Ухвала

01 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 563/210/18
провадження № 51-8926ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2018 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями в частині кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення.
Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Однак, касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.
Так, засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції та оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, не наводить доводів на обґрунтування зазначених позицій з огляду на положення статей 412, 413, 419 КПК України. При цьому, засуджений, по суті, порушує питання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, доводи ОСОБА_4 щодо незаконності оскаржуваного вироку суду першої інстанції в частині неправильної кваліфікації його протиправних дій є поверховими та в повній мірі не розкривають позицію засудженого щодо наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2018 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5