Справа № 397/861/16-к
н/п : 1-кп/397/15/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2018 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.06.2016 року за № 0000267, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, який проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, працював охоронником, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин; вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українки, громадянки України, освіта середня, яка не заміжня, не працює, інвалід 3 групи, має на утриманні дитину інваліда 2 групи, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2016 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, на підставі ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Олександрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України, вважається таким, що раніше не судимий,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
за участю: прокурорів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представників органу пробації ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисника ОСОБА_15 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення проти власності, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення проти власності, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Так, 30.05.2016 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на автомобілі марки ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням останнього, приїхали до домоволодіння знайомого ОСОБА_7 ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , при цьому заздалегідь домовившись про необхідність забрати у ОСОБА_12 сітку-рабицю, яку останній повинен був віддати ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу.

Прибувши за вказаною адресою, останні зайшли на територію домоволодіння, постукали у вікна та зачинені на замок вхідні двері будинку, проте їм ніхто не відчинив. У подальшому діючи умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 повторно, вступивши заздалегідь у злочинний зговір з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , цілеспрямовано, переслідуючи мету наживи та особистого збагачення, пошкодив замок вхідних дверей та таким чином проник разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в приміщення будинку АДРЕСА_4 , належного ОСОБА_12 .

У приміщенні будинку ОСОБА_7 з метою впевнитися, що господар відсутній, почав кликати ОСОБА_16 , останній на поклики ОСОБА_7 відповів, оскільки на той час перебував у спальній кімнаті разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_17 .

Переслідуючи мету наживи та особистого самозбагачення, доводячи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 почав розмовляти з ОСОБА_12 та його співмешканкою, відволікаючи цим їх увагу, оскільки не хотів щоб вони завадили злочинним діям ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які в цей час, таємно, умисно, а ОСОБА_8 повторно, викрали з підсобної кімнати будинку 5 рулонів сітки-рабиці, вартість кожного з яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3 від 03.06.2016 року становить 249 грн. 50 коп. та помістили їх на кришу автомобіля ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 .

Після цього ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишили місце злочину та в подальшому збули викрадені 5 рулонів сітки-рабиці ОСОБА_18 за грошові кошти в сумі 300 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальних збитків на загальну суму 1247 грн. 50 коп.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину не визнав, суду пояснив, що він був знайомий з потерпілим ОСОБА_12 і останній винен був йому кошти. Вони неодноразово зустрічалися та говорили з приводу повернення коштів. Коли вони зустрілися в черговий раз, ОСОБА_12 повідомив, що має сітку та запитував його за скільки можна її продати, на що він запропонував ОСОБА_12 600 грн.

30.05.2016 року вони відмічали день народження сина ОСОБА_8 ОСОБА_19 . Приблизно 10.00 год. він, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виїхали в с. Івангород на ставок відпочивати. Також там була жінка ОСОБА_9 , син ОСОБА_8 ОСОБА_19 , інші діти. Вони відпочивали. Потім він зателефонував ОСОБА_12 та запитав його чи продав він сітку, на що той повідомив, що не продав та бажає її продати, але щоб про це не довідалася дружина ОСОБА_20 . Також він повідомив, що в даний час він на роботі, а ввечері щоб він ( ОСОБА_7 ) приїхав до нього додому та взяв сітку, двері будуть відчинені. Приблизно 23.00 год. він з ОСОБА_9 завіз ОСОБА_8 додому, повідомивши її, що йому необхідно відлучитися у справах. Коли під`їхали до двору ОСОБА_12 , ОСОБА_9 залишився у машині, а він вийшов з машини, виніс сітку і повернувся назад до ОСОБА_12 . Той проснувся, також піднялася його дружина, та почала щось кричати, оскільки вони були в стані сп`яніння. Він сказав ОСОБА_12 , що зустрінуться на вул. Набережній та вони поїхали. ОСОБА_8 повинна була вийти в центр, так як збиралися їхати в с. Красносілля та їй потрібно було зняти кошти.

Потім вони поїхали до ОСОБА_18 щоб продати йому сітку-рабицю, але останній повідомив що коштів не має. Тоді він сказав ОСОБА_18 щоб той дав йому хоч 300 грн., а він залишить йому в залог сітку. ОСОБА_18 дав йому 300 грн. і вони поїхали на вул. Набережну. Коли їхали, то дорогою забрали ОСОБА_8 . У подальшому вони приїхали до ОСОБА_21 на вул. Набережну, ОСОБА_12 там не було. У них була пляшка горілки. Вийшов ОСОБА_21 та він запитав у нього хліба. З півгодини вони перебували на Набережній, але ОСОБА_12 так і не з?явився. Тоді вони поїхали додому та лягли відпочивати. Наступного дня, приблизно 10.00 год. він прокинувся і ОСОБА_8 повідомила його, що дзвонив ОСОБА_12 та питав за гроші, а вона відповіла йому, що коли ОСОБА_22 проснеться то набере його.

Пояснив, що двері до будинку ОСОБА_12 були відчинені, він зайшов до будинку, подивився, взяв сітку та виніс її. ОСОБА_9 чекав біля машини. У будинку ОСОБА_12 він перебував 10 хвилин. Вказав, що забирав сітку за узгодженістю з ОСОБА_12 . До ОСОБА_18 він їздив лише з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вони забрали вже коли їхали від ОСОБА_18 . На нього працівники поліції здійснювали психологічний тиск шляхом застосування погроз з метою отримання пізнавальних показів у вчиненні злочину. Його затримали і після цього з ним проводили слідчий експеримент, тобто після застосування до нього тиску з боку працівників поліції. Під час проведення слідчого експерименту давав не правдиві покази, оскільки на той час іншого виходу не було. Про застосування тиску не заявляв.

Обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину не визнала, суду пояснила, що на досудовому розслідуванні надавала зізнавальні покази для захисту ОСОБА_7

30.05.2016 року вони їздили на природу в с. Івангород відпочивати, святкувати день народження її сина ОСОБА_19 . Також день народження було у покійного сина ОСОБА_9 . Там вони були протягом всього дня. Коли поверталися додому, приблизно 22.00 год. ОСОБА_7 повідомив, що разом з ОСОБА_9 поїде ненадовго у справах, а тому завезли її додому. Згодом він зателефонував їй та попросив вийти у центр, так як вони ще хотіли поїхати в село. Вона вийшла до центру та вони під`їхали і забрали її біля червоної будівлі. Вони разом ще заїхали до ОСОБА_21 , де вживали спиртні напої. ОСОБА_7 запитував у ОСОБА_21 чи був у нього ОСОБА_12 . Потім вони поїхали додому та лягли спати, ОСОБА_9 залишився відпочивати у них. Вранці вона прокинулася від телефонного дзвінка, телефонував ОСОБА_12 та запитував ОСОБА_7 , на що вона повідомила, що той спить. Через 5 хвилин знову зателефонував ОСОБА_12 та просив повернути те, що взяли і вказав, що самі знаєте те, що необхідно повернути. Вона повідомила, що коли ОСОБА_7 прокинеться, то набере його. ОСОБА_12 повідомив, що буде викликати працівників поліції, після чого вона повідомила про це ОСОБА_7 , а той сказав, що набере ОСОБА_12 як прокинеться. Вона одяглася та пішла до магазину. Коли перебувала в магазині, їй зателефонували працівники поліції та попросили з`явитися у 8-ий кабінет, оскільки ОСОБА_7 перебуває у них. Потім їй зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що ОСОБА_7 забрали працівники поліції за крадіжку сітки. Вона повідомила його, що буде казати працівникам поліції, що крадіжку сітки здійснила вона, оскільки ОСОБА_7 перебував на іспитовому строку та щоб його не посадили. Коли вона з`явилася до поліції, їй повідомили, що ОСОБА_7 забрав 5 рулонів сітки-рабиці. Вона повідомила, що це здійснила вона, ОСОБА_9 був біля машини, а ОСОБА_7 розмовляв з ОСОБА_12 .

В дійсності її там не було, про викрадення сітки вона спочатку нічого не знала. Спочатку їй зателефонував ОСОБА_12 та просив положити те, що вони самі знають. З приводу будь-яких відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_12 напередодні вчинення злочину їй нічого не відомо. На неї здійснювався психологічний тиск з боку працівників поліції.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину визнав частково, суду пояснив, що 30.05.2016 року вони їздили на природу в с. Івангород відпочивати, святкувати день народження сина ОСОБА_23 . Також, цього дня мав бути день народження його сина, який загинув і вони поминали його. Увечері він завіз ОСОБА_8 та ОСОБА_7 додому. Потім ОСОБА_7 запропонував йому поїхати з ним, забрати борг, на що він погодився. Коли вони приїхали до ОСОБА_12 , ОСОБА_7 пішов до домоволодіння, а він залишився чекати його в машині. Згодом ОСОБА_7 вийшов та виніс сітку і почав класти її до машини. Він сказав, що сітка в мастилі, а тому сітку помістили на дах автомобіля. Потім ОСОБА_7 знову пішов та повідомив, що скоро повернеться. Пройшов деякий час, але ОСОБА_7 не повертався. Тоді він пішов за ним, зайшов до будинку, в цей час ОСОБА_7 та ОСОБА_12 розмовляли. На той час він ОСОБА_12 не знав. Врешті він сказав ОСОБА_7 їхати, почав підганяти його, після чого ОСОБА_7 вийшов та вони поїхали. Зазначив, що сітки було 5 рулонів, коли він заходив до будинку за ОСОБА_7 , останній стояв розмовляв з ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , світла в будинку не було, ОСОБА_7 запитував ОСОБА_12 про якогось хлопця, про сітку не говорили. Він не знав, що ОСОБА_7 здійснює крадіжку сітки, гадав, що він забирає борг.

По дорозі ОСОБА_7 запропонував завести сітку, на що він погодився. ОСОБА_7 десь зателефонував та повідомив куди їхати. Вони під`їхали за адресою, яку вказав ОСОБА_7 . Вийшов чоловік, ОСОБА_7 привітався з ним, вони залишили сітку та поїхали. По дорозі забрали ОСОБА_8 та поїхали до ОСОБА_21 . Там вони ще випили і ОСОБА_7 попросив завести їх додому. Він завіз ОСОБА_7 та ОСОБА_8 додому та залишився ночувати в них. Вранці приїхали працівники поліції та забрали ОСОБА_7 . Потім він зателефонував ОСОБА_8 , а вона повідомила, що вже знає і буде казати, що це зробила вона, так як ОСОБА_7 має іспитовий строк і його закриють. Він поїхав додому, залишив машину та пішов до ОСОБА_12 . У цей час йому зателефонувала мати та повідомила, що його шукають. Він сказав, де він знаходиться та що підійде в поліцію для з`ясування обставин. До нього під`їхали дільничний з іншим працівником поліції та забрали до відділку, де пропонували розказати як все було. Його вдарили кулаком по обличчю та позвали ОСОБА_8 . Тоді він зрозумів, що ОСОБА_8 дала показання, взяла провину на себе так як казала йому по телефону. Йому погрожували, що заберуть машину. Про проведення негласної слідчої дії його не повідомляли, під час вказаної дії давав неправдиві покази, оскільки на нього здійснювали фізичний та психологічний тиск працівники поліції.

Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також часткове визнання вини ОСОБА_9 , їх вина підтверджується наступними дослідженими під час судового розгляду доказами.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 під час судового розгляду пояснив, що проживає по АДРЕСА_4 , з обвинуваченими неприязних відносин не має, ОСОБА_24 та ОСОБА_7 він особисто знав до події злочину, ОСОБА_9 він взнав після вчинення у нього крадіжки сітки. 30.05.2016 року приблизно 21.00 год. до його будинку під?їхав автомобіль марки «Жигулі», червоного кольору. Даний автомобіль він бачив через вікно і в той же момент бачив і обвинувачених. До будинку постукала ОСОБА_8 , гукала Олю (його співмешканку), проте їй ніхто не відчинив і вони поїхали. У подальшому йому телефонували, але він не піднімав слухавки.

Того ж дня, приблизно о 23-24 год. до них знову під?їхав автомобіль, ОСОБА_8 знову гукала його співмешканку щоб вона відчинила двері, але він наказав їй не відчиняти. Біля будинку та у будинку був гуркіт, торохтіли наче ложками.

Потім до будинку зайшов ОСОБА_7 , пройшов до кімнати де вони відпочивали зі співмешканкою, і наказав йому не вмикати світло, хоча він намагався. У цей час ОСОБА_7 казав « ОСОБА_25 подивись в спальні чи хтось є?». Він спитав у ОСОБА_7 цигарку, той йому дав і дав прикурити, внаслідок чого він побачив ОСОБА_7 в обличчя. Далі він спитав у ОСОБА_7 як він зайшов до будинку, на що останній йому відповів як усі люди, через двері. Його співмешканка в цей час перебувала на ліжку. ОСОБА_7 питав його чи не бачив він « ОСОБА_26 ». У подальшому ОСОБА_9 , якого він на той час не знав, казав ОСОБА_27 щоб їхати і вони поїхали.

Після того, як почув, що від?їхала машина, увімкнув світло та виявив відсутність сітки-рабиці у кількості 5 рулонів, яку він купляв у приватного підприємця і яка знаходилася (увечері він її бачив) в кімнаті біля входу до будинку, а також виявив пошкоджені двері. Зранку він зателефонував до ОСОБА_8 та пропонував їм повернути сітку, на що ОСОБА_8 , а також ОСОБА_7 ніяк не відреагували, після чого звернувся до правоохоронних органів.

Зазначив, що в той день вживав спиртні напої, проте у сильному стані алкогольного сп?яніння не перебував. Хто пошкодив вхідні двері він не бачив, хто і як виносив сітку він також не бачив, як і не бачив в обличчя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , хоча і стверджував, що голос, яким розмовляла жінка в його будинку належить ОСОБА_8 , оскільки до цієї події він неодноразово з нею спілкувався.

Вказав, що боргів перед ОСОБА_7 у нього не було, пошкоджені двері у подальшому він відремонтував сам, викрадену сітку йому повернули працівники поліції, під час викрадення сітки йому ніхто не погрожував, претензій матеріального і морального характеру до обвинувачених не має, покарання просив призначити на розсуд суду і подальший розгляд провадження проводити за його відсутності, на підтвердження чого подав відповідну заяву.

Свідок ОСОБА_17 під час судового розгляду пояснила, що з потерпілим ОСОБА_12 вони разом проживають у цивільному шлюбі. 30.05.2016 року до них у підвечірній час приходила ОСОБА_8 , стукала і гукала її, проте вони із співмешканцем їй не відчинили і не відгукнулися, внаслідок чого вони поїхали.

Потім, коли вони вже із співмешканцем відпочивали, приблизно 23-24 год., ОСОБА_8 повернулася до них, з нею був також і ОСОБА_7 . Останніх вона добре знала ще до вказаної події, але неприязних відносин з ними не мала і на даний час не має.

До їх кімнати зайшов ОСОБА_7 і наказав її співмешканцю не вмикати світло. Співмешканець запитав у ОСОБА_7 як він зайшов, на що той відповів як усі люди, через двері. Потім ОСОБА_7 дав ОСОБА_12 цигарку і прикурив йому, питав де « ОСОБА_26 ». Також, вона чула якийсь цокіт і бачила через вікно силуети, а також бачила і чула голос чоловіка, як у подальшому з?ясувалося це був ОСОБА_9 .

Коли вони поїхали, її співмешканець увімкнув світло та виявив відсутність сітки-рабиці та пошкоджені двері. Зранку ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_8 та попрохав повернути сітку, але вони їм її не повернули.

Зазначила, що у її співмешканця боргів перед ОСОБА_7 не було, хто саме і як виносив сітку вона не бачила.

Запевнила суд, що бачила в обличчя ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вона особисто в обличчя не бачила, проте чула її голос і як ОСОБА_7 казав їй « ОСОБА_25 подивись чи є хто у кімнаті».

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що приблизно у червні 2016 року, точної дати він не пам?ятає, у вечірній час, ближче до ночі, до нього зателефонував ОСОБА_7 та запропонував купити у нього сітку-рабицю за 700-800 грн. на що він сказав йому приїжджати. Потім до двору під?їхав автомобіль марки «Жигулі», точного кольору він не пам?ятає, начебто жовтий. Хто перебував у автомобілі він конкретно не бачив, так як була темна пора доби, однак бачив у той момент лише двох осіб - ОСОБА_7 та іншого чоловіка, якого не знав. Сітка була на багажнику на автомобілі. Він запропонував за сітку, яка була у кількості 5 рулонів, 300 грн., оскільки більше у нього на той момент не було, на що ОСОБА_7 погодився і вони поїхали.

На наступний день сітку вилучили працівники поліції, жодного тиску на нього не було, ОСОБА_8 він в той вечір не бачив, ОСОБА_7 не повідомляв його про те, де взяв вказану сітку.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що потерпілий - співмешканець її тещі, останні часто вживають спиртні напої, б?ються між собою. Обставини викрадення у потерпілого сітки-рабиці йому не відомі. У ніч з 30.05.2016 року на 01.06.2016 року, приблизно 24.00-00.30 год., коли він відпочивав, до його будинку постукали у вікна, він вийшов, на подвір?ї були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які запропонували йому вжити горілки, яку привезли із собою. Він виніс води, чарки і вони вживали горілку, після чого усі роз?їхалися, а він пішов відпочивати.

Під час відпочинку із обвинуваченими про що вони спілкувалися не пам?ятає, про викрадення сітки вони не спілкувалися, про її викрадення дізнався наступного дня від тещі, яка вказувала, що її викрали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_9 є батьком її сина, на теперішній час відносини з ним неприязні.

30.05.2016 року вона дійсно відпочивала на ставку разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а у післяобідній час, приблизно 15-16 год. вони привезли її додому і з приводу подальших їх дій, їй нічого не відомо.

Також, у відповідності до ч. 14 ст. 352 КПК України, було проведено одночасний допит потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_21 , під час якого:

-потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що у день викрадення у нього сітки-рабиці, він вживав спиртні напої, хто виносив і як виносив сітку він не бачив, під час події викрадення сітки ОСОБА_8 в обличчя він не бачив, але впізнав її по голосу, в обличчя бачив лише ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ;

-свідок ОСОБА_17 вказала, що під час події викрадення сітки, ОСОБА_8 в обличчя не бачила, але впізнала її по голосу, в обличчя бачила лише ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , хто виносив сітку не бачила.

Вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також наступними дослідженими у судовому засіданні доказами:

- даними протоколу огляду місця події від 01.06.2016 року, згідно якого було проведено огляд місця події, а саме: домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 , в ході якого було виявлено на лутках вхідних дверей до будинку, а саме з лівої сторони, пошкодження у вигляді відлому частини лутки; з правої сторони від вхідних дверей на порозі стоїть шмат з деревини, а саме частини лутки, яка була пошкоджена з лівої сторони від вхідних дверей (а.к.п. 9-10);

- довідкою фізичної особи-підприємця ОСОБА_29 , згідно якої станом на 30.05.2016 року вартість 1-го рулону сітки-рабиці висотою - 1,5 м, довжиною - 10 м, становить 300 грн. 00 коп. (а.к.п. 23);

- даними протоколу огляду предметів від 02.06.2016 року, згідно якого в приміщенні службового кабінету № 21 Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області в присутності понятих ОСОБА_30 та ОСОБА_31 проведено огляд 5-ти рулонів сітки-рабиці висотою 1,5 м, довжиною 10 м кожен, які вилучені під час проведення допиту свідка ОСОБА_18 . Рулони нові, у використанні не були, пошкоджень не виявлено. Сітки виготовлено заводським способом з металу сірого кольору. Після проведення огляду вказані речові докази передано на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_12 (а.к.п. 24);

- даними висновку товарознавчої експертизи № 3 від 03.06.2016 року, згідно якого вартість сітки «рабиці» металевої висотою 1,5 м у рулоні 10 м, придбаної у березні 2016 року, в кількості 5 рулонів, на момент вчинення злочину, складає 1247 грн. 50 коп. (а.к.п. 28-29);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2016 року, згідно якого було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_15 , в ході якого ОСОБА_7 розказав та показав яким чином вчиняв кримінальне правопорушення 30.05.2016 року, а саме: 30.05.2016 року приблизно 23 год. 30 хв. він разом з ОСОБА_9 , на автомобілі останнього (ВАЗ 2103, кузов червоного кольору), приїхали до будинку АДРЕСА_4 . ОСОБА_7 зайшов у двір, вхідні двері до будинку були відхилені (відчинені до середини), він зайшов у будинок (кімнату № 1 за коридором, що за вхідними дверима) та побачив на підлозі 5 рулонів сітки-рабиці, висотою 1,5 м кожна. В будинку (у вказаній кімнаті та коридорі) нікого не бачив, та вирішив викрасти вказані 5 рулонів сітки-рабиці, а тому виніс 2 рулони на вулицю, поклав їх на заднє сидіння автомобіля, виніс з будинку ще 2 рулони сітки-рабиці, 1 з яких поклав до салону автомобіля, пішов до будинку, виніс останній рулон сітки-рабиці, та поклав два останніх рулони на багажник, що над дахом автомобіля (сів на пасажирське сидіння). Після чого пішов у будинок, а саме у спальну кімнату, де перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , він запитав де « ОСОБА_26 » (анкетні дані не відомі), після чого вийшов з двору, сів на пасажирське сидіння, зателефонував до ОСОБА_18 , домовився, що останній придбає 5 рулонів сітки-рабиці за 300 грн., та сказав їхати на вул. Енггельса в смт. Олександрівка. ОСОБА_18 чекав на вулиці. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 віддали 5 рулонів сітки, а ОСОБА_18 300 грн. Після цього він та ОСОБА_9 витратили грошові кошти на продукти харчування, приїхали до ОСОБА_21 , в нього повечеряли та вдвох поїхали до будинку АДРЕСА_5 , де залишилися ночувати. Зазначив, що рулони сітки-рабиці з машини біля ОСОБА_18 він вигружав сам (а.к.п. 118-124);

- протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, -відеоконтролю особи з використанням спеціальних засобів від 22.06.2016 року та дослідженими у судовому засіданні відеозаписами до них, проведених на підставі ухвал голови Апеляційного суду Кіровоградської області від 07.06.2016 року, згідно яких обвинувачений ОСОБА_9 вказав на те, що 30.05.2016 року він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відпочивали в с. Івангород, вживали спиртне. Потім вони роз`їхалися додому. Він має автомобіль «Жигуль», марки ВАЗ 2103. Згодом, того ж дня ввечері, до нього зателефонував ОСОБА_7 та попросив приїхати і відвести його у справах. З ними була ОСОБА_8 . Вони приїхали до будинку по АДРЕСА_4 , першим зайшов ОСОБА_7 , згодом пішла ОСОБА_8 . Він чекав їх, але не дочекавшись, пішов за ними. Коли він зайшов до будинку, ОСОБА_7 кричав до господаря будинку, запитував про якогось чоловіка - де він знаходиться. Він був у будинку хвилин 5-10. Коли виходили, ОСОБА_8 показала йому на сітку (лежала на дворі). Він взяв два рулони сітки та поніс до машини, потім повернувся та взяв ще один. Брати рулони йому сказала ОСОБА_8 . Хто виносив інші рулони не знає, можливо ОСОБА_7 , а можливо ОСОБА_8 . Що робив в цей момент потерпілий він не знає, він не виходив з будинку та він його не бачив на подвір`ї. ОСОБА_7 залишався в будинку. Він закинув 4 рулони сітки в салон автомобіля на заднє сидіння, а один рулон закинув на багажник, що на даху автомобіля. У цей момент ОСОБА_7 уже сів на переднє сидіння автомобіля, ОСОБА_8 сіла йому на руки та тримала дверцята автомобіля, так як вони не зачинялися. ОСОБА_7 вказував йому дорогу, куди їм необхідно було їхати. Вони приїхали до якогось будинку на «посёлку», на який вказав ОСОБА_7 , скинули сітку. ОСОБА_7 стояв в тіні розмовляв з якимось чоловіком, взяв 300 грн. за сітку. Після чого вони поїхали до ОСОБА_21 . Потім вони поїхали до ОСОБА_7 додому та він залишився в нього ночувати;

Обвинувачений ОСОБА_7 вказав на те, що треба зробити так, щоб ОСОБА_8 не було в момент події злочину, він сам здійснив крадіжку. ОСОБА_8 дала інші покази, щоб його не закрили, так як він знаходиться на іспитовому строку, а вона не мала судимості. На даний час у ОСОБА_8 є судимість з іспитовим строком, а тому її під час вчинення злочину не було, оскільки її можуть «закрити» (а.к.п. 139-145).

Усі вищевказані докази, у тому числі показання потерпілого та свідків, суд визнає належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст. ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.

Обвинувачені під час судового розгляду заявляли щодо вчинення відносно них психологічного та фізичного тиску з боку працівників поліції під час досудового розслідування, тобто докази, зібрані під час досудового розслідування, повинні визнаватися недопустимим. Однак, такі твердження не підтвердилися під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000017 від 26 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за наслідками розслідування якого винесено постанову про закриття кримінального провадження від 30.07.2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку із встановленням відсутності в діянні працівників поліції Олександрівського ВП Знам?янського ВП ГУНП в Кіровоградській області складу кримінальних правопорушень, у тому числі, передбачених ст.ст. 364-365, 125-127 КК України (том 3 а.с.п. 81-90).

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_32 кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб; дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Але, суд із вказаною кваліфікацією погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 4 ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв?язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Зовнішній прояв діяння розкриває внутрішній (психічний) процес діяння, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння. Головним у намірі грабіжника є бажання відкрито заволодіти майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що під час перебування обвинувачених у будинку потерпілого, ані останній, ані його співмешканка свідок ОСОБА_17 не бачили та не усвідомлювали факту того, що під час того, як ОСОБА_7 розмовляв з потерпілим, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснювали крадіжку сітки-рабиці, тобто до того, як обвинувачені залишили будинок потерпілого. Про викрадення належного йому майна, потерпілий довідався після того, як обвинувачені залишили його домоволодіння, але до обвинувачених з проханням повернути дане майно, потерпілий звернувся не відразу, а лише наступного дня.
У свою чергу, обвинувачені вважали, що здійснюють викрадення майна таємно. Так, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, відволікав потерпілого та свідка ОСОБА_17 , спілкуючись з потерпілим та не дозволяючи вмикати світло, у той час, коли ОСОБА_8 з ОСОБА_9 здійснювали крадіжку сітки.
Отже, спрямованість умислу обвинувачених була саме на таємне викрадення сітки-рабиці, належної потерпілому, обвинувачені вважали, що діють (здійснюють викрадення) не помітно для потерпілого та його співмешканки, які у свою чергу фактично не усвідомлювали мети перебування обвинувачених у їх будинку, не бачили будь-яких протиправних дій зі сторони обвинувачених.
Суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_17 про те, що вона бачила через вікно силуети осіб, які ходили на подвір?ї, але свідок не вказала конкретно про те, що вказані особи щось носили або виносили з двору і що у них були якісь предмети.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні не здобуто доказів, які б безсумнівно підтверджували наявність у діях обвинувачених відкритого викрадення чужого майна у присутності потерпілого та свідка, які усвідомлювали протиправний характер дій винних осіб, які у свою чергу усвідомлювали, що їх дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробков проти України» від 21.10.2011 року - Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року - у справі про зміну кваліфікації злочину судом, також зазначається, що суд розглядає справу в межах пред?явленого обвинувачення, але може змінити обвинувачення за умови, що це не погіршує становище підсудного та не порушує його право на захист.

У відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, так як умисел обвинувачених був прямо спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а потерпілий та свідок не бачили та не усвідомлювали, що з їх будинку здійснюється викрадення майна.
У даному випадку, суд виходить з того, що санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає більш м?яке покарання, ніж санкція ч. 3 ст. 186 КК України, внаслідок чого, при перекваліфікації право на захист обвинувачених не порушується та навпаки покращує їх становище.

Вищевикладеним спростовуються доводи сторони захисту про те, що за вказаних вище обставин, зокрема з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України самоправство.

При кваліфікації дій обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України, суд відзначає наступне.

Відповідно до рекомендацій, викладених уп. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Враховуючи, що сітку-рабицю було викрадено з житлового будинку, тому дії обвинувачених необхідно кваліфікувати, як «поєднане з проникненням у житло».

Обвинувачений ОСОБА_7 вказував на те, що двері до будинку були відчинені, він їх не вибивав і у зв?язку з цим просив доручити працівникам поліції провести огляд на місці події, у клопотанні якого було відмовлено.

Проте, такі твердження обвинуваченого не впливають на кваліфікацію його дій за зазначеною вище ознакою, оскільки проникнення до будинку потерпілого як таке відбулося незалежно від пошкодження дверей, що не заперечувалося обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . При цьому, враховується, що потерпілим до обвинувачених не заявлено цивільного позову про відшкодування витрат, понесених на ремонт дверей, пошкоджених внаслідок злочину.

Відповідно дорекомендацій, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб?єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об?єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Враховуючи викладене, дії обвинувачених необхідно кваліфікувати, як «за попередньою змовою групою осіб», оскільки у вчиненні злочину обвинувачені брали участь як співвиконавці, між якими домовленість виникла до початку вчинення злочину, про що свідчить узгодженість поведінки та дій обвинувачених до, під час та після вчинення викрадення майна. Так, обвинувачені разом приїхали до будинку потерпілого, зайшли до його подвір?я, а потім до будинку, обвинувачений ОСОБА_7 відволікав потерпілого, розмовляючи з ним та не дозволяючи вмикати світло в будинку. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 удвох вчинили дії щодо викрадення майна та всі разом вони зникли з місця вчинення злочину та у подальшому продали викрадене майно з метою отримання за це грошових коштів.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України повторним у статтях 185, 186 та 189 - 191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявна така кваліфікуюча ознака як «повторність», оскільки він раніше судимий 08.02.2016 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, кваліфікуюча ознака як «повторність» наявна і в діях обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки вона вчинила даний злочин (30.05.2016 року), після вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України (06.04.2016 року), за що засуджена вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2016 року.

Виходячи з наведеного, суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб.

Суд критично відноситься до позиції обвинуваченого ОСОБА_9 щодо часткового визнання своєї вини, а обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 щодо взагалі невизнання ними своєї вини у вчиненні даного злочину, розцінює це як спосіб захисту і намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Зокрема, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на існування боргових зобов?язань у потерпілого перед ним, не підтверджені належними доказами та не можуть свідчити, як про правомірність дій обвинувачених щодо незаконного заволодіння майном потерпілого, так і про зменшення ступеню їх вини.

Доводи обвинувачених про те, що обвинувачена ОСОБА_8 взагалі не перебувала на місці події злочину, а обвинувачений ОСОБА_9 не виносив з будинку потерпілого сітку-рабицю її виносив тільки обвинувачений ОСОБА_7 , - є не належними та спростовуються наступним.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_8 приїздила до них 30.05.2016 року приблизно 21.00-22.00 год. разом із ОСОБА_7 на автомобілі ОСОБА_9 , гукала свідка ОСОБА_17 , після чого вони поїхали. Того ж дня, приблизно 23.00 год., коли ОСОБА_7 перебував у будинку потерпілого та розмовляв з останнім, тим самим відволікаючи його, свідок ОСОБА_17 бачила два силуети, які ходили на подвір?ї, чули голос ОСОБА_8 , так як раніше спілкувалися з нею, і насамперед, як потерпілий, так і свідок ОСОБА_17 наголошували на тому, що ОСОБА_7 звертався до людини на ім?я « ОСОБА_25 », щоб остання подивилася чи є хтось ще у будинку. Сторона захисту не спростувала такі пояснення потерпілого та свідка, тобто не навела будь-яких доказів про перебування у будинку іншої особи на ім?я « ОСОБА_25 », окрім ОСОБА_8 і те, що ОСОБА_7 не висловлювався на адресу такої особи із вказаною вище фразою.

Як пояснювали обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у той час коли вони перебували у домоволодінні потерпілого, ОСОБА_8 перебувала удома, куди вони її завезли, однак будь-яких доказів, перебування обвинуваченої ОСОБА_8 за своїм місцем проживання під час події злочину, суду не надано.

Суд також приймає до уваги, що обвинувачена ОСОБА_8 30.05.2016 року перебувала протягом всього дня з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як до, так і після події злочину. Тобто, аргументи, що ОСОБА_8 лише в момент події злочину не перебувала разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , є не логічними відповідно до показів інших обвинувачених, а також свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_21 .

Також, суд приймає до уваги показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час проведення з ними негласної слідчої дії, коли ОСОБА_9 конкретно вказав на те, що ОСОБА_8 разом з ним виносила сітку з домоволодіння потерпілого, а ОСОБА_7 просив зробити так, щоб ОСОБА_8 не була причетна до вчинення злочину.

Усі вищезазначені фактори беззаперечно вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, а саме: її безпосередню участь разом з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки майна, належного потерпілому ОСОБА_12 . При цьому суд враховує характерну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який намагається її виправдати, оскільки вона є його співмешканкою.

Крім того, зазначені вище докази, а саме: пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_17 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , надані під час проведення з ним негласної слідчої дії, вказують на те, що останній також приймав безпосередню участь у крадіжки майна потерпілого, а саме: викрадав (виносив) разом із ОСОБА_8 сітку-рабицю з будинку потерпілого.

Отже, свідчення допитаних судом потерпілого та свідків, матеріали кримінального провадження, у тому числі показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час проведення з ними негласної слідчої дії, викривають обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд критично оцінює свідчення ОСОБА_8 та обґрунтовано вважає, що вона має на меті намір принизити свою роль у вчиненні кримінального правопорушення і тим самим пом?якшити свою відповідальність, враховуючи її неодноразові притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів.

Таким чином, аналізуючи позицію обвинуваченої ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що їй інкримінується, а також з показами свідків та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають її у вчиненні кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об?єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції України та нормам КПК України, оскільки на підставі цих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з?ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії тяжкого злочину.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, перебуває на обліку в органі пробації з 22.03.2016 року, за місцем проживання компроментуючими матеріалами селищна рада відносно нього не володіє, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, проживає у цивільному шлюбі разом з співмешканкою ОСОБА_8 та її сином ОСОБА_33 , до затримання працював охоронником, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до висновку органу пробації щодо обвинуваченого результати оцінки ОСОБА_7 показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_7 не можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, на шлях виправлення не став, вчинив злочин в період іспитового строку, а також висновку органу пробації, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 надавалася можливість виправитися за вчинення попереднього злочину без ізоляції від суспільства, згідно попереднього вироку суду від 08.02.2016 року. Проте, обвинувачений належних висновків для себе не зробив і вчинив умисно повторно аналогічне кримінальне правопорушення під час іспитового строку, через короткий проміжок часу після ухвалення попереднього вироку, а тому суд вважає за необхідне застосувати ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання за даним вироком, не відбутий строк покарання за вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії тяжкого злочину.
Як особа, обвинувачений ОСОБА_9 не працює, не одружений, раніше не судимий в силу ст. 88 КК України, за місцем проживання компроментуючими матеріалами селищна рада не володіє, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Відповідно до висновку органу пробації щодо обвинуваченого - результати оцінки ОСОБА_9 показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_9 не можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, не працює, не одружений, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Проте, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 вважається таким, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання компроментуючими матеріалами селищна рада не володіє, враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а тому суд приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і з встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватої, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії тяжкого злочину.

Як особа, обвинувачена ОСОБА_8 судима за вчинення аналогічного злочину, за місцем проживання компроментуючими матеріалами селищна рада не володіє, інвалід 3 групи, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, проживає разом із співмешканцем ОСОБА_7 , має повнолітнього сина ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та повнолітнього сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інваліда з дитинства 2 групи.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Відповідно до висновку органу пробації щодо обвинуваченої - результати оцінки ОСОБА_8 показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, яка вчинила тяжкий злочин, раніше судима за вчинення аналогічного злочину, судимість на даний час у встановленому законом порядку не погашена та не знята, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченою та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Також, обвинувачена ОСОБА_8 засуджена вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2016 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Обвинувачена вчинила злочин у даному провадженні 30.05.2016 року, тобто до ухвалення зазначеного вище вироку. Тому, суд вважає за необхідне при призначенні їй покарання, застосувати ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю злочинів до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2016 року.
Проте, враховуючи, що обвинувачена має постійне місце проживання, є інвалідом третьої групи та має на утриманні сина інваліда другої групи з дитинства, інший повнолітній син перебуває в зоні АТО, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку органу пробації про те, що виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення інтенсивного нагляду з боку органу пробації, враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару,а тому суд приходить до висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і з встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також, обвинувачена засуджена вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, на підставі ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 850 гривень. На даний час вказаний вирок не набув законної сили, так як переглядається судом апеляційної інстанції.
У відповідності з ч. 3 ст. 72 КК України,основне покарання у виді штрафу, при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Таким чином, враховуючи, що покарання за зазначеним вище вироком не виконане, оскільки він не набрав законної сили, тому його необхідно виконувати самостійно.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов потерпілим ОСОБА_12 не заявлено.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 01.06.2016 року (а.к.п. 114-115).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2018 року ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21.05.2018 року (т. 3 а.с.п. 14-18).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У тій чи тій справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у статті 5 Конвенції.

У даному випадку, для забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке слід відбувати в місцях позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов?язаних з виконанням вироку, враховуючи особистість обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, вчинив злочин під час іспитового строку, суд вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно зарахувати у строк відбуття покарання, строк тримання його під вартою, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі, з моменту фактичного взяття його під варту, тобто з 01.06.2016 року до 20.06.2017 року, тобто до вступу в закону силу Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року.

Відповідно до Закону № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року частину п?яту статті 72 КК України викладено в новій редакції, зокрема: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

Саме такі правові позиції викладені у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, відповідно до постанови від 29.08.2018 року, справа № 663/537/17.

Таким чином, з 21.06.2017 року по 21.05.2018 року включно, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 необхідно також рахувати за правилами, передбаченими у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, тобто день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання, строк дії яких на даний час закінчився, а тому суд не вбачає підстав для застосування відносно вказаних обвинувачених міри запобіжного заходу до набрання вироком чинності.

Речові докази: 5 рулонів сітки-рабиці висотою 1,5 м, довжиною 10 м кожен, які вилучені під час проведення допиту свідка ОСОБА_18 та передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_12 , необхідно залишити у володінні останнього.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 394-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.02.2016 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, змінити на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обчислювати з 19.09.2018 року, тобто з моменту проголошення вироку та взяття під варту.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), строк попереднього ув`язнення з 01.06.2016 року по 21.05.2018 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 вересня 2018 року.

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 вересня 2018 року.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, невідбуте покарання, призначене вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2018 року, у виді штрафу у розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., - виконувати самостійно.

Речові докази: 5 рулонів сітки-рабиці висотою 1,5 м, довжиною 10 м кожен, які передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_12 залишити у володінні потерпілого ОСОБА_12 .

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору та обвинуваченим, а іншим учасникам процесу роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя (підпис)
Копія вірна:
Суддя Олександрівського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1