ЄУН № 336/4463/18
пр. № 1-кс/336/1350/2018
УХВАЛА
Іменем України
10 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0002669 від 07.08.2018 року за ст. 263 ч. 1 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням по кримінальному провадженню № 0002669 від 07.08.2018 року за ст. 263 ч. 1 КК України про арешт майна, а саме: предмету, схожого на пістолет з маркуванням EKOL Gediz-A 9 мм № НОМЕР_1 зі спорядженим патронами магазином.

В судове засіданні слідчий, прокурор не з`явились, про місце та час розгляду клопотання повідомлялись, причин неявки суду не сповістили.

За відсутності відомостей про власника майна, судом власник майна про місце та час розгляду клопотання не сповіщався.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Клопотання не засвідчене печаткою прокуратури, що суперечить положенням пункту 9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 103 від 24.02.2016 року, який вказує, що засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки.

Також у клопотанні відсутня і дата погодження його прокурором.

Крім того, клопотання не відповідає і іншим вимогам КПК України.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Натомість, окрім переліку майна, на яке слідчий просить накласти арешт, у клопотанні не зазначено нічого, з вищевказаного.

Відповідно до витягу з ЄРДР 07.08.2018 року о 10.14 внесено відомості про те, що 06.08.2018 року працівниками поліції біля будинку № 72 по вул. Деповській у м. Запоріжжя було виявлено ОСОБА_4 , у якого виявлено предмет, схожий на вогнепальну зброю.

КК України не передбачено відповідальності за виявлення у громадян предметів, схожих на зброю.

Крім того, з копії протоколу огляду місця події від 06.08.2018 року вбачається, що 06.08.2018 року з 17.50 по 18.42 години проведено огляд місця події, а фактично обшук ОСОБА_4 без будь-яких передбачених на те підстав, про наявність яких було б зазначено у протоколі огляду.

За таких обставин, вилучені в ході огляду речі, не можуть вважатись такими, що здобуті у передбачений КПК України спосіб.

Вилучене майно не визнавалось речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим клопотання подане з пропуском строку на його подання.

Враховуючи вищевикладене, підстав для накладення арешту на речі, зазначені у клопотанні, слідчий суддя не вбачає, адже клопотання не відповідає вимогам КПК України, не затверджене прокурором, слідчим не визначено власника майна та не встановлено належність цих речей будь-якій особі, ці речі не є речовими доказами, а спосіб їх отримання суперечить положенням чинного законодавства України та судовій практиці ЄСПЛ.
Керуючись ст. 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0002669 від 07.08.2018 року за ст. 263 ч. 1 КК України, про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1