УХВАЛА
11 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
без місця реєстрації, проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, призначивши йому більш м`яке покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк два роки.
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначене покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь 14650 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції під час призначення покарання не в повній мірі врахував те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів та той факт, що він відшкодував потерпілим завдану ним шкоду.
Крім того, обвинувачений зазначає, що судом не було враховано, що на його утриманні перебуває дитина інвалід, а також те, що він особисто має ряд важких захворювань, а тому вважає, що ці обставини давали підстави суду першої інстанції призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Потерпіла ОСОБА_8 звертає увагу на те, що обвинувачений не відшкодував їй та іншим потерпілим завдану шкоду, а тому вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не є обґрунтованою. Вона зазначає, що обвинувачений вчинив не одну крадіжку, що свідчить про його не бажання стати на шлях виправлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Потерпіла ОСОБА_9 звертає увагу на те, що обвинувачений не відшкодував їй та іншим потерпілим завдану шкоду, а тому вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не є обґрунтованою.

Судом першої інстанції встановлено, що у грудні 2016 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 , реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_2 , де за допомогою викрутки відкрив вікно, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_11 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 2000 грн. 00 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 03 січня 2017 року близько 19 год. 00 хв., повторно реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_3 , де за допомогою викрутки відкрив вікно будинку, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_12 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 4600 грн. 00 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 16 лютого 2017 року близько 20 год. 00 хв., повторно реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_4 , де за допомогою викрутки відкрив вікно, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_8 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 4450 грн. 00 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 13 березня 2017 року близько 20 год. 00 хв., повторно реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_5 , де за допомогою викрутки відкрив вікно, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_10 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 1599 грн. 09 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 19 березня 2017 року близько 20 год. 00 хв., повторно реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_6 , де за допомогою викрутки відкрив вікно, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_9 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 9410 грн. 00 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 05 квітня 2017 року близько 11 год. 00 хв., повторно реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_7 , де за допомогою викрутки відкрив вікно, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_13 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 16813 грн. 67 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 06 квітня 2017 року близько 20 год. 00 хв., повторно реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проник на територію домоволодіння: АДРЕСА_8 , де за допомогою викрутки відкрив вікно, проник всередину будинку, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_14 , заподіявши останній шкоду на загальну суму 6250 грн. 00 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 17 квітня 2017 року близько 15 год. 05 хв., достовірно знаючи, що в приміщенні квартири АДРЕСА_9 відсутній власник ОСОБА_15 , яка є його знайомою, реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом злому замка вхідних дверей, проник всередину квартири за адресою: АДРЕСА_10 , звідки таємно викрав майно, що належать потерпілій ОСОБА_15 , загальною сумою 15276 грн. 06 коп.,

Проте, вчинивши всі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідними для здійснення крадіжки, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий сусідами потерпілої з викраденими речами, в той час коли виходив з приміщення квартири.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, прокурор та потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як закінчений замах на викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло; за ч. 3 ст. 185 КК України як викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на облік у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має малолітню дитину інваліда, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілим шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним були вчинені злочини та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, як таку, що пом`якшує покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, не заслуговують на увагу, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину були враховані судом при призначенні ОСОБА_5 покарання.
Окрім викладеного, судом першої інстанції враховані дані про особу обвинуваченого та наявність на його утриманні малолітньої дитини інваліда. Ці обставини були предметом обговорення при ухваленні вироку, тому доводи апелянта про те, що це залишилось поза увагою суду є безпідставними.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, призначивши ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України остаточне покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі, суд врахував всі вказані вище обставини.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції також зроблений правильний висновок про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки визнані судом обставини, що пом`якшують покарання не знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дослідив дані про особу обвинуваченого та з урахуванням фактичних обставин злочинів, не встановив інших обставин, які б пом`якшували його покарання та давали законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 просив при призначенні йому покарання застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.
Проте, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше був судимий 20 січня 2014 року Фастівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України і до нього застосовувались положення ст. 75 КК України. Хоча за цим вироком він вважається не судимим відповідно до ст. 89 КК України, оскільки вирок Васильківського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року, за яким йому було призначено покарання за правилами ст. 71 КК України скасований і кримінальне провадження перебуває на розгляді місцевого суду, колегія суддів вважає, що повторним звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням не буде досягнуто мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.
Крім того, вчинення обвинуваченим семи епізодів крадіжки з проникненням в житло і один замах на крадіжку з житла та не відшкодування всім потерпілим завданої шкоди свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого, відтак, на думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на ці положення закону, колегія суддів позбавлена можливості вносити зміни у вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого за епізодами вчинених крадіжок, а також стосовно вирішення цивільного позову.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3