Справа № 314/4522/18 Провадження № 1-кп/314/380/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.18 м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальні провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000855 від 11.09.2018 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст.390 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вільнянським районним судом Запорізької області здійснюється провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст.390 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить призначити справу до судового розгляду.

Крім того, прокурор заявив клопотання про обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання обґрунтував тим, що ОСОБА_4 , будучи особою засудженою до обмеження волі та відбуваючи вказане покарання, вчинив самовільне залишення місця обмеження волі, чим скоїв злочин середньої тяжкості, за який, санкцією ч.1 ст.390 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3-х років.

Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, яке може бути приєднано до не відбутої частини покарання за попереднім вироком суду, підозрюваний ОСОБА_4 , з урахуванням встановлених обставин, переховувався від службових осіб виправного центру, до правоохоронних органів не звернувся.
Органом досудового слідства відповідно до положення п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Зокрема, вищевказані ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_4 утримується в установі обмеження волі разом із свідками вчиненого ним правопорушення, при цьому його ізолювати від них відповідно до вимог чинного кримінально-виконавчого законодавства не можливо, а сам засуджений може повторно самовільно залишити межі виправного центру, оскільки режим утримання осіб засуджених до обмеження волі не передбачає їх повну ізоляцію від можливих пересувань по території виправного центру, а фактично ОСОБА_4 вже скоїв втечу з місця обмеження волі і переховувався від службових осіб правоохоронних органів.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів і відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про асоціальну поведінку останнього.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:
- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи, що ОСОБА_4 скоїв злочини середньої тяжкості і усвідомлюючи тяжкість своїх діянь і невідворотність покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
- особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні.
- відсутність таких осіб, а також відсутність у ОСОБА_4 постійного джерела доходів також унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.
Отже, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження просив обрати запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення заявленого клопотання та просили суд відмовити в його задоволені.

Заслухавши клопотання прокурора, враховуючи думку інших учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку щодо задоволення внесеного клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором у клопотанні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави судді вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, органом досудового слідства відповідно до положення п.4 ч.1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

ОСОБА_4 утримується в установі обмеження волі разом із свідками вчиненого ним правопорушення, при цьому його ізолювати від них відповідно до вимог чинного кримінально-виконавчого законодавства не можливо, а сам засуджений може повторно самовільно залишити межі виправного центру, оскільки режим утримання осіб засуджених до обмеження волі не передбачає їх повну ізоляцію від можливих пересувань по території виправного центру, а фактично ОСОБА_4 вже скоїв втечу з місця обмеження волі і переховувався від службових осіб правоохоронних органів.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів і відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про асоціальну поведінку останнього.
З урахуванням вказаного, ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інший злочин.

Згідно ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Отже, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, суддя вважає доцільним задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Угоди про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.390 КК України на 10 годину 00 хвилин 12.11.2018 року у Вільнянському районному суді Запорізької області.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

ОСОБА_4 , взяти під варту негайно із залу суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з 31.10.2018 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 29.12.2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, прокурору та направити начальнику Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».
Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання викликати учасників судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

31.10.2018