Справа № 370/26/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/670/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 02.07.2018

У Х В А Л А

іменем України

02 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000046 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Макарівського районного суду Київської області від 10 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гавронщина Макарівського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою повною освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гавронщина Макарівського району Київської області, українеця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витрати на проведення експертизи у рівних частинах по 1880 грн. 10 коп. з кожного, в дохід держави.

Цим же вироком вирішено питання про арешт майна та речові докази;

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, у період часу з 00 години 13 листопада 2017 року по 06 годину 14 листопада 2017 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_7 вступив у попередню змову з ОСОБА_8 щодо вчинення крадіжки будь-якого чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , прийшли до домогосподарства що належить ОСОБА_10 та розташоване у АДРЕСА_2 , та користуючись відсутністю сторонніх осіб, перелізли через паркан та потрапили на територію зазначеного подвір`я, діючи з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, умисно, за попередньою змовою групою осіб, скориставшись тим, то за їхніми діями ніхто не спостерігає, таємно викрали металеву арматуру квадратну 10x10 мм загальною довжиною 20 метрів, металеву арматуру круглу діаметром 8 мм загальною довжиною 30 метрів та металевий кутник 25x25 мм загальною довжиною 3,5 м, загальною вартістю 472 грн. 95 коп.

У подальшому, з викраденим майном ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 залишили місце вчинення злочину, тобто розпорядилися ним на власний розсуд, заподіявши матеріальних збитків ОСОБА_10 на загальну суму 472 грн. 95 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Макарівського районного суду від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість та ухвалити новий вирок, врахувавши вимоги ст.32 КК України при кваліфікації дій обох обвинувачених; визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання: ОСОБА_7 1 рік позбавлення волі; ОСОБА_8 1 рік обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що враховуючи, що розгляд в суді першої інстанції відбувався за правилами ст. 349 КПК України, виключаючи таку ознаку як повторність, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. 413 КПК України. Окрім того, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки приймаючи рішення про обмежене дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд виходив з того, що обвинувачені повністю визнали свою вину в скоєному, кваліфікацію їх дій і доказів, на які посилався орган досудового розслідування. Однак, за таких умов суд першої інстанції, у випадку сумнівів щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки як повторність, повинен був провести судове слідство. На думку прокурора, вказані порушення КПК України потягли за собою недотримання вимог ст. 65 КК України і призвели до призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також прокурор зазначає, що ознака повторності виключена з обвинувачення ОСОБА_8 , водночас із правильним, на думку прокурора, висновком того, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Апелянт звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. ст. 100, 374 КПК України, судом першої інстанції не прийнято остаточного рішення щодо речових доказів, оскільки не визначено строк дії арешту на дві пари черевиків, належних обвинуваченим, а також дві пари чоловічого взуття залишено при справі, хоча, на думку прокурора, відповідно до ст. 100 КПК України, громіздкі речі при справі зберігати не можливо.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Абзацами 1, 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але притягувався до кримінальної відповідальності, внаслідок вживання опіоїдів перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, не працює, на обліку у центрі зайнятості населення не перебуває, за консультацією працевлаштування не звертався.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують його покарання, встановлено не було, а тому суд призначив йому покарання у виді одного року обмеження волі.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але притягувався до кримінальної відповідальності, внаслідок вживання опіоїдів перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, не працює, на обліку у центрі зайнятості населення не перебуває, за консультацією працевлаштування не звертався.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття у вчиненому; обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, а тому колегія суддів вважає звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік обґрунтованим.

Таким чином, аргументи прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченим покарання, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Що стосується посилання прокурора на необґрунтоване виключення такої кваліфікуючої ознаки дій обвинувачених як повторність, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 статті 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було досліджено відомості про обвинувачених, зокрема, вимоги про судимість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /КП №0001066 а.п. 106, 109/, відповідно до яких, обвинувачені є несудимими, у зв`язку з чим, інкримінування їм такої кваліфікуючої ознаки як повторність у рамках вказаного кримінального провадження, є порушенням вимог чинного законодавства.

Виключаючи таку кваліфікуючу ознаку як повторність, суд першої інстанції діяв в межах вимог КПК України, оскільки вказані обставини не ґрунтуються на даних про особу обвинувачених, досліджених судом.

Що стосується аргументу прокурора, що судом першої інстанції не прийнято остаточного рішення щодо речових доказів, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки ухвалою від 24 листопада 2017 року у справі №370/2574/17 накладено арешт на вилучене у обвинувачених взуття яке, відповідно до оскаржуваного вироку, постановлено зберігати при справі.

У разі виникнення сумнівів з приводу зберігання речових доказів чи у випадку необхідності їх повернення, під час виконання вироку суд, який ухвалив вирок має право вирішити зазначені питання відповідно до вимог ст.537 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня оголошення; обвинуваченими в той же строк з моменту отримання її копії.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4