Справа № 314/3249/18
Провадження № 1-кс/314/1151/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2018 року м. Вільнянськ
Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ клопотання слідчого СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Павлоград, Дніпропетровська область, громадянина України, який має базову середню освіту, не працюючого, не одруженого, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
Раніше судимого:
1)23.08.2012 року за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. 74 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою від 17.09.2013 іспитовий строк відмінений та направлений в місця позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

2)20.12.2013 року за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі.

3)11.01.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

4)28.12.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднане покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2016 року та остаточно прозначено покарання у вигляді 4 років 8 місяців позбавлення волі. Початок строку: 23.11.2016 року, кінець строку: 18.06.2021 року,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 від 24.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що засуджений Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області до позбавлення волі ОСОБА_5 , відбуваючи покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)», неодноразово порушував режим відбування покарання, а саме:

08.02.2018 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, засуджений ОСОБА_5 за допомогою металевої ложки, самовільно відчинив хвіртку локального сектору відділення СПС № 9 та покинув його територію, після чого попрямував у бік центральної алеї установи, де ОСОБА_5 був затриманий працівниками адміністрації.

При проведенні неповного догляду засудженого ОСОБА_5 , з метою виявлення та вилучення заборонених речей та предметів, останній почав перешкоджати проведенню догляду, вів себе нетактовно, показував свою готовність до опору діям працівників адміністрації, при цьому висловлював своє невдоволення режимом утримання, у зв`язку з чим 09.02.2018 засуджений ОСОБА_5 на підставі ухвали судді Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_6 від 09.02.2018 року, був переведений до приміщення камерного типу строком на 3 місяці, оскільки інші заходи впливу, які застосовувалися до засудженого ОСОБА_5 , за вчинені ним дисциплінарні проступки, не вплинули на його поведінку.

Після цього, 11.05.2018 року, о 05 годині 40 хвилин, засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання в камері ДІЗО №2 установи, відкрито в категоричній формі в присутності працівників адміністрації ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)», а саме: виконуючого обов`язки першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки та оперативної роботи капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 , оперуповноваженого оперативного відділу майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , оперуповноваженого оперативного відділу старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 , чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_11 , виконуючого обов`язки начальника відділу нагляду і безпеки підполковника внутрішньої служби ОСОБА_12 , заступника чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_13 , сестри медичної туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_14 та лікаря спеціалізованої туберкульозної лікарні при ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_15 , в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_16 приступити до прибирання в камері № 2 ДІЗО установи, в якій він утримувався та згідно графіку чергувань від 10.05.2018 року був черговим, чим порушив вимоги ст.ст.9, 107 КВК України та п.2 розділу III, п.1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 року, згідно яких засуджений зобов`язаний виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії та заборонено перешкоджати виконанню своїх посадових обов`язків персоналу колонії.

При цьому, засуджений ОСОБА_5 був одягнутий та взутий за сезоном, а також був забезпечений всім необхідним робочим інвентарем, та за станом здоров`я ОСОБА_5 міг залучатися до праці.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, тобто: «злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу».

19.07.2018 року о ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
Слідчий за погодженням з прокурором, посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_5 будучи особою засудженою до позбавлення волі та відбуваючи вказане покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв кримінальне правопорушеннясередньої тяжкості, за яке, санкцією ст. 391 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3-х років, а також наявність ризиків передбачених п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити на підставах, які викладені в клопотанні.
Підозрюваний у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 від 24.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.
19.07.2018 року о ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин перебуваючи під слідством, слідчий суддя враховує вік підозрюваного, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність у підозрюваного офіційного працевлаштування та стабільного доходу, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого злочину.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Виходячи з інкримінованого ОСОБА_17 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.
В ході розгляду клопотання підозрюваним не надано слідчому судді доказів про відсутність у підозрюваного наміру вчинити дії, направлені намір вчинити інший злочин, а отже враховуючи викладене, органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України доведено наявність ризиків передбачених п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема, вищевказані ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_5 утримується в установі позбавлення волі разом зі свідками вчиненого ним правопорушення, при цьому його ізолювати від них, відповідно до вимог чинного кримінально-виконавчого законодавства не можливо.

Крім цього, необхідно прийняти до уваги, що за період відбування покарання, на засудженого ОСОБА_5 було накладено 17 стягнень та жодного заохочення, що свідчить про його зухвале ставлення до виконання вимог відбування режиму покарання, принципову відмову від їх дотримання, а також у свою чергу про можливе продовження вчинення невиконання законних вимог представників адміністрації виправної установи, створення конфліктних і провокаційних ситуацій, і в цілому підриву авторитету службових осіб колонії перед іншими засудженими та режиму в установі виконання покарань. Переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу установи, як злісного порушника режиму відбування покарання, належних результатів не дало і останній знаходячись під посиленим контролем, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв кримінальне правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено .
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу,
За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 24.07.2018 року, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 до 21.09.2018 року включно.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.09.2018 року включно, який обчислювати з 24.07.2018 року.
Встановити строк дії даної ухвали до 21.09.2018 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

24.07.2018