Справа № 636 / 2058 / 18
1-кп / 636 / 481 / 2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження №0000518 від 15 грудня 2014 року, по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лежино, Запорізької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, кулеметника 3 відділення 2 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення, раніше не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2015 року на підставі указу Президента України №15 від 14.01.2015 солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . В подальшому ОСОБА_4 наказом командира вказаної військової частини №46 від 19 вересня 2014 року був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду кулеметника 3 відділення 2 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Однак, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 31 жовтня 2014 року, в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників самовільно залишив розташування містечка військової частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою:

АДРЕСА_4 , та був незаконно відсутній на військовій службі до 15 листопада 2014 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в скоєнні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у його скоєнні, та повністю підтвердив викладенні вище факти.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснює учасникам процесу положення ст. 349 КПК України та проводить судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення знайшло свою підтримку в судовому засіданні, і тому кваліфікує дії ОСОБА_4 , за ч. 2
ст. 407 України самовільне залишення місця служби тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проходження служби харктеризуєтьтся посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, приймав участь у проведенні антитерористичної операції.
Обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в силу п. 1
ч. 1 ст. 66 КК України судом визнається щире каяття у скоєному.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого та приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням покарання пов`язаного з позбавленням волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_4 просив застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі того, що він є учасником бойових дій, оскільки приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIII від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році». Статтею 2 цього Закону передбачено, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочину проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, не є особливо тяжким злочином.
Надане суду посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 13.05.2015 на ім`я ОСОБА_4 , свідчасть про те, що ОСОБА_4 дійсно приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Отже обставини, які перешкоджають застосуванню до ОСОБА_4 акту амністії суд не вбачає, він є суб`єктом амністії.
За таких обставин, суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановлює обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судові витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись: ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016, Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року зі змінами та доповненнями, ст.ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, за якими призначити йому покарання у вигляді - 3 (три) роки позбавлення волі.
ОСОБА_4 на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного покарання - звільнити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя