Категорія:ч.1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ратнів, Луцького району, Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працюює водієм ПрАТ «Луцьке АТП 10701», зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

засуджено:

- за ч. 1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луцьк Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацює, зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає в АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

засуджено:

-за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 150 годин.

Цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь Луцької міської клінічної лікарні 2565 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь Луцької міської клінічної лікарні 2565 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 2059,30 гривень, моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та 2250 гривень витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, а також витрат пов`язаних з наданням правової допомоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а також 2250 гривень витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 351,84 гривень витрат за залучення експертів в даному кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 351,84 гривень витрат за залучення експертів в даному кримінальному провадженні.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 10 травня 2016 року близько 03 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Галшки Гулевичівни в м. Луцьку, Волинської області, поблизу Свято-Покровського храму, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_12 , наніс йому два удари кулаком руки по голові чим завдав останньому тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, що згідно висновку експерта № 593 від 10 червня 2016 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування необхідний час більше шести діб та тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці обличчя та волосистої частини голови, які згідно висновку експерта № 593 від 10 червня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс потерпілому ОСОБА_12 близько п`яти-шести ударів ногами в область ребер з права, чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому 6-8 ребер з права по середньо-аксілярній лінії з правобічним посттравматичним пневмотораксом та емфіземою м`яких тканин грудної клітки з права, що згідно висновку експерта № 593 від 10 червня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 10 травня 2016 року, близько 03 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Галшки Гулевичівни в м. Луцьку Волинської області, поблизу Свято-Покровського храму, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_12 , наніс йому один удар кулаком в грудну клітку з ліва та один удар кулаком в живіт з права і в подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, душив потерпілого ОСОБА_12 за допомогою шлейки його сумки чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синців та саден в області шиї, які згідно висновку експерта № 593 від 10 червня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особам обвинувачених та ступеню тяжкості кримінального правопорушення скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. Вказує, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не висловили каяття та не вчинили дій, які б свідчили, що вони шкодують про вчинене. У вчиненні інкримінованих злочинів ОСОБА_8 вину не визнавав, а ОСОБА_9 визнавав частково. Тому, вважає призначене обвинуваченим покарання несправедливим, м`яким і таким, що не відповідає тяжкості вчинених ними злочинів та меті покарання вцілому.

- потерпілий ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок через невідповідність призначеного покарання особам обвинувачених, кожного зокрема та в частині вирішення цивільного позову, зокрема визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, завданої злочином потерпілому скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 5 місяців. ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України призначити покарання у виді виправних робіт строком на 9 місяців із відрахуванням двадцяти відсотків з суми його заробітку в дохід держави. Вирок в частині стягнення моральної шкоди змінити. Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_12 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину. Стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_12 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину. Вказує, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин, а ОСОБА_9 умисний злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння із застосуванням насильства. У вчиненому не розкаялись, завдану неправомірними діями шкоду не відшкодували. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, внаслідок неправомірних дій обвинувачених, судом не в повній мірі враховано розмір моральних та фізичних страждань потерпілого, які призвели до негативних змін у його житті.

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 вказують, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вказує, що заподіння тілесних ушкоджень потерпілому було обумовлено неправомірним використанням потерпілим сльозогінного газу і вогнепальної зброї та вчиненням замаху на викрадення телефону, тобто в процесі його обеззброєння та затримання. При призначенні покарання суд безпідставно не відніс до пом`якшуючих покарання обставин те, що обвинувачений забезпечив надання потерпілому медичної допомоги, є батьком трьох неповнолітніх дітей та учасником бойових дій. Заперечив факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, на момент вчинення злочину. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, оскільки останній діяв в стані необхідної оборони і умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень в нього не було.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора та представника потерпілого, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, які подану ними апеляцію підтримували, заперечували апеляційні скарги прокурора та потерпілого.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень їх потерпілому ОСОБА_12 .

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Так, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його винуватість доведена зібраними у провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту від 14 липня 2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 детально відтворив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, а також висновками експерта № 593 від 10 червня 2016 року, № 750 від 26 липня 2016 року, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Показання потерпілого та свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення.

Висновок експерта № 593 від 10 червня 2016 року підтверджує факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 тяжких умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, а згідно висновку експерта № 750 від 26 липня 2016 року не виключається можливість виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень в час та за обставин вказаних гр. ОСОБА_12 під час його допиту та під час проведення за його участю слідчого експерименту. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у гр. ОСОБА_12 тілесних ушкоджень виключена можливість їх виникнення в результаті падіння з висоти власного зросту та вдарянні об тупі тверді предмети.

Так, згідно ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п.5 постанови №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Суд першої інстанції дотримався роз`яснень даної постанови та обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він діяв в межах необхідної оборони, оскільки вони спростовані вищевказанами доказами, які були правильно оцінені судом та частково показаннями самого обвинуваченого, який викриває себе, оскільки вказує на локалізацію, характер та послідовність нанесення ударів потерпілому та визнає, що між ним та потерпілим у вказаному у вироку місці і часі відбувся конфлікт.
Окрім того, як потерпілий, так і свідки в судовому засіданні вказували на те, що саме обвинувачені спровокували конфлікт, потерпілий не наносив їм ударів. Те, що протиправна поведінка обвинувачених, в тому числі, була обумовлена замахом потерпілого на викрадення телефону ОСОБА_13 в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшла, була спростована показаннями останньої та потерпілого ОСОБА_12 . В даній конкретній ситуації, поведінка потерпілого, характер його дій, не давали обвинуваченому ОСОБА_18 підстав для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. В матерілах провадження відсутні докази, що ОСОБА_18 перебував в стані необхідної оборони і тілесні ушкодження ОСОБА_12 спричинив при перевищенні її меж.
Таким чином, усі фактичні обставини кримінального провадження, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження, а не діяв у межах необхідної оборони, у зв`язку з чим його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Твердження апелянтів про те, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особам обвинувачених є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку суду, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, дані про особу винних.

Так, по відношенню до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судом з достатньою повнотою враховано те, що обвинувачені раніше несудимі, до кримінальної відповідальності притягуються вперше, мають постійне місце проживання, за яким характеризуються позитивно, а ОСОБА_8 постійне місце роботи та має на утриманні троє малолітніх дітей, є учасниками бойових дій, у вчиненому не розкаялись, завдану потерпілому неправомірними діями шкоду в добровільному порядку не відшкодували та думку самого потерпілого, який наполягав на призначенні їм виключно суворого покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом не встановлено, а обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При перевірці вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що судом враховано обставини, на які посилається сторона захисту у цій частині, і твердження про те, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння є правильним та стверджується показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що на місці події та біля відділу поліції під час розмови з обвинуваченим від нього був відчутний запах алкоголю з ротової порожнини суду, що стало підставою для направлення його в наркодиспансер для проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, за наслідками якого було складено щодо нього протокол за ст. 130 КУпАП України.
А тому суд правильно відніс до обтяжуючих покарання обставиним перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши всі обставини по кримінальному провадженню суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Законних підстав для скасування чи зміни вироку в частині призначеного покарання апеляційний суд не вбачає.

Доводи потерпілого про те, що суд неправильно вирішив цивільний позов в частині визначеного до відшкодування розміру моральної шкоди, апеляційний суд також визнає безпідставними.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільний позов потерпілого до обвинувачених про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, на думку апеляційного суду, вирішений судом у відповідності до вимог законодавства і правильність рішення суду в цій частині сумнівів не викликає.
Визначаючи до стягнення з обвинувачених ОСОБА_8 25 000 грн. та ОСОБА_9 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд в повній мірі врахував характер суспільно-небезпечних діянь, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_12 , вимушені зміни у його життєвих стосунках, а також майновий стан самих обвинувачених із урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.
Підстав для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, про що просить в апеляційній скарзі потерпілий, апеляційний суд також не вбачає.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2017 року без змін.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді: