Справа № 463/5953/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/314/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року, -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих Солярських адвоката ОСОБА_13 ,

представника потерпілого ОСОБА_14

адвоката ОСОБА_15 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Вирішено питання з цивільними позовами, процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 30 серпня 2015 року близько 00 год. 40 хв. по вул. Ніщинського у м. Львові, поблизу будинку №24, в напрямку до вул. Ірини Вільде, керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила безпеки дорожнього руху в частині перевищення дозволеної швидкості руху, не справившись з керуванням, втратив контроль над транспортним засобом та здійснив наїзд на дерево, внаслідок чого, автомобіль перекинувся. Такі дії спричинили смерть потерпілого ОСОБА_16 , а потерпілому ОСОБА_17 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду необхідно змінити, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання, оскільки вважає, що таке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Наголошує, що ОСОБА_6 розуміє тяжкість вчиненого, є особою молодого віку, сприяв слідству, не намагаючись уникнути від відповідальності, крім цього, відсутні обтяжуючі обставини.

Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_6 жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, позитивно характеризується за місцем проживання, вперше судиться та за злочин вчинений з необережності, навчався у вищого навчального закладу, де характеризується позитивно, намагався відшкодувати збитки потерпілим, а саме сплатив потерпілому ОСОБА_17 60 000 грн., що підтверджується письмовими документами (чеками №2126 від 23.11.2015 року на суму 20 000 грн.; №1262 від 26.11.2015 року на суму 10 000 грн.; №6239 від 24.12.2015 року на суму 5000 грн.; №5600 від 11.02.2016 року на суму 20 000 грн.; №7282 від 28.02.2017 року на суму 5000 грн.), а також потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 5500 грн. (чек №4898 від 29.01.2017 року), готовий працювати і відшкодовувати збитки.

Звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила суду, що вона не в змозі лікувати сина, тому ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зміг би працювати та допомагати потерпілому ОСОБА_17 .

Акцентує, що суду першої інстанції ОСОБА_6 було надано письмові документи (чеки) про часткове відшкодування збитків потерпілим, проте, при постановлені вироку та визначені розміру спричиненої шкоди таке не було враховано, не зазначено та не обґрунтовано підстав відмови у їх невизнанні. В пред`явленому потерпілою ОСОБА_9 07.07.2016 року цивільному позові, не зазначено відшкодовану ОСОБА_6 шкоду в розмірі 5500 грн.

Покликається на те, що у пред`явленому цивільному позові потерпілого ОСОБА_14 від 07.07.2016 року зазначено про відшкодування ОСОБА_6 матеріальних збитків в розмірі 35 000 грн., хоча ним було всього відшкодовано 60 000 грн.

Вважає за можливе, з врахуванням наведеного, тяжкості злочину, умов та обставини його вчинення, особи обвинуваченого, застосування більш м`якого покарання.

Просить змінити вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року в сторону пом`якшення і призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України три роки позбавлення волі, та з врахуванням особи обвинуваченого, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік. Крім цього, просить змінити вирок в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди, зменшивши розмір такої та відмовивши в задоволенні, відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , виступи їх представників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та думку прокурора, які заперечили апеляційну скаргу та просять залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.
Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.
Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Наведене узгоджується з положеннями ст. 61 Конституції України, відповідно до якої, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, його наслідки, думку потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому, особу ОСОБА_6 , обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання і призначив таке в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, і яке, в даному конкретному випадку, він має відбувати реально.
Що стосується покликань в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну вироку суду в частині зменшення розміру матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_14 та відмові в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , то колегія суддів приходить до наступного.
Оцінюючи правильність вирішення судом цивільних позовів про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в користь ОСОБА_14 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди, колегія суддів вважає законним та належно обґрунтованим у вироку суду, визначення сум відшкодування потерпілим матеріальної шкоди і приходить до висновку, що такі є виправданими та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.
Отже, з врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 є безпідставними, а відтак, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду першої інстанції.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4