Дата документу Справа № 337/1486/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 337/1168/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1042/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула 11 червня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:

09.12.2010 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 КК України до 80 годин громадських робіт;

05.09.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до арешту строком на 1 місяць 8 днів. 12.10.2012 року відбув покарання;

11.04.2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт;

14.03.2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 20.04.2015 року знятий з обліку у зв`язку з відбуттям строку покарання;

19.06.2015 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч.2 ст.185 ч.1 ст. 70 КК України до 4 місяців арешту. Звільнений 18.03.2016 року по відбуттю строку покарання;

10.10.2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту. 08.12.2016 року звільнений із Запорізького СІЗО у зв`язку із закінченням строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року обставини:

21 березня 2016 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , прибув до супермаркету «Сільпо», розташованого будинку 27 по вулиці Рубана у місті Запоріжжі. Перебуваючи у приміщенні зазначеного супермаркету «Сільпо», у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення трьох шоколадок «Milka», де останній, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, приблизно об 11 годині 05 хвилини таємно взяв три шоколадки «Milka», вагою 300 грамів кожна, вартістю 75 гривень 86 копійок (без урахування НДС) кожна, що належать ТОВ «Фоззі-Фуд», що знаходились на торговельній вітрині, та які приховав під власною курткою. В подальшому, ОСОБА_7 попрямував до касової зони супермаркету «Сільпо», де розрахувався за інші товари та намагався зникнути з місця скоєння злочину, проте не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, адже був затриманий працівниками охорони супермаркету на місці вчинення правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_7 скоїв закінчений замах на таємне викрадення майна ТОВ «Фоззі-фуд» на загальну суму 227 гривень 58 копійок.
01 квітня 2016 року, о 14 годині 04 хвилин, ОСОБА_7 , прибув до супермаркету «Сільпо» розташованого по вулиці Хортицьке шосе будинок 30-а у місті Запоріжжі. Перебуваючи у приміщенні зазначеного супермаркету «Сільпо», у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення пляшки алкогольного напою, де останній, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, приблизно о 14 годині 10 хвилин таємно взяв пляшку віскі «Bell s blendend scotch whisky», об`ємом 0,7 л., вартістю 229 гривень 60 копійок (без урахування ПДВ), що належать ТОВ «Фоззі-Фуд», що знаходилась на торговельній вітрині, та яку приховав у кишені власних штанів. В подальшому, ОСОБА_7 попрямував до касової зони супермаркету «Сільпо», де розрахувався за інші товари та зник з місця скоєння злочину. Таким чином, ОСОБА_7 скоїв таємне викрадення майна ТОВ «Фоззі-фуд» на загальну суму 229 гривень 60 копійок.
Продовжуючи свої злочинні дії, 01 квітня 2016 року, о 14 годині 36 хвилин, ОСОБА_7 , прибув до супермаркету «Сільпо» розташованого по вулиці Задніпровська будинок 9 у місті Запоріжжі. Перебуваючи у приміщенні зазначеного супермаркету «Сільпо», у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення пляшки алкогольного напою, де останній, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, приблизно о 14 годині 39 хвилин таємно взяв пляшку віскі «Kentucky Tavern» об`ємом 0,75 л., вартістю 215 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), що належить ТОВ «Фоззі-Фуд», що знаходилась на торговельній вітрині, та яку приховав у кишені власних штанів. В подальшому, ОСОБА_7 попрямував до касової зони супермаркету «Сільпо», та намагався зникнути з місця скоєння злочину, проте не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, адже був затриманий працівниками охорони супермаркету на місці вчинення правопорушення. Таким чином, ОСОБА_7 скоїв закінчений замах на таємне викрадення майна ТОВ «Фоззі-фуд» на загальну суму 215 гривень 20 копійок.
Крім того, 06 квітня 2016 року, о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав віброшліфувальну машину «DWT» моделі ESS-140 Е вартістю 500 гривень 00 копійок, яка належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 місяців арешту;
за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 4 місяців арешту.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) місяців арешту.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 29 грудня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ Фоззі-Фуд матеріальну шкоду в сумі 229,60 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вказує, що відбував вже покарання за вчиненні злочини.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Вказує, що судом недостатньо враховано кількість вчинених епізодів, короткий проміжок часу між вчиненням злочинів, переховування останнього від суду протягом тривалого часу. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначити покарання у вигляді 2 років 11 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням положень ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року і остаточно призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Вважає, що місцевим судом недостатньо враховано кількість епізодів вчинених ОСОБА_7 умисних корисливих кримінальних правопорушень та безпідставно застосовано принцип поглинення покарань за злочини, що складають реальну сукупність. Вказує, що судом не враховано, що обвинувачений будь-якою суспільно корисною працею не займався та не займається, внаслідок чого, заподіяна шкода залишилась невідшкодованою. Зазначаючи про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого та стійке ігнорування законів України, просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України у вигляді 4 місяців арешту, за ст.185 ч.2 КК України - 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначити покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі та на підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі, зарахувавши у строк покарання строк тримання ОСОБА_7 під вартою з 29.12.2016 до набрання вироком законної сили та строк покарання відбутий за вироком районного суду від 10.10.2016 у вигляді 5 місяців арешту.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Зазначаючи про відбуте ОСОБА_7 покарання у виді 5 місяців арешту за вироком Запорізького районного суду від 10.10.2016, вказує про неможливість на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднувати частково або повністю до новопризначеного покарання. Крім того, вважає призначене покарання у виді арешту надто м`яким, оскільки ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, з них тричі за вчинення крадіжок чужого майна. Зазначає, що місцевим судом не належним чином враховано, що обвинувачений не працевлаштований, вчинив злочини через 3 дні після звільнення з місць позбавлення волі та на протязі нетривалого проміжку часу. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавленні волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який у повному обсязі підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , частково підтримав апеляційні скарги інших прокурорів та висловив заперечення апеляційній скарзі обвинуваченого, ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував вимогам апеляційних скарг прокурорів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Впродовж судового засідання ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку суду, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції,у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які характеризують особу ОСОБА_7 .

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 185КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг, тобто в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Доводи прокурорів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і заслуговують на увагу.
Відповідно до змісту положень ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

При призначені покарання за сукупністю злочинів суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, а при призначені покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України суд застосував принцип часткового складання.

Водночас, суд не врахував положення п.21 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, відповідно до якого при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 має судимості за скоєння аналогічних ст. 185 КК України злочинів, вчинив чотири епізоди умисних, корисних кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 185 КК України, колегія погоджується з доводами, викладеними в апеляційних скаргах прокурорів про доцільність при призначені покарання за вимогами ч.1 ст. 70 КК України застосувати принцип часткового складання покарань.
Злочини, за які обвинувачений засуджений оскаржуваним вироком, він скоїв у період з 21 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року, тобто до ухвалення стосовно нього вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 10.10.2016 року, що свідчить про сукупність злочинів та необхідність призначення покарання згідно вимог ч.4 ст. 70 КК України.
Згідно ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції застосував принцип часткового складання, до призначеного покарання частково приєднав покарання, призначене вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року та остаточно призначив покарання у вигляді 5 (п`яти) місяців арешту.
При цьому суд не звернув уваги, що ОСОБА_7 08 грудня 2016 року повністю відбув покарання, призначене вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року (т.1 а.п.116).

Отже, суд оскаржуваним вироком, застосувавши принцип складання покарань, всупереч вимогам ч.4 ст. 70 КК України, не зарахував відбуте покарання за попереднім вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року у вигляді 5 місяців арешту до загального строку покарання.
Перевіряючи кримінальне провадження стосовно виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання в апеляційному порядку, судова колегія дійшла висновку про те, що районний суд не повною мірою дотримався зазначених вище вимог закону.

Разом з тим, при призначенні покарання районний суд цілком слушно врахував обставини, що пом`якшують покарання у вигляді щирого каяття.

Однак, на думку судової колегії, посилання у вироку про взяття до уваги ступеня тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який не працевлаштований, має постійне місце проживання, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинівє формальним і фактично не враховує низку обставин, зокрема, обстановку і спосіб злочинних діянь, вчинення чотирьох епізодів за нетривалий період часу, перший злочин вчинений через 3 дні після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про стійке небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Одночасно судом не достатньою мірою врахована непрацевлаштованість обвинуваченого та неодноразовість притягнення останнього до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі кримінальні правопорушення, за які обвинувачений відбував покарання реально, але належних висновків для себе не зробив, що у своїй сукупності засвідчує підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, призначив ОСОБА_7 таке покарання, яке хоча і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах прокурорів доводи стосовно порушення судом першої інстанції правил призначення покарання ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки по кримінальному провадженню має місце неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 1 ст. 418, ст. 420 КПК України скасовує оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання з ухваленням свого вироку.

Виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, які є кримінальними правопорушеннями середньої тяжкості, обставинами, що пом`якшують покарання судова колегія визнає щире каяття обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів враховує чисельність епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, наявність у ОСОБА_7 судимостей, часткове погашення шкоди шляхом повернення вилученого майна. Також, суд приймає до уваги обставини скоєння ОСОБА_7 4 епізодів злочинної діяльності, а саме вчинення їх за нетривалий період часу, перший злочин вчинений через 3 дні після звільнення з місць позбавлення волі. Крім того, суд враховує наявність у обвинуваченого місця проживання, відсутність стійких соціальних зв`язків.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений свідомо нехтує правилами встановленими в суспільстві, попри попередні покарання з позбавленням волі у вигляді реального відбуття.
Наведені обставини, що є дієвими важелями, дають суду підстави для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з застосуванням положень ст. 70 КК України.

На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, як про те йдеться в апеляційній скарзі останнього, колегія суддів не вбачає, що обумовлює відмову у задоволенні даної апеляційної скарги.

У відповідності до положень ч.2 ст. 404 КПК України, на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIIIвід 26.11.2015 року, що діяв до 21.06.2017 року), судова колегія вважає за необхідне зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою у даному кримінальному провадженні за період з 29.12.2016 року (дати взяття обвинуваченого під варту та визначеної місцевим судом дати обчислення строку призначеного покарання) по 29.03.2017 року (дати звільнення обвинуваченого з під варти за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2017 року) включно із співвідношення: одному дню утримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185КК України в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання даного покарання з покаранням, призначеним за вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі, зарахувавши згідно ст. 72 КК України у строк покарання відбутий ОСОБА_7 строк покарання за вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 рокуу вигляді 5 місяців арешту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIIIвід 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у період з 29.12.2016 року по 29.03.2017 року включноз розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що утримується під вартою, у той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4