ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2018 року

м. Київ
Справа №283/730/16-к
Провадження № 51-3300 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року у кримінальному провадженні №0000071 про обвинувачення
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Владівка Малинського району Житомирської області, що проживає по АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2002 року народження, 2008 року народження, 2011 року народження, раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_6 вчинила злочин за наступних обставин.
30 січня 2016 року близько 22 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в кімнаті буд. АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на умисне вбивство свого чоловіка потерпілого ОСОБА_8 , перебуваючи у спальній кімнаті будинку, взявши кухонний ніж, який знаходився на тумбочці у праву руку, доводячи реалізацію свого злочинного умислу до кінця, лезом ножа нанесла удар потерпілому ОСОБА_8 в область розташування життєво важливих органів грудної клітини зліва, після чого, не припиняючи своїх злочинних дій, нанесла один удар лезом ножа у ліве плече та один удар лезом ножа у ліву ключицю, спричинивши тілесні ушкодження.
Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_6 спричинила потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини зліва, рани нижньої долі лівої легені, серцевої сорочки, верхівки серця, які мають ознаки тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечними для життя знаходяться в прямому причиновому зв`язку зі смертю; тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівого плеча, яке має ознаки легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я і в прямому причиновому зв`язку зі смертю не знаходиться; тілесне ушкодження у вигляді садна під зовнішнім краєм лівої ключиці має ознаки легкого ступеню тяжкості без короткочасного розладу здоров`я, могло виникнути від дії твердого предмету і в прямому причиновому зв`язку зі смертю не знаходиться. Причиною смерті потерпілого ОСОБА_8 є проникаюче колото різане поранення грудної клітини з пошкодженням серцевої сорочки та серця, нижньої долі лівої легені, яке ускладнилось внутрішньою кровотечею, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватою та засудив за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Ухвалено строк відбуття покарання рахувати з 06 травня 2016 року. В строк відбуття покарання зарахувати період перебування ОСОБА_6 під вартою з 31 січня 2016 року по 13 квітня 2016 року включно. Строк попереднього ув`язнення зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 31 січня 2016 року по 13 квітня 2016 року включно та з 06 травня 2016 року по 14 лютого 2017 року включно.
Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.
За ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення, з 15 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду і ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, однобічністю, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування наведеного зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК є неправильною, умислу на вбивство потерпілого в неї не було, у зв`язку із чим в її діях вбачається склад іншого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, - вбивство, вчинене через необережність у формі недбалості.
Вказує, що в матеріалах провадження відсутні прямі докази винуватості ОСОБА_6 , а обвинувачення ґрунтується на непрямих показаннях малолітніх свідків, що є порушенням загальних засад кримінального провадження - презумпції невинуватості. Потерпілий ОСОБА_9 не є безпосереднім свідком, а при дослідженні показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , котрі мають розбіжності, захист вважає, що дійти вірного та обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 , неможливо.
Вважає протоколи слідчих експериментів, які були проведені за участі малолітніх свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_18 , недопустимими доказами, оскільки згідно показань вищевказаних свідків, вони не бачили моменту удару і скільки їх було завдано, а лише, що батьки сварились і батько в цей час впав і не виключає, що органами досудового розслідування на них здійснювався тиск, в результаті чого останні й надали потрібні стороні обвинувачення показання.
Також вказує, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 касаційну скаргу підтримали.
У судовому засіданні прокурор заперечив проти касаційної скарги захисника, просив судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Верховного Суду від них не надходило.
Мотиви суду
При розгляді даного кримінального провадження Верховний Суд виходить з того, що згідно ст. 438 КПК, до компетенції суду касаційної інстанції не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410 та 411 КПК, щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які оскаржуються у касаційній скарзі засудженого.
Відповідно до ст. 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі захисника засудженої, Верховний Суд прийшов до наступних висновків.
Посилання захисника засудженої у касаційній скарзі про те, що у порушення вимог ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції, необґрунтовано вдався до припущень, є безпідставними.
Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що в матеріалах провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, є необґрунтованими і не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а місцевим судом повною мірою було дотримано вимоги п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 91, ч. 1 ст. 94 КПК та ч. 3 ст. 370 КПК
Так, не зважаючи на часткове визнання ОСОБА_6 вини у вчиненому, її вина підтверджується свідченнями свідків, даними, що містяться в протоколах огляду місця події і фото таблицею до нього та схемою, слідчого експерименту, висновках судово-медичної експертизи речових доказів, судово-психіатричної експертизи тощо.
Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК з точки зору належності, достовірності, допустимості та відповідно достатності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину і правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 115 КК, тобто як умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 .

У частині посилання захисника на недопустимість протоколів слідчих експериментів за участю малолітніх свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_18 на підставі ч. 4 ст. 95 КПК, Верховний Суд зауважує, що положення цієї норми слід тлумачити в системному зв`язку з ч. 1 ст. 95 КПК, яка указує, що розуміється під показаннями в цій статті це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому в розумінні положень ст. 95 КПК протокол слідчого експерименту не можуть бути автоматично визнані недопустимими, а навпаки вони можуть вважатися доказом в силу ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК.
При цьому, протоколи слідчих експериментів від 10 лютого 2016 року відповідають вимогам встановленим законом, оскільки слідчі дії з ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було проведено і відповідно складено протокол у присутності представника служби у справах дітей ОСОБА_19 (а. п. 199-200, 202-203 т. 1). Крім цього, в матеріалах провадження відсутні будь які докази того, що на вказаних вище малолітніх свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_18 органами досудового розслідування, чи будь-якими іншими особами здійснювався тиск з метою отримати показання про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.
Вказані протоколи слідчих експериментів були лише одним із доказів, які були досліджені й оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.
Показання потерпілого ОСОБА_9 повною мірою відповідають вимогам статей 95-97 КПК, процесуальних порушень під час їх збирання, дослідження та оцінки, які б могли свідчити про їх недопустимість чи неналежність, не вбачається.
Також, не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги захисника засудженого щодо розбіжностей при дослідженні показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Ці показання є послідовними, достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою та містять інформацію, що підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненому.
Таким чином, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд порушив принцип безпосередності дослідження доказів, є необґрунтованими.
Аналізуючи вирок суду першої інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що місцевий суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані докази сторонами кримінального провадження, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуальних законів чинних на момент проведення процесуальних дій, та цілком обґрунтовано прийшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Дії ОСОБА_6 містять усі елементи складу закінченого злочину, що їй інкримінують. Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ч.1 ст. 119 КК Верховний Суд не вбачає.
Призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
При призначенні покарання засудженій ОСОБА_6 судом першої інстанції враховано, що відповідно до ст. 12 КК вона вчинила особливо тяжкий злочин, спосіб, знаряддя, характер його вчинення, відомості про її особу, яка характеризується негативно, раніше не судима, не працює, вдова, має на утриманні трьох малолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої обставини, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, Верховний Суд вважає, що визначене місцевим судом засудженій ОСОБА_6 покарання у вказаному виді та розмірі, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, доводи, наведені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_20 , які були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви, та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З цим висновком погоджується Верховний Суд.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для скасування судових рішень, як того просить захисник в інтересах засудженої у касаційній скарзі, не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3