Справа № 214/3119/16-к
1-кп/214/93/18
У Х В А Л А

12 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000433 від 20.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики, визначені ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора та звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, з метою подальшого звернення за медичною допомогою, яке у судовому засіданні підтримав та просив його задовольнити. В обґрунтування своїх вимог захисник вказав, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою з 11.04.2016 року, однак неодноразово судом продовжувався строк обраного останньому запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою враховуючи тяжкість обвинувачення та наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може впливати на свідків або ухилитися від суду. Враховуючи, що більшість свідків вже допитані в даному кримінальному провадженні, ризик про можливість переховуватися від суду прокурором не доведено, під час перебування обвинуваченого під вартою він здобув ряд тяжких захворювань, що підтверджуються відповідними довідками з КУВП №3 та ДВК №89, стан здоров`я обвинуваченого за останній час погіршився, що ставить під сумнів якісне надання медичних послуг у зазначених закладах, сторона захисту вважає, що послідуюче продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 слід розцінювати як катування та примушення останнього визнати провину для прискорення судового розгляду. Крім того, захисник просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав з жінкою без реєстрації шлюбу. В свою чергу захисник звернув увагу на дотримання судом ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та поганий відеозв`язок з обвинуваченим ОСОБА_4 при проведені судового розгляду даного кримінального паровадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись при цьому на важкий стан свого здоров`я, та підтривав клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу.

В реживі відеоконференції, в мехах розгляд упитання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, лікар ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останній безпосередньо здійснює лікування обвинуваченого, кожен окремо, повідомили, що ОСОБА_4 на теперішній час перебуває в серекдньому стані тяжкості свого здоров`я, отримує інтенсивну терапію. Останнім часом стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 покращився, він може приймати участь в судвовму засіданні в режимі відеоконференції.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на два місяці, а також відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою суду від 19.07.2018 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, строком на два місяці, тобто до 16.09.2018 року.

Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, визначеного ухвалою суду від 19.07.2018 року.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

З аналізу положень ст. 199 КПК України слідує, що вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження покладено на суд та вирішується воно відповідно до правил розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В свою чергу, змісту вимог ст.ст. 177, 194 КПК України дають підстави стверджувати, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, прокурор повинен довести суду, що заявлений раніше ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому навести обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При не доведенні прокурором вказаних обставин суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, внаслідок яких була спричинена майнова шкода потерпілим, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на час затримання ніде не працював, не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить про наявність підстав вважати, що встановлені раніше ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме, наявність достатніх підстав вважати про можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, не зменшилися.

При цьому судом встановлено, що складність справи та об`єм обвинувачення, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, не даю можливості закінчити розгляд кримінального провадження на час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування, суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що прокурором доведені обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а отже наявні підстави та доцільність продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на два місяці.

Приходячи до такого висновку судом враховано позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Крім того, суд не приймає посилання захисника ОСОБА_5 на не врахування судом вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано в рішенні Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» та інших, оскільки при прийнятті вказаного вище рішення, суд врахував не тільки тяжкість злочинів у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також попередню поведінку останнього, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що дає підстави для очікувань про відсутність у нього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку є явною, а обраний запобіжний захід є необхідним та достатнім для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення у світлі обставин справи, зокрема біографії та характеристики обвинуваченого.

Разом з тим, приймаючи вказане вище рішення, судом не приймаються посилання захисника ОСОБА_5 на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 та надання не якісних медичних послуг останньому, оскільки він проходив тривале лікування в ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» управління ДПтС України, звідки був етапований до Криворізького СІЗО №3 після покращення його загального стану, однак на даний час повернутий до ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» управління ДПтС України для продовження лікування, враховуючи перебування останнього в епідеміологічному стані як особи небезпечної для оточуючих (т. 3, а.с.114), яка може приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, що підтверджено наданими в судовому засіданні поясненнями лікарів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які безпосередньо здійснюють лікування обвинуваченго ОСОБА_4 .

В свою чергу, судом не приймаються посилання захисника ОСОБА_5 та його підзахисного ОСОБА_4 про поганий відеозв`язок під час судового розгялду, що обмежує право останнього на доступ до праовсуддя, оскільки такі доводи спростовуються поясненнями спеціаліста ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» управління ДПтС України про наявність якісного відеоконференцзв`язку з судом під час проведення судових засідань.

Керуючись ст.ст.176178, 183, 184, 331, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, строком на два місяці, тобто до 10 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1