11-кп/775/214/2018(м)

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України та призначено покарання за ч.2 ст. 156 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. У відповідності до ст.ст. 20, 93, 94 КК України, ч.2 ст. 504 КПК України застосувавши до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбуття покарання. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.12.2017 року по 11.12.2017 року включно.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи за наступних обставин. 19.06.2016 року о 18 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , разом із малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись умислом, спрямованим на вчинення розпусних дій щодо останньої, зайшов разом з нею за будівлю громадського туалету, де, використовуючи свою фізичну перевагу та відсутність сторонніх осіб, скориставшись малолітнім віком потерпілої, умисно здійснив розпусні дії відносно ОСОБА_8 , направлені на задоволення своєї статевої пристрасті, які виразились у оголенні та непристойних доторках до свого статевого органу, що викликають статеве збудження, та примусив малолітню ОСОБА_9 скоювати непристойні дотики до свого статевого органу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно нього, у зв`язку з відсутністю складу злочину. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції по винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Доводи обвинуваченого та захисника проте, що в діях ОСОБА_7 не має складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим являються надуманими та безпідставними, з таких підстав.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України підтверджується наступними доказами:

- поясненнями представника потерпілої ОСОБА_10 , з яких вбачається, що після подій, які сталися 19 червня 2016 року з її малолітньою донькою ОСОБА_8 , донька розповідала, що ОСОБА_7 вчинював відносно неї розпусні дії, а саме показував їй свій статевий орган, пропонував мацати його, за що обіцяв атракціон «Простоквашино», при цьому говорив їй, щоб вона про це нікому не казала та це буде їх «секрет». Знаючи свою доньку, вона не могла такого вигадати, раніше до цього вона не бачила та не говорила про чоловічий статевий орган.

- висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №807 від 26.07.2016 року з якого вбачається, що малолітня ОСОБА_8 : за психічним станом мислення її послідовне, логічне, запас знань відповідає програмі дитячого садка, у поведінці спокійна, адекватна, у бесіді на тему скоєного у відношенні неї правопорушення подробиці повідомляти відмовилась, вказала, що «соромиться про це говорити»; за психологічним дослідженням вона має достатній об`єм короткочасної пам`яті, задовільну продуктивність відтворення отриманої інформації, мнестичні прийоми у неї не розвинуті, відсутня будь-яка сексуальна обізнаність в силу вікових та соціальних причин, хоч випробувана не проявляла бажання розмовляти на дану тему в умовах проведення експертизи. З урахуванням наведеного, випробувана не могла розуміти характер та значення скоєних відносно неї протиправних дій. За висновками наведеної експертизи, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є психічно здоровою; з урахуванням рівня психологічного розвитку та індивідуально-психологічних особливостей могла та може правильно сприймати явища навколишньої дійсності і давати про них адекватні відомості; яких-небудь ознак вираженої схильності до фантазування, надмірно розвиненої уяви вона не виявляє; характер і зміст дій ОСОБА_7 вона не могла правильно розуміти в силу відсутності у неї сформованих понять про сексуальне життя; у неї відсутні будь-які індивідуально-психологічні характеристики, які суттєво впливають на її поведінку; з урахуванням непорозуміння, а також психічної та фізичної слабкості, пов`язаних з її віком, вона не могла чинити опір в зазначеній ситуації. В силу малолітнього віку, нестійкості дитячої психіки, її участь в слідчих та судових діях не рекомендується.

- поясненнями свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається, що 19 червня 2016 року біля 18 години він вигулював собаку біля автовокзалу в м. Маріуполі, за туалетом побачив раніше невідомого ОСОБА_7 та малолітню дівчину, які стояли напроти однин до одного на відстані біля 30 см., голова дитини була на рівні паху чоловіка, із штанів якого виступав чоловічий статевий орган, при цьому дитина руками робила якісь маніпуляції, а тулуб робив характерні рухи. Зрозумівши, що відбуваються розпусні дії відносно малолітньої, він направився до автовокзалу, де повідомив працівникам поліції про скоєне. До місця злочину він повернувся з працівниками поліції, помітивши останніх, ОСОБА_7 підтягнув штани та зразу присів.

- поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з яких вбачається, що 19 червня 2016 року вони здійснювали патрулювання в районі автовокзалу в м. Маріуполі, біля 18 години до них підійшов чоловік з собакою та повідомив, що за громадським туалетом автовокзалу щось відбувається неадекватне між чоловіком та дівчиною. Разом з заявником вони пройшли до туалету, де побачили раніше невідомого ОСОБА_7 у нетверезому стані з розстебнутими штанами, який у руці держав чоловічий статевий орган, а напроти нього на відстані до 40 см. на присядки сиділа малолітня дівчина. Помітивши їх, ОСОБА_7 став застібати штани.

Крім того, винність обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, які повністю викривають протиправні дії ОСОБА_7 , що виразились у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи.

З аналізу зазначених доказів вбачається, що вони являються достовірними, оскільки повністю збігаються з іншими доказами та повністю відтворюють механізм і спосіб вчинення обвинуваченим злочину. Інформація яка міститься у наведених доказах не дає колегії суддів правових підстав сумніватися у їх правдивості, оскільки являється послідовною та такою, що узгоджується між собою.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що невизнання своєї провини обвинуваченим є його способом захисту від пред`явленого обвинувачення та намаганням ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Твердження сторони захисту про те, що докази по справі являються неналежними, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в ході апеляційного розгляду їх було вивчено та проаналізовано в повному обсязі, у зв`язку з чим колегія приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність. Також вважає їх такими, що отримані відповідно до положень кримінального процесуального закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, правильно врахував характер і тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, особистість обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, осіб на утриманні не має, характеризується за місцем проживання посередньо, за попереднім місцем роботи позитивно, перебуває на обліку у лікаря психіатра, консультативній групі нагляду з 2005 року з діагнозом: розлад особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку, останній раз звертався до лікаря-психіатра у 2006 році, у лікаря нарколога під наглядом не перебуває, та призначив необхідне і достатнє покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: