Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2018 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, водія тролейбуса 3 класу КП «Луцьке підприємство електротранспорту», раніше несудимого,
засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 23.09.2017 року близько 13 год 10 хв він, керуючи технічно справним транспортним тролейбусом, марки «SAM» бортовий № НОМЕР_1 , на зупинці громадського транспорту «На вимогу Київський майдан», поблизу буд. № 70 на пр.-ті Волі, що у м. Луцьку Волинської області, перед початком руху проявив безпечність та неуважність і в порушення п. 1.5; п. 2.3 (б); п. 10.1 Правил дорожнього руху України та п. 2.4.4 Службової інструкції водія тролейбуса, затвердженої 10.08.2009 року, з якою ознайомлений 15.01.2015 року, не переконався через праве дзеркало заднього огляду, що всі бажаючі пасажири вийшли, не оголосив у гучномовний пристрій «Обережно, двері зачиняються», не переконався у відсутності пасажирів у дверях тролейбуса та виконав їх зачинення. В результаті середніми дверима допустив затиснення лівого ліктя пасажира ОСОБА_9 , яка виходила із салону тролейбуса, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_9 впала на проїжджу частину дороги під заднє колесо тролейбуса, яке здійснило на неї наїзд, та отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта належать до тяжких, що спричинили смерть потерпілої.
У поданій апеляції захисник оскаржує вирок суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на те, що у рішенні суду відсутні докази, які прямо вказували б на вину його підзахисного у вчиненні вказаного злочину. Посилається на те, що показання свідків, наведені у вироку, не узгоджуються між собою та є суперечливими. Стверджує, що головуючим суддею здійснювався тиск на обвинуваченого стосовно визнання останнім вини у скоєному. З огляду на наведене вважає висновки місцевого суду незаконними, та необґрунтованими. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора, який її заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційні скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Хоча сторона захисту і заперечує причетність обвинуваченого до вказаного злочину, вона доводитися матеріалами кримінального провадження.
У своїх поясненнях обвинувачений хоча і не визнає вину у вчиненому, проте не заперечує обставин, викладених в обвинуваченні.
Зокрема, той факт, що після здійснення висадки-посадки пасажирів, перед початком руху усі бажаючі пасажири вийшли, в тому числі і потерпіла ОСОБА_9 . Він переконався у відсутності пасажирів у дверях тролейбуса, виконав їх зачинення, після чого розпочав рух, а потерпіла ОСОБА_9 , перебуваючи за межами транспортного засобу, впала на проїжджу частину дороги та під заднє колесо тролейбуса.
Крім того, ОСОБА_7 підтвердив, що зачиняючи двері тролейбуса та розпочинаючи рух, він не повідомив про це у гучномовець.
Згідно з п. 2.4.4 Службової інструкції водія тролейбуса, затвердженої 10.08.2009 року, водій тролейбуса, зупинивши тролейбус на зупинці, повинен відкрити двері та оголосити назву зупинки; переконавшись через праве дзеркало заднього огляду, що всі бажаючі пасажири зайшли (вийшли), оголосити по гучномовному пристрою «Обережно, двері зачиняються»; по сигнальних лампочках та дзеркалу салону переконатись, що в дверях немає пасажирів і всі двері зачинені.
Вказані вимоги інструкції обвинуваченим дотримано не було.
Висновком судово-медичного експерта № 404, від 06.10.2017 року чітко констатовано, що тілесні ушкодження, заподіяні потерпілій ОСОБА_9 , належать до тяжких, небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку вони викликали смерть потерпілої. Причиною смерті ОСОБА_9 є отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження.
Даний висновок експерт підтвердив під час допиту і у місцевому суді. Він є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву у суду апеляційної інстанції немає підстав.

Викладені в апеляції захисника посилання на непослідовність та суперечливість показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на думку апеляційного суду, також не заслуговують на увагу.
Суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням вищевказаних свідків, які в сукупності з іншими доказами покладено в основу обвинувального вироку.
Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у місцевому суді ствердили, що на зупинці громадського транспорту потерпіла, тримаючись рукою за поручень, що на середніх дверях тролейбуса, здійснювала вихід з його салону. Коли тілом вона фактично була вже за межами тролейбуса, але ще рукою трималась за поручень, що на дверях, водій здійснив їх зачинення та розпочав рух, внаслідок чого руку потерпілої затиснуло дверима і вона впала під заднє колесо транспортного засобу, яке в подальшому здійснило на неї наїзд.
Це стверджується і протоколом слідчого експерименту від 24.10.2017 року, який проведений із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Будь-яких порушень при проведенні даної слідчої дії апеляційний суд не вбачає.
Доводи апелянта про тиск слідчого на свідка ОСОБА_12 та головуючого судді ОСОБА_1 на обвинуваченого апеляційний суд також вважає надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже у матеріалах провадження відсутні будь-які заяви чи скарги з боку обвинуваченого чи його захисників на дії працівників правоохоронних чи судових органів.
Підстав для визнання доказів, покладених в основу судового рішення, неналежними чи недопустимими у апеляційного суду немає. Суд першої інстанції з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, та вважає її правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думу апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, Апеляційний суд Волинської області
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді