борг 600 доларів США. Під час роботи у Польщі він віддав вказаний борг і ще, приблизно по 200 доларів США, пересилав своїй цивільній дружину на Україну.

До травня 2017 року він жодної сплати ОСОБА_7 в рахунок аліментів не здійснив, хоча дійсно мав таку можливість. Почав сплачувати аліменти, лише після того, як у поліції зареєстрували заяву останньої. У грудні 2017 року та у 2018 році він аліменти сплачував щомісячно, але не повну суму, так як не може знайти постійну роботу. На цей час працює або вантажником або на будівництві, отримуючи щоденно по 120-150 грн. Також, йому допомагає бабуся своєю пенсією, але вона з вадами зору, тому за нею необхідно здійснювати постійний догляд. Починаючи з кінця 2014 року він сину дарував лише незначні подарунки. Сподівається, що у подальшому вирішить питання про погашення заборгованості, яка виникла по сплаті аліментів.

Крім показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину також підтверджується наступними доказами.

Допитана судом законний представник потерпілого ОСОБА_7 пояснила, що раніше вона перебувала у шлюбі з обвинуваченим. Після розлучення разом із сином мешкала у квартирі ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 . Одного разу обвинувачений повідомив її, щоб вона з дитиною виселялася, так як він буде продавати житло. Вони домовилися, що ОСОБА_6 після продажу квартири сплатить їй 4 000 доларів США на подальшу оренду житла його неповнолітнього сина. Домовленості, що ця сума буде передаватися в рахунок аліментів, не було. Після сплати обвинуваченим вказаної суми, вона купила квартиру, в якій на цей час мешкає із сином.

Враховуючи відсутність допомоги на утримання сина, вона подала заяву про стягнення з обвинуваченого аліментів. У листопаді 2014 року суд першої інстанції задовольнив її позовні вимоги та зобов`язав ОСОБА_6 щомісячно сплачувати на її користь 800 грн. Обвинувачений не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу, до якої додав документи, які свідчили про передачу їй 4 000 доларів США, нібито в рахунок аліментів. У лютому 2015 року апеляційний суд відхилив скаргу ОСОБА_6 , про що останній знав. У подальшому, вона отримала виконавчий лист, який віднесла до ВДВС та написала заяву про примусове стягнення аліментів з обвинуваченого.

Перша сплата по аліментах відбулася у травні 2017 року, коли обвинуваченого викликали на допит слідчий поліції, у зв`язку з тим, що вона подала відповідну заяву. На цей час ОСОБА_6 виплатив 2 200 грн., а заборгованість складає 33 000 грн.

З 2014 року матеріально він сину не допомагав: лише один раз на День народження приніс 100 гривень, а ще одного разу книгу та декілька разів водив сина до кафетерію. Їй відомо, що обвинувачений був на заробітках за межами України, але жодної копійки їй в рахунок аліментів не сплатив.

Також, у судовому засіданні були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення.

Встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року у справі № 333/5692/14-ц позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь останньої аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.112).

В ухвалі апеляційного суду Запорізької області від 05.02.2015 року, якою рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року залишено без змін, зазначено, що посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні справи не прийнято до уваги розписку на 4 000 доларів США, які отримані позивачкою являються необґрунтованими, оскільки зі змісту наданої розписки спірних правовідносин щодо аліментних зобов`язань не углядається (а.с. 113).

Згідно відповіді директора Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя ОСОБА_10 від 25.07.2017 року ОСОБА_6 до центру зайнятості звертався лише у 2007 році та був знятий з обліку 06.08.2007 року (а.с. 116).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_6 отримав доходи за 2,3 квартали 2016 року у ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» у розмірі 4797,01 грн. (а.с. 144).

Даними, отриманими з відповіді заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_11 від 25.01.2018 року, встановлено, що ОСОБА_6 01.09.2016 року та 02.01.2017 року виїжджав за межі України, а назад в`їжджав 22.12.2016 року та 02.03.2017 року, відповідно, через пункт пропуску Шегині (а.с. 110, 140).

Відповідно до розрахунку станом на 28.02.2018 року заборгованість ОСОБА_6 по аліментам на підставі виконавчого листа №333/5692/14-ц, виданого 11.03.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя складає 33 000 грн. Обвинувачений за період з травня 2017 року по лютий 2018 року сплатив аліменти у розмірі 2 200 грн. (а.с. 133).

З копії матеріалів виконавчого провадження № 46836800 вбачається, що:

- постанова про відкриття виконавчого провадження № 46836800 була винесена 11.03.2015 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_12 на підставі заяви ОСОБА_4 та наданого останньою виконавчого листа №333/5692/14-ц, виданого 11.03.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього ОСОБА_8 , 23.01.2006 року аліментів у розмірі 800 грн. щомісячно (а.с. 97);

- 14.05.2015 року та 02.06.2016 року державним виконавцем на адресу місця проживання обвинуваченого направлялися вимоги щодо явки його до відділу ВДВС, але останній на ці виклики не з`явився (а.с. 90, 86) ;

- 04.06.2015 року ОСОБА_6 у Комунарському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя був ознайомлений з виконавчим листом, постановою про відкриття виконавчого провадження та попереджений про надання відомостей у разі зміни місця проживання та роботи, а також про кримінальну відповідальність, передбачену ст.164 КК України (а.с. 84);

- 31.05.2017 року на ім`я ОСОБА_7 від обвинуваченого отримано поштовий переказ у сумі 200 грн. (а.с. 40).

Оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, суд вважає, що досліджені у судовому засіданні докази є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86)

В даному випадку на думку суду досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію.

Вирішуючи питання про злісний характер ухилення ОСОБА_6 від сплати аліментів, суд враховує тривалість ухилення (більше двох років) та можливість останнього здійснювати таку сплату.

Обставини, які б свідчили про те, що ухилення від сплати аліментів з боку ОСОБА_6 було вимушеним, відсутні. Навпаки, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений працездатний, не має жодних хронічних захворювань та мав можливість сплачувати аліменти у сумі, яку визначив суд. Так, у вересні 2014 року ОСОБА_6 продав квартиру (за 16 500 доларів США), від продажу якої у нього на момент виникнення аліментних зобов`язань залишилися певна грошова сума. У 2016-2017 р.р. він офіційно працював та отримував там заробіток, а також перебував на заробітках у Польщі, де також працював, отримувавши певний дохід, частину з якого пересилав на адресу своєї цивільної дружини.

Посилання ОСОБА_6 про виплату в рахунок аліментів 4 000 доларів США після продажу квартири суд не приймає до уваги, так як жодних доказів на підтвердження цього обвинуваченим надано не було. Крім того, на відсутність доказів з цього приводу посилався і апеляційний суду Запорізької області у своєму рішенні від 05.02.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України доведена у повному обсязі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

В обвинувальному акті вказано, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності.

Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб.

Під час судового розгляду поведінка ОСОБА_6 не свідчить про його щире каяття, з його показань не випливає щирий осуд своєї поведінки, так як на цей час фактично не змінилося ставлення останнього до своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини. Факт часткової сплати аліментів, на думку суду, свідчить лише про можливе намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, а не щирість та намагання виправлення ситуації.

Крім того, жодних доказів про активне сприяння розкриттю злочину, органом досудового розслідування надано не було.

Враховуючи вказані обставини, на думку суду відсутні обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 .

Обставин, обтяжуючих покарання останнього, судом також не встановлено.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є невеликої тяжкості, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого: раніше не судимий, його вік та здоров`я (на обліку у лікарів психіатра та нарколога, а також з приводу інших хронічних захворювань не перебуває), має постійне місце мешкання, офіційно не працює. Також, суд враховує факти визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі та поведінку після скоєння злочину (часткова сплата аліментів).

Факт утримання обвинуваченим дитини, спільної з цивільною дружиною, суд не приймає до уваги, так як ОСОБА_6 з цього приводу не надав жодних доказів.

Санкцією ч.1 ст.164 КК України передбачені наступні покарання: громадські роботи, арешт та обмеження волі.

Враховуючи, що обвинувачений практично не працює, він є працездатним, не входить у категорію осіб, вказаних в ч.3 ст.56 КК України, тому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді громадських робіт, але у максимальному розмірі, передбаченому відповідною санкцією.

На думку суду саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і повністю буде відповідати завданням та меті покарання, зазначеним у ст. 50 КК України.

Встановлено, що постановою слідчого документи, а саме: копії матеріалів виконавчого провадження № 46836800, копія рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року, відповіді директора Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 25.07.2017 року, 12.10.2017 року, відповідь з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України від 24.11.2017 року, відповіді заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.07.2017 року та 25.01.2018 року, відповідь заступника директора регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 26.01.2017 року, відповідь заступника начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.10.2017 року та розрахунок заборгованості ОСОБА_6 станом на 28.02.2018 року визнанні у даному кримінальному провадженні речовими доказами (а.с. 128-131).

Відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження. Отже, вказані документи необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Інформація про застосування інших заходів забезпечення кримінального провадження, цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, на її підставі якої призначити йому покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.

Документи: копії матеріалів виконавчого провадження № 46836800, копія рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року, відповіді директора Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 25.07.2017 року, 12.10.2017 року, відповідь з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України від 24.11.2017 року, відповіді заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.07.2017 року та 25.01.2018 року, відповідь заступника директора регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 26.01.2017 року, відповідь заступника начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.10.2017 року та розрахунок заборгованості ОСОБА_6 станом на 28.02.2018 року, що зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1