Справа № 645/9982/14-к
Провадження № 1-кп/645/22/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не засудженого,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-
в с т а н о в и в:
27.07.2013 року, приблизно о 01.30 годині, ОСОБА_9 перебуваючи в громадському місці на бул. Юр`єва біля буд. № 6, Стадіонного проїзду в м. Харкові, неофіційно працюючий охоронцем атракціону, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи при собі собаку породи овчарка по кличці «Джан», яка була без повідка, що заборонено відповідними правилами вигулу собак без повідків і намордників в не відведених для цього місцях, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли між ним та малознайомим ОСОБА_10 у ОСОБА_9 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, розуміючи, що собака розуміє його команди та може причинити шкоду здоров`ю потерпілому, умисно надав собаці команду: «Джан, взяти!», переслідуючи на меті нанесення вказаною твариною ушкоджень, подавляючи волю потерпілого. Реагуючи на команду ОСОБА_11 , собака по кличці «Джан», здогнала ОСОБА_10 біля буд. № 6, Стадіонного проїзду в м. Харкові та накинулась двома лапами на потерпілого, вчепившись зубами останньому за лівий рукав куртки, якою той прикрився, та прокусивши куртку, спричинила йому фізичний біль. В цей час, подавивши волю ОСОБА_10 , ОСОБА_9 підбіг до потерпілого та продовжуючи реалізовувати свої умисні злочинні дії для спричинення тілесних ушкоджень, ногами почав наносити удари в область обличчя, голови та тулубу потерпілому ОСОБА_10 . У зв`язку із злочинними діями ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_10 , ОСОБА_9 спричинив відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1008-А/13 від 03.08.2014 року, закритий перелом лівої виличної кістки з порушенням цілостності нижнього краю лівої орбіти та виличноальвеолярного відростку, гемо синус, що відносяться до ушкоджень середнього ступеня важкості, по критерію тривалості розладу здоров`я.(п.2.2.2. Правил «Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України зід 17.01.1995 р.); забійну рану верхньої губи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, по критерію тривалості розладу здоров`я.(п.2.3.3. Правил Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); крововилив в оболонки лівого ока, садна та синці обличчя, тулубу та кінцівок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.3. Правил «Судової-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.), після чого ОСОБА_9 разом з собакою з місця вчиненого кримінального правопорушення зник.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав у повному обсязі, пояснив суду, що жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він не завдавав, собаку на нього не натравляв, а 27 липня 2013 року, в вечірній час він разом з собакою «Джан» породи вівчарка прийшов до батута неподалік кінотеатру «Київ» по б-ру Юр`єва, у м.Харкові, де прив`язав до дерева собаку, зустрів свого знайомого на ім`я ОСОБА_12 охоронця з басейну, що знаходиться неподалік, разом з останнім пройшли до басейну, де побачили трьох раніше не знайомих чоловіків, серед яких був ОСОБА_10 , вони почали розпивати спирті напої, оскільки у ОСОБА_12 був день народження, в ході розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_10 почав чіплятися до нього, у ході сварки ОСОБА_10 наніс йому удар в область обличчя, після чого інші двоє чоловіків також почали наносити йому удари .
Незважаючи на невизнання обвинуваченого своєї вини, його вина підтверджується наступними, дослідженими судом доказами.
Показами потерпілого ОСОБА_10 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що 27.07.2013 року у вечірній час, він підійшов до дитячого атракціону по б-ру ОСОБА_13 у м.Харкові, де працював його знайомий ОСОБА_14 , поряд з ним стяли двоє його знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , через деякий час до них підійшов раніше не знайомий йому ОСОБА_17 , невдовзі після спілкування між хлопцями відбувся конфлікт. ОСОБА_10 в цей час відійшов від них, не спостерігаючи, що відбувається навкруги, через пару хвилин на нього хтось впав, ОСОБА_18 в цей час погрожував ОСОБА_19 ножем, з метою зупинити та заспокоїти ОСОБА_20 , він навалився на нього. В цей час підійшов ОСОБА_21 , побачивши, що відбувається, він почав вимагати, щоб всі розійшлися, ОСОБА_10 направився до дому, однак, помітив, що відсутня його сумка, у зв`язку з чим повернувся, на невеликій відстані від нього стояв ОСОБА_18 з великою вівчаркою, побачивши його, попрямував швидким кроком до нього. ОСОБА_10 , згадавши про конфлікт, який відбувся напередодні, відчувши небезпеку, почав втікати, приблизно через 20 метрів зупинився, почав, що за ним хтось поспішає, повернувшись, побачив, що на нього кидається собака і почув команду «Джан, фас», він зігнувся, накрившись курткою, крикнув ОСОБА_22 , щоб забрав собаку, замість цього, останній почав наносити удари ногами та руками в область голови, він перечепився і впав, в цей час собака вкусила його за верхню губу з лівої сторони та в область правого передпліччя, коли він намагався рухатись, він знову відчув удари в область голови.
Показами свідка ОСОБА_23 , допитаного у ході судового розгляду про те, що в кінці липня 2013 року в вечірній час він знаходився біля дитячого атракціону по б-ру ОСОБА_13 , біля магазину «Простор», де він підробляв охоронцем, до нього підійшли малознайомі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , потім приєднався малознайомий ОСОБА_24 , через деякий час підійшов малознайомий ОСОБА_18 , який був з собакою, породи німецька вівчарка, спочатку спілкування проходило спокійно, однак, невдовзі між хлопцями відбувся конфлікт, при цьому у ОСОБА_9 в руках був ніж, ОСОБА_24 позаду штовхнув ОСОБА_25 , він почав всіх заспокоювати, попросивши, щоб всі відішли від атракціону, всі розійшлися, через деякий час ОСОБА_24 повернувся за барсеткою, забравши, пішов до дому, щойно ОСОБА_24 зайшов за ріг магазину, ОСОБА_18 побіг за ним з собакою, який, як йому здалося, був без повідка.
Показами свідка ОСОБА_26 , даними в ході судового засідання про те, що у кінці липня 2013 року, в вечірній час, він разом з ОСОБА_27 підішли до знайомого ОСОБА_12 , який працював охоронцем дитячого атракціону біля магазину «Простор» по б-ру Юр`єва, у м.Харкові, де також знаходився малознайомий їм ОСОБА_24 , невдовзі також підішов раніше не знайомий ОСОБА_18 з собакою, через деякий час між ОСОБА_28 та ОСОБА_29 виник конфлікт, в ході якого вони лежали на землі та намагалися побити один одного, вони розтягли бійку, йому здається, що ОСОБА_18 також і його вдарив. Невдовзі вони з ОСОБА_27 пішли, ОСОБА_18 та ОСОБА_24 також пішли, куди саме, він не бачив.
Показами свідка ОСОБА_30 , даними в судовому засіданні, про те, що наприкінці липня 2013 року, приблизно о 02.00, він проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_24 , почув шум, який був схожий на шум бійки, також він чув лай собаки
Показами свідка ОСОБА_31 , даними в ході судового розгляду про те, що з 2013 року її чоловік тримав батут, в кінці липня 2013 року ОСОБА_18 одну ніч підміняв охоронця, він був з собакою, породи вівчарка, на наступний день вона прийшла до батуту та побачила, що він був п`яний, жодних пошкоджень на ньому вона не бачила.
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази.
Протоколами проведення слідчого експерименту від 15.08.2013 року, 30.05.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході яких він, в присутності понятих, детально пояснив про обставини вчинення у відношенні кримінального правопорушення (а.к.п. 90-91).
Протокол проведення слідчого експерименту від 29.05.2014 року за участю свідка ОСОБА_30 , в ході якого, свідок, в присутності понятих пояснив, як наприкінці липня 2013 року, приблизно о 01 год. 30 хв., проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , йдучи від початку будинку до другого під`їзду, він чув, як з правої сторони, по ходу руху, хтось кричить, шум та лай собаки. (а.п.87-88)
З досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.
Висновок судово-медичної експертизи №1008 - А/13 від 14.08.2013 року, з якого вбачається, що у зв`язку з подіями, 27.07.2013 року у ОСОБА_10 мали місце наступні ушкодження: закритий перелом лівої виличної кістки з порушенням цілостності нижнього краю лівої орбіти та виличноальвеолярного відростку, гемо синус, що відносяться до ушкоджень середнього ступеня важкості, по критерію тривалості розладу здоров`я.(п.2.2.2. Правил «Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України зід 17.01.1995 р.); забійну рану верхньої губи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, по критерію тривалості розладу здоров`я.(п.2.3.3. Правил Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); крововилив в оболонки лівого ока, садна та синці обличчя, тулубу та кінцівок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.3. Правил «Судової-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) (а.п.42-43)
Висновок судово-медичної експертизи №1377-А/13 (додаткова) від 24.12.2013 року, з якого вбачається, що у зв`язку з подіями, 27.07.2013 року у ОСОБА_10 мали місце наступні ушкодження: зачинений перелом лівої виличної кістки з порушенням цілостності нижнього краю лівої орбіти та виличноальвеолярного відростку, гемо синус, що відносяться до ушкоджень середнього ступеня важкості, по критерію тривалості розладу здоров`я.(п.2.2.2. Правил «Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України зід 17.01.1995 р.); забійну рану верхньої губи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, по критерію тривалості розладу здоров`я.(п.2.3.3. Правил Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); крововилив в оболонки лівого ока, садна та синці обличчя, тулубу та кінцівок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.3. Правил «Судової-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Наявні ушкодження утворилися в результаті дії тупих твердих предметів, можливо, за тих обставин, на які вказує оглянутий. Утворення наявних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_10 при падінні з висоти росту неможливе. (а.п.58-59)
Висновок судової експертизи з дослідження об`єктів тваринного походження №8710 від 30.07.2014 року, відповідно якого на куртці ОСОБА_10 у якості нашарувань є пухове та остьове волосся тварин роду Собаки - Саnis. (а.п.103-106).
Зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Ст.91 КПК України визначає обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збирання перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_9 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст.85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров"я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.
Проаналізувавши викладені по даному кримінального провадженню докази та оцінивши їх в сукупності, колегія суддів визнає необґрунтованими ствердження обвинуваченого про непричетність до вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються доказами викладеними у вироку, які об`єктивно узгоджуються з обставинами справи.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ст.122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, щ спричинило тривалий розлад здоров`я .
Доводи обвинуваченого про те, що він не завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_10 суд розцінює як спосіб захисту та спробу уникнути кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, тому що його доводи спростовуються вищезазначеними доказами.
Згідно ст.66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбаченою ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого він раніше не засуджений, однак, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, віна обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, не працює, проходив військову строкову службу в лавах Збройних Сил України..
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п.2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є умисним кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкцій статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_9 а обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а також додатково обов`язок, необхідний і достатній для його виправлення, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Суд враховує, що згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Також потерпілий просить стягнути вартість втрачених та пошкоджених речей мобільного телефону, золотого хрестика, окулярів, спортивної куртки, однак, жодного доказу, що підтверджують факт пошкодження цих речей саме в ході вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення відносно потерпілого
У зв`язку з чим підстав для задоволення цивільного позову в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому стягненню з ОСОБА_9 , виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві потерпіла зазначав, що у зв`язку з отриманими травмами, у нього порушився звичайний уклад його життя. З`явилися психологічні фактори, які стали джерелом негативних емоцій та переживань, втрачений його душевний спокій.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ст. 23 ЦК України, а також п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Суд вважає необхідним визнати наявність отримання потерпілим моральної шкоди, яка полягала в зміні звичайного укладу його життя на час отримання ним тілесних ушкоджень, проведення операції та проходження лікування та реабілітації, що вплинуло на його фізичний стан, постійно знаходився в нервовому, тривожному, депресивному стані, під час проходження лікування та реабілітації.
Суд приймає до уваги той факт, що потерпілий дійсно зазнав моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного ушкодженням здоров`я, фізичним болем, завданим травмами у результаті протиправних дій обвинуваченого. Також суд вважає доведеним обставини щодо зміни укладу життя потерпілого, які виразились у неможливості нормальної життєдіяльності і тривалому лікуванні.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000 гривень, оскільки тягар цивільної відповідальності у даному випадку має нести винна у завданні шкоди особа.
У справі наявні процесуальні витрати за проведення експертизи з дослідження об`єктів тваринного походження №8710, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та призначити покарання у виді одного року і шести місяців обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_9 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Також додатково покласти на засудженого ОСОБА_9 обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. Засл.проф. М.С. Бокаріуса процесуальні витрати за проведення судової експертизи з дослідження об`єктів тваринного походження №8710 у сумі 1180 грн. 80 коп. (тисяча сто вісімдесят гривень вісімдесят копійок).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя (підпис) З ориігналом згідно. СУДДЯ: