н/п 1-в/640/211/18
"09" серпня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 щодо уточнення строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , 1980 р.н., -
31.07.2018 р. до суду надійшло подання начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 щодо уточнення строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , 1980 р.н.
В обґрунтування подання зазначено, що у державній установі «Хологірська виправна колонія (№18)» з 11.06.2018 р. відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , 1980 року народження за вироком Київського районного суду від 02.04.2018 р. Ухвалою від 21.06.2018 р. було відмовлено в уточненні резолютивної частини вироку від 2.04.2018 р. щодо застосування ст. 72 ч.2 КК України (зараховано час перебування під вартою з 08.05.2017 р. по 02.04.2018 р. з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі). Верховний суд України в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.06.2018 р. Справа N 180/746/16-к Провадження N 51-576км18 зазначив: положення ч. 5 ст. 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК, не можна вважати такими, що визначають "караність" або "інші кримінально-правові наслідки діяння" у розумінні ч. 2 ст. 4 КК. У зв`язку із цим положенням указаної правової норми в редакції Закону від 26 листопада 2015 року N 83 8-VIII не може надаватися ультра активна дія, яка би забезпечила можливість їх застосування після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми відповідно до Закону від 18 травня 2017 року N 2046-VIII (Закон N 2046-УІІІ). Водночас, оскільки зазначене вище зарахування не є передбачуваним кримінально-правовим наслідком злочину самого по собі, а безпосередньо обумовлене фактом застосування кримінально-процесуальних заходів (без якого таке зарахування неможливе), то застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року N 2046-УШ (Закон N 2046-VIII) з дати набрання ним чинності щодо періодів попереднього ув`язнення, що мали місце в період дії цієї норми, означає пряму, а не зворотну дію, а тому не порушуватиме положення ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 КК. І лише застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року N 2046-УШ до періодів попереднього ув`язнення, що тривали до набрання цим Законом чинності, становило би заборонену ч. 2 ст. 5 КК зворотну дію закону. Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року N 2046-VIII (Закон N 2046-УІІІ) - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 р., незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження. Таким чином ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення має бути зарахований з моменту затримання 08.05.2017 по 20.06.2017 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
У судовому засіданні прокурор подання підтримала.
Представник державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» у судове засідання не з`явився.
Захисник адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився.
Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання доставлений не був.
Перекладач у судове засідання не з`явився.
Відповідно до ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу (п.4 ч.2 ст.539 КПК України).
Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що подання обґрунтоване та підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків, суд, що ухвалив вирок має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2018 р. подання начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 щодо уточнення строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 розподілено судді ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з 02.04.2018 р. Зараховано ОСОБА_5 на підставі ст..5, ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.05.2017 р. по 02.04.2018 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2018 р. апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Харкова від 02.04.2018 р. щодо ОСОБА_5 без змін.
20.06.2018 р. до суду надійшло подання начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 щодо роз`яснення дат розрахунків згідно ч.5 ст.72 КК України та уточнення початку строку попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що у вироку зазначений строк попереднього ув`язнення з 10.05.2017 р., однак згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - 08.05.2017 р.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.06.2018 р. вказану заяву задоволено частково. Суд зазначив, що у строк відбування покараня ОСОБА_5 врахувати строк попереднього ув`язнення з 08.05.2017 р. по 02.04.2018 р. В задоволенні іншої частини подання відмовлено.
Під час вирішення подання, судом враховано наступне.
Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26 листопада 2015 року змінено ч.5 ст.72 КК України та встановлено, що зарахування судом попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі здійснюється з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
В подальшому, Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання та зарахування строку попереднього ув`язнення" від 18 травня 2017 року встановлено, що зарахування судом попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі здійснюється з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону №838-VIII передбачали, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому у строк попереднього ув`язнення в цілях цієї норми включалися строки: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;тримання особи під вартою як запобіжного заходу, обраного суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Крім того, згідно з указаною нормою при призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 ст.72 КК, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.
Натомість, положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 2046-VIII, які набрали чинності 21 червня 2017 року, передбачають, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами ч. 1 цієї статті, а при призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст.72 КК, суд, ураховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, ця норма визначає загальне правило прямої дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також заборону їх зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують саме відповідальність особи (тобто йдеться про злочинність та караність діяння).
Питання дії закону про кримінальну відповідальність у часі врегульовано також статтями 4 та 5 КК, положення яких доповнюють одне одного і мають тлумачитися та застосовуватися в їх взаємозв`язку.
Зокрема, якщо новим законом передбачено суворіше покарання за певний злочин, ніж це було визначено раніше, то до злочинів, вчинених (і закінчених) до набрання новим законом чинності, у силу положень ч. 2 ст. 4 КК повинен застосовуватися закон про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, тоді як новий закон, з огляду на положення ч. 2ст. 5 КК, не має зворотної дії. Іншими словами, для того, щоб із посиланням на принцип заборони зворотної дії нормативно-правових актів зробити висновок про неможливість застосування до певних фактів чи правовідносин нового закону після того, як він набрав чинності, необхідно, щоб згідно з положеннями ч.2 ст. 4 КК до вказаних фактів та правовідносин застосовувалися норми попереднього закону.
Частина 1 ст. 5 КК України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі. Відповідно до ч. 2 цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
У той же час за приписами ч. 2 ст. 4 КК, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що ст. 5 КК регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливість застосування «нового» закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).
Водночас ч.2 ст.4 КК встановлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення діяння,а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».
Очевидним є те, що досліджувані правила ч. 5 ст. 72 КК не визначають злочинності та караності діяння.
У контексті викладеного, перелічені в ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону №838-VIII види попереднього ув`язнення не можна розглядати як кримінально-правові наслідки, що безпосередньо або неминуче обумовлені фактом вчинення кримінально-караного діяння, за своїм юридичним змістом вони є процесуальними заходами забезпечення кримінального провадження, а підстави та процедуру їх застосування регламентовано КПК.
У зв`язку з цим і правила зарахування попереднього ув`язнення, встановлені ч.1 ст. 72 КК, також не можна розглядати як передбачувані кримінально-правові наслідки діяння (злочину) в розумінні ч.2 ст. 4 КК, оскільки таке зарахування, головним чином є наслідком застосування відповідних кримінально-процесуальних заходів.
Правила зарахування попереднього ув`язнення не є передбачуваними кримінально-правовими наслідками з огляду й на те, що особа наперед не може знати достеменно, будуть до неї застосовані відповідні процесуальні заходи чи ні, та про їх тривалість.
Положення ч. 5 ст. 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК.
У зв`язку із цим положенням вказаної правової норми в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII не може надаватися ультраактивна дія, яка би забезпечила можливість їх застосування після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми відповідно до Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII.
Водночас, оскільки зазначене вище зарахування не є передбачуваним кримінально-правовим наслідком злочину самого по собі, а безпосередньо обумовлене фактом застосування кримінально-процесуальних заходів (без якого таке зарахування неможливе), то застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з дати набрання ним чинності щодо періодів попереднього ув`язнення, що мали місце в період дії цієї норми, означає пряму, а не зворотну дію, а тому не порушуватиме положення ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 КК.
Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.
Дана правова позиція була викладена в Постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 180/746/16-к.
Такий підхід узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру», в якій Суд не встановив порушення ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті заборони зворотної дії закону.
Як вбачається з практики Суду, цей міжнародний судовий орган при визначенні автономного поняття «покарання», яке вживається у п. 1 ст. 7 Конвенції, розрізняє норми власне кримінально-правові, що стосуються визнання певного діяння злочином і встановлення відповідальності, та норми, які стосуються процесуальних питань чи питань виконання покарань, які можуть впливати на обсяг покарання, але вони не є такими, що визначають покарання саме по собі (п. 142 рішення).
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що подання начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 щодо уточнення строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 72 КК України, ст.. 537,539, 372 КПК України, суд-
Подання начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 щодо уточнення строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 задовольнити.
Зарахувати у строк відбуття покарання час перебування засудженого ОСОБА_5 під вартою з часу затримання з 08.05.2017 (початок відбуття строку покарання) по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом семи діб з дня її оголошення.
Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя -