Справа № 461/2674/18
Провадження № 1-кс/461/2558/18
У судовому засіданні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисник ОСОБА_6 підтримали скаргу з мотивів наведених у ній.
Слідчий ОСОБА_3 проти мотивів скарги заперечив, зазначивши, що оскаржувана постанова від 16 січня 2018 року винесена з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Просить відмовити в задоволенні скарги.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Оскаржуваною постановою встановлено, що 14.07.2009 року до УДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області надійшла заява від членів трудового колективу ЛОКМОПАБ «Львівоблагропромбуд» ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у якій йшлося про те, що на думку заявників керівництво ЛОКМОПАБ «Львівоблагропромбуд» здійснило рейдерське захоплення нежитлових приміщень площею 1242,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів звернення вбачалось, що дані приміщення належали Львівському обласному кооперативному об`єднанню по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд», однак, як останні довідались з відповіді прокуратури Шевченківського району, через схему передачі нерухомого майна до ТзОВ «Облагробуд-Львів» з подальшим узаконенням через рішення господарського суду від 09.10.2008 дане майно перейшло з власності Львівського обласного кооперативного об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» у власність ТзОВ «Облагробуд-Львів». Також останні повідомили, що в акті приймання-передачі нежитлових приміщень від 29.01.2008 підставою приймання-передачі вказано крім протоколу загальних зборів учасників самого ТзОВ «Облагробуд-Львів» №2 від 14.11.2007 року вказано також рішення ради Львівського обласного кооперативного об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» №335 від 14.11.2007 року. Однак, на засіданні ради вказане питання про передачу приміщень Львівського обласного кооперативного об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» до статутного фонду ТЗОВ «Облагробул-Львів» не приймалось (т.1 арк.11-12).
Вказану вище постанову винесено на підставі допиту потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 ; допиту свідків: голови правління ЛОКМОПАБ «Львівобагропромбуд» ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ; вивчення таких документів: Статуту «Львівоблагропромбуд», установчого договору «Львівоблагрпромбуд», Рішення Ради №335 від 14.11.2007 року; листа ОСОБА_24 від 04.06.2009 року, листа ОСОБА_25 від 15.06.2009 року, листа ОСОБА_20 від 09.06.2009 року, листа ОСОБА_15 від 01.06.2009 року; листа ОСОБА_19 від 09.12.2010 року, листа ОСОБА_26 від 19.06.2009 року згідно з яким в обговоренні питання про створення ТзОВ «Облагробуд-Львів» і формування його Статутного фонду приймали участь ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_22 ; листа ОСОБА_22 від 22.06.2009 року, згідно з яким вона була присутня на засіданні Ради об`єднання та приймала участь у обговоренні питання щодо створення ТзОВ «Облагробуд-Львів» і формування його статутного фонду.; рішення Господарський суд Львівської області від 09.10.2008 року, відповідно до якого було визнано право власності на нежитлові приміщення загальною площею 1242,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Облагробуд Львів»; рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20.01.2012, яким встановлено, що питання про передачу майна на засіданні Ради не обговорювалось та не голосувалось, та згідно якого п.3 рішення Ради № 335 від 14.11.2007 року «передати до статутного фонду ТзОВ «Облагробуд-Львів» нежитлові приміщення, площею 1242,8 кв.м. у виробничо-лабораторному корпусі по просп.Чорновола. 67 у м.Львові» визнано незаконним та скасовано; ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2013 року яким рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.01.2012 залишено без змін; ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2013 року; листа директора ТзОВ «Облагробуд Львів» ОСОБА_9 №01/17 від 01.08.2017 року.
Мотиви поданої скарги заявників зводяться фактично до того, що слідчим, на їх думку, невірно зроблено висновки, які стали підставою для винесення постанови про закриття провадження, і вони не погоджуються із ними.
Слідчим суддею перевірено доводи скаржників, та надано оцінку не лише повноті вчинених під час досудового розслідування дій, а й правильності здійснення правової оцінки встановлених обставин під час досудового розслідування.
Зокрема, слідчим встановлено, що абсолютна більшість свідків які були присутні на засіданні Ради 14.11.2007 року, та наявне документальне підтвердження їхньої участі у цьому засіданні, категорично стверджуюють, що 14.11.2007 року було прийнято рішення про передачу до статутного фонду ТзОВ нежитлових приміщень площею 1242,8 кв.м. по просп. В.Чорновола, 67 у м.Львові.
Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України передбачає привласнення, яке полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище, однак в ході досудового розслідування встановлено, що у відповідності до розділу 7 статуту об`єднання ЛОКМОПАБ «Львівобагропромбуд» голова правління ( ОСОБА_7 ) виступає розпорядником коштів, майна об`єднання та діє від імені об`єднання, без довіреності представляє його у всіх підприємствах, установах і організаціях, передаючи при цьому нежитлові приміщення в статутний фонд ТзОВ «Облагробуд-Львів» площею 1242, 8 кв.м. з метою розширення діяльності об`єднання та отримання додаткового прибутку (згідно отриманих корпоративних прав).
В свою чергу, розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.
Згідно листа директора ТзОВ «Облагробуд Львів» ОСОБА_9 №01/17 від 01.08.2017, після закінчення формування Статутного капіталу, очолюваного ним Товариства учасники набули корпоративні права у Такому розмірі: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 по 8 % кожен, а об`єднання «Львівоблагропромбуд» - 60 %.
Диспозиція ст. 191 КК України передбачає відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем. З об`єктивної сторони цей злочин передбачає три різних форми вчинення: привласнення, розтрата чужого майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем. Їх загальною ознакою є особливе відношення винного до майна, яким він заволодіває. Особа в цих випадках не є сторонньою для майна: воно їй ввірене, перебуває в її віданні, або особа внаслідок службового становища має певні повноваження щодо цього майна. Юридичною підставою для такого відношення винного до майна є цивільно-правові відносини, договірні відносини, спеціальне доручення, службові повноваження. Тобто, суб`єкт злочину здійснює повноваження щодо майна на законній підставі: наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці, зберіганню майна тощо.
Привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.
Розтрата - це незаконне безоплатне відчуження, використання, витрачання майна, яке було ввірене винному чи перебувало в його віданні (продаж, дарування, споживання, обмін, безоплатна передача іншим особам, передача в рахунок погашення боргу тощо). В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.
Заволодіння чужим, майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим, становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Його особливістю є те, що, на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірено чи перебуває у їх віданні.
Предметом такого протиправного заволодіння може бути також майно, щодо якого ані сам винний, ані його підлеглі не були наділені певною правомочністю. На відміну від привласнення і розтрати для заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем основною ознакою є не наявність чи відсутність у винного певної правомочності щодо майна, яке є предметом злочину, а використання для заволодіння чужим майно офіційно наданих йому за посадою службових повноважень.
Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як своїм власним. Момент закінчення розтрати збігається з моментом витрачання чужого майна. Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд.
Таким чином, право власності на нежитлові приміщення, площею 1242,8 кв.м. за ТзОВ «Облагробуд-Львів» було зареєстровано на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2008 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20.01.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2013 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2013 року, пункт 3 рішення Ради №335 від 14.11.2007 року скасовано та визнано незаконним, у зв`язку із тим, що його прийнято із порушенням Статуту об`єднання, однак не із підстав його фіктивності чи підробки.
Враховуючи вказане вище, а також те, що ЛОКМОПАБ «Львівоблагропромбуд» є співзасновником ТзОВ «Облагробуд-Львів» та володіє 60% статутного фонду Товариства відповідно до розміру свого внеску, а відтак, не є позбавленим права звертатися до суду в порядку ст.392 ЦПК України.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до статті 94 КПК України слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З огляду на викладене, а також оскільки обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови від 16 січня 2018 року про закриття кримінального провадження, не встановлено; висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя
Повний текст ухвали оголошено 07 травня 2018 року о 16 годині 30 хвилин.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1