АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/634/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 617/819/17
Категорія. ч.1 ст. 122 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника

неповнолітнього ОСОБА_7 ,

неповнолітнього ОСОБА_8 ,

захисника неповнолітнього ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000005 за апеляційною скаргою законного представника потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільча, Вовчанського району, Харківської області, українця, громадянина України, учня 9-го класу Вільчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , - закрито у зв`язку з передачею ОСОБА_8 на поруки колективу Вільчанської ЗШ 1-111 ступенів Вовчанської районної ради Харківської області, звільнивши його від кримінальної відповідальності.

Згідно ухвали, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 02.01.2017 року близько 17:30 години,будучі неповнолітнім, знаходячись неподалік від будівлі Вільчанської селищної ради, яка розташовується за адресою: Харківська область, Вовчанський район, смт. Вільча, вул. Шевченка, 51, під час сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, наніс неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , три удари в область обличчя, після чого повалив його на землю, розташовуючись лежачі зверху потерпілого, наніс йому не менше п`яти ударів, які приходились в обличчя, по тулубу, один удар кулаком в область лівої ключиці, від якого потерпілий відчув гострий біль. Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 закритий підокісний перелом лівої ключиці в середній третині без зміщення, по синцю на правій бічній поверхні шиї в середній частині, в правій підочноямковій області, безліч саден на правій щоці ближче до крила носа, по садну у правій скуластій області, в області підборіддя справа. По ступеню тяжкості закритий підокісний перелом лівої ключиці в середній третині без зміщення тілесне ушкодження середньої тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`ю строком понад 3 тижні (21 день). Синці та садна як окремо, так і в сукупності по ступеню тяжкості легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної втрати працездатності, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисного середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Прокурор на підставі ст. 403 КПК України до початку судового розгляду в суді апеляційної інстанції відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого ОСОБА_10 просить ухвалу районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянт вказує на те, що суд свої рішенням не роз`яснив йому, як цивільному позивачу його право на звернення до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства, а лише вказав висновки щодо можливості та необхідності передачі ОСОБА_8 на поруки трудового колективу. Крім того, на думку апелянта, ОСОБА_8 не є членом трудового колективу Вільшанської школи, а тому передача на поруки вказаного колективу не є можливою. Всі на ведені вище порушення, на думку апелянта, свідчать про незаконність ухвали районного суду.

Апелянт, законний представник потерпілого ОСОБА_10 був повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, захисника неповнолітнього, законного представника та неповнолітнього ОСОБА_8 , які посилались на законність оскаржуваної ухвали та просили залишити її без змін, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга законного представника потерпілого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційні доводи представника потерпілого ОСОБА_10 щодо незаконності оскаржуваної ухвали - є безпідставними, оскільки ґрунтуються лише на суб`єктивних твердженнях апелянта та позбавлені правових і фактичних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 47 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов; 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за даною нереабілітуючою підставою.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

На відміну від звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченого ст. ст. 45, 46, 49 КК України, розглядуваний вид звільнення від кримінальної відповідальності не є імперативним: застосування ст. 47 - це право, а не обов`язок суду.

Застосування ст. 47 КК України є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування щодо неї заходів кримінально-правової репресії.

В даному конкретному випадку, на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу, оскільки всі передбачені положенням ч.1 ст. 47 КК України умови, об`єктивно вбачаються з відомостей що містяться в матеріалах судового провадження та зафіксовані на звукозаписі судових засідань в суді першої інстанції.

Крім того суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування належних умов для виправлення обвинуваченого саме в умовах трудового колективу школи, де ОСОБА_8 навчається вже 9 років.

Апеляційні доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 не є членом трудового колективу школи, жодним чином не впливають на можливість передачі особи на поруки, оскільки законодавцем фактично передбачена можливість за відсутності трудових відносин з особою, що вчинила злочин, звернення з відповідним клопотанням до суду трудового колективу навчального закладу де особа проходить навчання або громадської організацією за місцем проживання цієї особи.

З урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_8 є учнем вказаної школи, трудовий колектив, до якого входять в тому числі викладачі, - має фактичну та об`єктивну можливість здійснювати виховний вплив на неповнолітнього ОСОБА_8 , що цілком відповідає вимогам норм, передбачених ч.1 ст. 47 КК України, що одночасно свідчить про необгрунтрованість апеляційних доводів законного представника потерпілого в цій частині.

Будь-яких додаткових відомостей, які б ставили під сумнів висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу - апелянтом не надано.

Також колегія суддів, вважає за необхідне роз`яснити законному представнику потерпілого ОСОБА_10 , що відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму № 3 Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна у разі закриття справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому у представника потерпілого ОСОБА_10 є можливість звернутися з цивільним позовом до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог, передбачених положеннями ст. 47 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами представника потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого належить залишити його апеляційну скаргу без задоволення.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4