АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1176/18 Справа № 184/976/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

її представника ОСОБА_10 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, місця реєстрації немає, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

звільненого від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України по кримінальному провадженню № 0001130, -

встановила:

Відповідно до ухвали, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що о 01 год. 20 хв. 23 червня 1998 року знаходився біля приміщення кафе «Казанова», яке розташоване за адресою: вул. Центральна (Калініна), буд. 34 в м. Покров (Орджонікідзе), Дніпропетровської області, де в ході з`ясування стосунків з раніше незнайомим йому ОСОБА_11 , дістав з розкладний ніж по типу «метелик», та завдав останньому один удар в черевну порожнину, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 , тяжке тілесне ушкодження, що потягло за собою настання його смерті.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року задоволено клопотання прокурора. ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження закрито.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою поновити відрахування перебігу строку давності ОСОБА_7 , з дня його затримання 16.05.2017 року, згідно ч. 2 ст. 49 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, безпідставно послався на вимоги ст. 284 КПК України, яка регулює закриття кримінального провадження щодо юридичної особи.

Вважає, що в ухвалі вказані недостовірні дані щодо обвинуваченого.

Так, зазначено, що ОСОБА_7 раніше не судимий. Між тим, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки той раніше засуджений і під час скоєння злочину перебував на терміні умовного відбування строку покарання. Про даний факт суд був проінформований під час розгляду справи.

Вказує, що суд не прийняв до уваги ч. 2 ст. 49 КК України, та не зупиненив перебіг строку давності вчинення злочину з часу розшуку обвинуваченого, та не відновив цей строк з дня його затримання.

Залишено без уваги, що ОСОБА_7 свідомо переховувався від правоохоронних органів, в зв`язку з чим його було оголошено в розшук.

Крім того, 23 жовтня 1996 року ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 141 КК України, за який його було засуджено до умовного строку покарання. Таким чином, він вчинив злочин 23 червня 1998 року під час відбування умовного строку покарання.

Вказує, що обвинувачений не виявив каяття у своїх діях, намагався уникнути відповідальності, підробив документи, які посвідчують його особу, не має постійного місця реєстрації.

Під час апеляційного розгляду потерпіла та її представник підтримали свої апеляційні вимоги, та просили їх задовольнити, а ухвалу скасувати.

Прокурор, обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові №12 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені кримінальним кодексом. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Згідно п. 8 вказаної постанови, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухиляється від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 111 КПК України, таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Як вбачається з ухвали, судом було встановлено обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій, досліджено докази на підтвердження встановлених обставин, а також умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг строку давності вчинення злочину зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Із матеріалів справи вбачається, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, вчинено ОСОБА_7 23 червня 2018 року.

19 серпня 1998 року його залучено у якості підозрюваного та оголошено у розшук. Отже на час розгляду справи, минув 15річний строк визначений ч. 2 ст. 49 КК України. Відтак суд прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності.

Аналізуючи доводи потерпілої сторони про безпідставність твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, колегія суддів зазначає наступне.

Наявними матеріалами кримінального провадження підтверджено, що 15 жовтня 1996 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Враховуючи викладене, обвинувачений ОСОБА_7 вважається особою, раніше не судимою, згідно ст. 89 КК України, а тому твердження представника потерпілої про необхідність зазначення в ухвалі суду відомостей про судимість обвинуваченого, є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і доводи представника потерпілого щодо не можливості встановлення судом фактів не скоєння обвинуваченим злочину у період, коли той переховувався від злочину.

Доводи апелянта на безпідставність посилання суду в ухвалі на вимоги ст. 284 КПК України, яка на його думку регулює закриття кримінального провадження щодо юридичної особи, є надуманими, не відповідають чинному законодавству, зокрема ст. 284 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та скасування або зміни ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4