Справа № 755/8789/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" жовтня 2018 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005265 від 13.04.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема в останнє 29.11.2016 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, встановив :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 13.04.2016 приблизно о 06:00 год. перебував біля будинку № 4 по вул. Жмаченка в місті Києві, де виявив належний ОСОБА_5 мопед марки «Хонда Діо», об`ємом двигуна 49 мм куб., вартістю 2000 гривень 00 копійок, який був припаркований біля огорожі на не охоронюваному паркувальному майданчику. В середині багажника даного ТЗ знаходились належні потерпілому речі, а саме балон з фарбою вартістю 50 гривень та викрутка вартістю 20 гривень.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне повторне викрадення чужого майна, реалізуючи який останній упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно з метою власного незаконного матеріального збагачення, підійшов до вищевказаної огорожі та таємно викрав належний ОСОБА_5 мопед із майном, що знаходилось у середині.

Цього ж дня, приблизно о 07:15 годині, ОСОБА_6 , намагаючись розпорядитися викраденим на власний розсуд, а саме продати стороннім особам, біля будинку №35-Б по вул. Миропільській в м. Києві був затриманий працівниками поліції.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, указав, що дійсно, 13.04.2016 приблизно о 06:00 год. перебував біля будинку № 4 по вул. Жмаченка в місті Києві, де помітив мопед марки «Хонда Діо», який був припаркований біля огорожі на не охоронюваному паркувальному майданчику, а тому він підійшов до цієї огорожі та викрав мопед із майном, що знаходилось у середині. Надалі, приблизно о 07:15 годині, намагаючись продати ТЗ стороннім особам, біля будинку №35-Б по вул. Миропільській в м. Києві був затриманий.

Поряд з цим, у цей же час, останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинувачених, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі№ 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, як-то: відомості указані у протоколах ОМП від 13.04.2016, оглядів від 19.04.2016, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею (ч. 1 ст. 337 КПК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на, що суд, у ракурсі ст. 337 КПК України, провівши стосовно особи, якій висунуте обвинувачення його розгляд саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, ураховуючи норми частини третьої указаної статті зазначеного Кодексу не убачає підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, у світлі відомостей відображених Верховним Судом колегією суддів Другої судової палати в постанові від 01.03.2018 у справі № 278/3362/15-к, так як, це не могло б сприйматися, як таке, що покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, а тому, у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та указаних обставин,кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Обставини визначені ст.ст. 338, 339 КПК України у справі відсутні.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що цей обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше судимий, не працює, стан здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; її поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статей 185 КК України у виді позбавлення волі, із визначенням остаточного покарання, ураховуючи його засудження 29.11.2016 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, у порядку ч. 4 ст. 70 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 цього Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Як наслідок, дане покарання у виді позбавлення волі, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання терміну попереднього ув`язнення, суд враховує, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 та зараховує обвинуваченому відбуте в частині покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2016 за період з 02.10.2016 до 30.12.2016 згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі).

Також, суд враховує, висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображений у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.09.2018 у справі № 751/1955/17, відповідно до якого, якщо особа, була тимчасово залишена в слідчому ізоляторі або переведена до нього на час розгляду в суді кримінального провадження при наявності та те обставин визначених у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, то зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватись відповідно до чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої ЗУ № 838-VIII, з огляду на ст. 5 КК України, ч. 1 ст. 58 Конституції України, та зараховує період з 28.09.2018 (час переведення до слідчого ізолятора обвинуваченого за ухвалою від 31.08.2018) до 25.10.2018, з огляду на те, що він учинив злочин до 20.06.2017 згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі).

Міра запобіжного заходу обвинуваченому у даному кримінальному провадженні не обиралась, й підстави для її обрання відсутні з огляду на те, що він перебуває під вартою, у зв`язку з відбуванням покарання за попереднім вироком.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2016остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 25.10.2018, зарахувавши в строк відбування покарання за даним вироком, термін частково відбутого покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2016, за період з 02.10.2016 до 30.12.2016 згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII та у цьому проваджені час, протягом якого він був переведений для розгляду справи в суді за період з 28.09.2018 до 25.10.2018 згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, період утримання під вартою за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2016з 31.12.2016 до 27.09.2018 згідно ч. 5 ст. 72 в редакції Закону № 2046-VIII.

Речові докази: зв`язку ключів з брелком від мопеда, передані на зберігання ОСОБА_5 , - залишити у його володінні.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1