Справа № 645/5015/17
Провадження № 1-кп/645/227/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 р. м. Харків
Колегія суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0002427 від 15 вересня 2017 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 15 ч.2, ст.. 115 ч.1 КК України,
встановила:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та просили замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачений має ряд хронічних захворінь, які потребують належного лікування, що унеможливлює в умовах позбавлення волі.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбачених вказаною статтею.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів, а клопотання захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 331, 177-178 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 днів - до 27 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3