Провадження 1-кп/522/827/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0003771від 06 липня 2017 року на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з неповною середньо освітою, офіційно не працевлаштованого, студента ІІ курсу Державного навчального закладу, « Одеський центр професійно-технічної освіти, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 21.12.2017 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75,ст.76 КК України із іспитовим строком 1 рік і 6 місяців, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник- ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

законний представник - ОСОБА_6

УСТАНОВИВ:

26.11.2017 р. приблизно о 03.00 годині ОСОБА_3 проходив через двір будинку АДРЕСА_2 де помітив автомобіль марки ВАЗ 2106 з державним номером НОМЕР_1 , 1991 року випуску, синього кольору, який його фактичний власник ОСОБА_7 , що проживає у вказаному будинку, залишив у дворі будинку на ніч.
Користуючись тим, що на вулиці була темна пора доби, ОСОБА_3 вирішив протиправно, всупереч волі власника вказаного автомобіля, вилучити автомобіль з метою тимчасового використання на власний розсуд, перемістивши з місця, де він був залишений.
Діючи з вказаною метою та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , користуючись, що двері автомобіля не були закритими, проник до приміщення салону вказаного автомобіля.

При цьому, ОСОБА_3 діяв повторно, оскільки 14 квітня 2017 року вчинив аналолгічний злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України, за який засуджений вироком Саратського районного суду Одеської області від 21.12.2017 року.
З метою приведення автомобіля в рух, ОСОБА_3 за допомогою фізичної сили зламав замок запалювання та скрутивши необхідні проводи замку запалювання, привів двигун автомобіля у роботу, після чого розпочав рух автомобілем тим самим протиправно вилучивши транспортний засіб у власника всупереч його волі та використовував його на власний розсуд протягом доби 26.11.2017 року до моменту затримання о 02 год. 27.11.2017 року співробітниками поліції під час керування вказаним автомобілем на розі вулиць Заболотного та Кримській в м. Одесі.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєні вказаного злочину, визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що дійсно, за вказаних обставин, 26.11.2017 незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 2106 з державним номером НОМЕР_1 , 1991 року випуску, що належить ОСОБА_7 .

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його
призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 є неповнолітнім, з неповною середньо освітою, студент ІІ курсу Державного навчального закладу « Одеський центр професійно-технічної освіти, не одружений , позитивно характеризується за місцем навчання, претензій майнового характеру від потерпілої сторони не має.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю. У майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить його суворо не карати.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - нема

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , що передбачені ст. 66 КК України є щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, відшкодування завданих збитків.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , що передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.
З огляду на викладене, зазначені пом`якшуючі обставини, які суттєво пом`якшують ступінь вчиненого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за вчинений ним злочин, покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, з іспитовим строком та без конфіскації майна, визначивши остаточне покарання за правилами, передбаченими ч.4 ст. 70 КК України, оскільки на думку суду його подальше виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, ст.1-90 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому із застосуванням ст.69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
Згідно із ч.4 ст.70 КК України визначити остаточно покарання обвинуваченому шляхом поглинання даного покарання більш суворим за вироком Саратського районного суду Одеської області, визначивши ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75, ст.104 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два ) роки.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі вважати повернутими за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

17.07.2018