Справа № 697/2513/16-к
Провадження № 1-кп/697/3/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2018 р. Канівський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Каневі Черкаської області в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Червонопартизанськ Луганської області, українки, громадянки України, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , депутат Канівської районної ради Черкаської області

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що вона будучи обраною депутатом Канівської районної ради Черкаської області на чергових місцевих виборах 25 жовтня 2015 року згідно з постановою від 30 жовтня 2015 року №60 Канівської районної виборчої комісії Канівського району Черкаської області, та, одночасно будучи членом постійної комісії з питань агропромислового комплексу та земельних відносин, екології, природокористування, ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інших надзвичайних ситуацій Канівської районної ради Черкаської області VII скликання, діючи умисно, з корисливих мотивів, 11 травня 2016 року в м. Каневі Черкаської області під час особистої зустрічі з ОСОБА_6 , який за довіреністю представляє інтереси СФГ «НАДІЯ», висунула останньому умову про надання їй особисто неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів на суму 30 000 (тридцять тисяч) гривень за здійснення нею впливу на прийняття рішення посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави, відповідно до примітки ст. 369-2 КК України, а саме: на сільського голову Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області щодо винесення ним на сесію Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області питання про виділення в оренду земельної ділянки площею 3,5 га в адміністративних межах Ліплявської сільської ради Черкаської області СФГ «НАДІЯ» та забезпечення прийняття рішення на користь підприємства сесією вказаної сільської ради до кінця травня 2016 року, а в подальшому - на посадових осіб територіальних органів Держгеокадастру з метою погодження ними (в межах наданих повноважень) документації щодо оренди земельної ділянки площею 3,5 га в адміністративних межах Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області СФГ «НАДІЯ».

Умовою ОСОБА_5 було обов`язкове надання їй грошових коштів в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень як авансу від раніше обумовленої суми 30 000 гривень до початку розгляду Ліплявською сільською радою Канівського району Черкаської області питання про погодження виділення земельної ділянки СФГ «НАДІЯ» в оренду, а надання іншої частини грошових коштів - після погодження документації посадовими особами територіальних органів Держгеокадастру щодо виділення земельної ділянки СФГ «НАДІЯ» в оренду.

ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди в сумі 30 000 гривень за здійснення нею впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, 24 травня 2016 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні літнього кафе «Львівське» по вулиці 206 Дівізії в м. Каневі Черкаської області в районі АЗС «БРСМ -НАФТА», під час особистої зустрічі із ОСОБА_6 одержала від нього частину обумовленої нею раніше суми неправомірної вигоди - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, при цьому підтвердивши здійснення нею впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, повідомивши ОСОБА_6 , що його заява на ім`я Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області щодо надання погодження на виділення земельної ділянки СФГ «НАДІЯ» вже зареєстрована в сільській раді безпосередньо за її участі і буде розглянута на користь підприємства до кінця травня 2016 року.

Дії ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 369 -2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 не визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй злочину та пояснила, що в квітні 2016 року ОСОБА_6 , з яким раніше знайома ніколи не була, в телефонній розмові повідомив, що йому необхідна допомога в документальному оформленні земельної ділянки, яку він має намір взяти в оренду та яка знаходиться в селі Ліпляве Канівського району і поцікавився, чи зможе вона йому в цьому допомогти, оскільки йому рекомендували її як спеціаліста в галузі земельних правовідносин.

У розмові ОСОБА_6 наголосив на тому, що йому потрібно оформити земельну ділянку терміново, але він не має можливості займатись усіма документами особисто, адже живе у Черкасах і багато їздить у відрядження. Тому він шукає людину, яка б займалась збором усіх погоджень, висновків, довідок і інших документів замість нього та запропонував їй винагороду за роботу. Оскільки вона не мала оплачуваної роботи, перебувала на пенсії по інвалідності, тому вирішила погодитись на таку пропозицію, адже 4 роки пропрацювала у земельно-кадастровому відділі, сама робила проекти відведення земельних ділянок в оренду та багато інших документів і знала, куди й за чим треба звертатись.

Під час особистої зустрічі 18 квітня 2016 року з ОСОБА_6 у кафе "Амур" домовились, що він надасть доручення на її ім`я з метою отримання довідок, подачі заяв та інших документів, які необхідні для виготовлення технічної документації щодо відведення в оренду земельної ділянки та подальшого її використання на умовах договору оренди. Для отримання деяких документів необхідно було їздити до міста Черкас, а за деякими - у с. Ліпляве Канівського району, де і розташована земельна ділянка, більшість мала б отримувати в різних відповідних організаціях в м. Каневі. Отримання відповідних документів для виділення в оренду земельної ділянки пов`язане з певними фінансовими витратами: проведення експертизи, отримання висновків, довідок, виготовлення документів та їх копій, транспортні витрати та інше. Крім того, ОСОБА_6 запропонував оплатити її знання та досвід в галузі земельних відносин, адже вона має вищу землевпорядну освіту, а відтак знає нормативно-правові документи, якими керуються землевпорядні організації. Також запропонував компенсувати втрату її часу, а враховуючи той факт, що окрім мізерної пенсії, яку вимушена витрачати на лікування, інших доходів не мала, тому погодилася отримати оплату за свою працю та мала намір зазначити про отримані нею доходи при поданні у 2017 році е-декларації та сплатити відповідні податки.

За її допомогу з оформлення документації по виділенню в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 1,0 га з врахуванням витрат на оформлення та грошової винагороди за роботу, ОСОБА_6 запропонував оплату в розмірі 10 тис. грн. При цьому, вона повідомила ОСОБА_6 , що всі необхідні для оформлення в оренду земельної ділянки дії робитимуться тільки після погодження з ним, якісно, якнайшвидше і в найкоротші з можливих терміни. ОСОБА_6 запропонував надати їй частину коштів в якості авансу, які мала використовувати на поточні витрати, при цьому запропонувала надати ОСОБА_6 відповідні фінансові документи про поточні витрати, в тому числі і транспортні. Решту коштів за виконану нею роботу ОСОБА_6 мав намір надати після виконання нею роботи в повному обсязі (до підписання договору оренди земельної ділянки).

Домовившись про умови виконання роботи, вона з ОСОБА_6 поїхали в Канівське управління держгеокадастру, щоб дізнатись, які документи необхідно підготувати для початку оформлення оренди земельної ділянки. Але відповідний спеціаліст був відсутній на місці, тому вони вирішили відкласти це на інший час.

Через декілька днів їй зателефонував ОСОБА_6 і попросив про зустріч та повідомив, що він буде проїздом у місті Каневі. Вона погодилась і вони зустрілись біля приміщення Канівського будинку рад. ОСОБА_6 привіз їй копію статуту СФГ "Надія", про яке вона до цього часу жодного разу не чула та до цього часу ОСОБА_6 жодного разу в розмові про СФГ «Надія» не згадував. На її запитання про те, кому все ж таки потрібна земельна ділянка, ОСОБА_6 повідомив, що вести підприємницьку діяльність з виготовлення вікон та дверей на земельній ділянці, в оформленні оренди якої він просив її допомоги буде не він особисто, а СФГ «Надія», інтереси якої, як виявилося представляє ОСОБА_6 . З розмови з`ясувалося, що ОСОБА_6 є лише довіреною особою СФГ «Надія» та на підтвердження своїх слів показав довіреність на свої ім`я, яку він привіз замість тієї, яку вона просила виготовити їй для оформлення необхідних документів по питанню отримання на умовах оренди земельної ділянки. Також ОСОБА_6 додатково пояснив, що довіреність на її ім`я від СФГ «Надія» надавати ніхто не буде, пояснивши це тим, що колись по дорученню хтось зняв кошти з рахунків СФГ «Надія». У відповідь вона пояснила, що їй потрібна була лише довіреність з правом підпису на документах по оформленню земельної ділянки в оренду. Маючи таку довіреність, вона б мала право представляти інтереси майбутнього орендаря у відповідних установах, вести документацію згідно чинного законодавства.

Так як ОСОБА_6 довіреність на її ім`я не зробив, вона пояснила йому, що документи, які потребують його підпису буде робити в електронному вигляді та надсилатиму йому на електронну пошту, а він підписуватиме та буде передавати чи привозити їх. Одним з перших з таких документів за домовленістю з ОСОБА_6 мав стати Договір про виконання робіт, укладений між нею та ОСОБА_6 з питання допомоги та консультаційних послуг у відведенні земельної ділянки в оренду та укладенням відповідного договору оренди земельної ділянки, але укласти відповідний Договір не встигла.

Через декілька днів, на виконання взятих на себе зобов`язань, вона зустрілась з головою Ліплявської сільської ради для з`ясування, чи є в межах території Ліплявської сільської ради земельна ділянка, яка б відповідала цілям майбутньої діяльності з розміщення деревообробного цеху. Голова сільської ради повідомив, що така земельна ділянка існує та розташована вона в адміністративних межах Ліплявської сільської ради та зазначив, які необхідно підготувати документи, щоб почати роботи з оформлення документації для виділення на умовах оренди земельної ділянки.

Після зустрічі з головою Ліплявської сільської ради вона зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила, що в адміністративних межах Ліплявської сільської ради існує земельна ділянка, яка задовольняє вимоги зазначені останнім. Після цього ОСОБА_6 запитав, чи немає можливості оформити в оренду більшу земельну ділянку, а саме площею не до 1 гектару, а до 6 гектарів. Вона повідомила, що з`ясує дане питання та додатково повідомить про результат роботи.

В подальшому вона з`ясувала, що загальна площа земельної ділянки, яка може бути надана в оренду СФГ «Надія», в інтересах якої діяв ОСОБА_6 , може становити орієнтовно до 3,5 гектарів, про що повідомила ОСОБА_6 .. Одночасно також повідомила, що якщо отримувати в оренду земельну ділянку більшої площі, то відповідно зростуть витрати на оформлення необхідної документації, оскільки вартість експертної оцінки земельної ділянки напряму залежить від її площі. Вислухавши її, ОСОБА_6 повідомив, що це не є перешкодою та одноособово запропонував збільшити грошову винагороду за виконану роботу до 30 тис. грн. При цьому ОСОБА_6 вкотре наголосив, що готовий платити іноземною валютою і навіть готовий збільшити розмір оплати її праці в разі досягнення позитивного результату та укладення договору оренди земельної ділянки. Вона відмовилася від збільшення грошової винагороди за свою роботу та повідомила, що 30 тис. грн. буде достатньо, але при цьому повідомила, що їй необхідні кошти для продовження виконання взятої на себе роботи, адже при поданні заяв і отриманні довідок необхідно сплачувати кошти за їх оформлення і її власних коштів буде недостатньо для цих цілей. Оскільки між ними існувала попередня домовленість, що ОСОБА_6 для виконання її роботи надає аванс в розмірі половини від обумовленої грошової суми, то ОСОБА_6 запропонував їй сплатити аванс в розмірі 15 тис. грн.. На закінчення розмови, вона повідомила, що бажано не затягувати з авансом і привезти їй кошти найближчим часом, оскільки вона отримує майже мінімальну пенсію по інвалідності, хворіє, живе на орендованій квартирі і має часто хворіючу малолітню дитину та чоловіка з невисоким доходом, то за свій кошт їздити по району та місту просто не має змоги. Крім того, повинна була в будь-який момент мати змогу замовити та оплатити транспорт для доставки на ділянку землемірів чи інших відповідних осіб. Після її пояснень, ОСОБА_6 повідомив, що аванс в розмірі 15 тис. грн. він привезе напротязі тижня-двох, а найближчим часом приїде і напише заяву до сесії Ліплявської сільської ради про погодження виділення земельної ділянки в оренду.

20 травня 2016 року ОСОБА_6 приїхав в м. Канів для того, щоб написати заяву до сесії Ліплявської сільської ради про погодження виділення земельної ділянки в оренду та обговорити спільні дії по виготовленню документації щодо відведення в оренду земельної ділянки в адмінмежах Ліплявської сільської ради, що і було зроблено. Вона запевнила ОСОБА_6 , що найближчим часом відвезе написану ним заяву для реєстрації її в Ліплявській сільській раді до засідання сесії.

ОСОБА_6 пообіцяв привезти обумовлені раніше кошти в сумі 15 тис. грн. після засідання сесії сільської ради. Вона на це погодилась, хоча, чим і за що їхати до Ліплявської сільської ради з його заявою, їй довелось шукати самій.

В понеділок, 23.05.2016 вона за власні кошти винайняла транспортний засіб та відвезла заяву ОСОБА_6 на сесію Ліплявської сільської ради за призначенням, зареєструвала заяву у секретаря сільської ради у відповідному журналі (про що є запис у копії журналу у матеріалах справи) і повернулась до Канева. Потім зателефонувала ОСОБА_6 і повідомила, що заяву віддала, зареєструвала її, і що сесія сільської ради повинна відбутись наприкінці тижня, приблизно 27 травня 2016 року та що йому потрібно бути присутнім на сесії Ліплявської сільської ради особисто, оскільки під час розгляду питання виділення в оренду земельної ділянки до нього, як до особи, що звернулася з відповідною заявою будуть питання та необхідно буде надати оригінали документів, а також надати пояснення та обґрунтування необхідності виділення саме СФГ «Надія» земельної ділянки в оренду.

Наступного дня, а саме 24 травня 2016 року близько 13 год. їй зателефонував ОСОБА_6 і наполіг на терміновій зустрічі, повідомивши, що він проїздом у Каневі і хоче на 5 хвилин зустрітись, попити кави і обговорити деякі питання, які саме він не повідомив. В неї були особисті справи, але 5-10 хвилин на зустріч з її фактичним роботодавцем, довелось знайти.

Буслик запропонував зустрітися у приміщенні літнього кафе "Львівське". В ході розмови, при особистій зустрічі ОСОБА_6 повідомив, що привіз аванс за її роботу, а саме, кошти в розмірі 15 тис. грн. Діставши їх з кишені, почав особисто перераховувати, але не дорахувавши їх склав кошти і запропонував самій їх перерахувати. Вона перерахувала надані ОСОБА_6 кошти та повідомила, що їх 15 тис. грн. та відразу запропонувала написати останньому розписку про отримані для виконання роботи кошти. Так як ОСОБА_7 не попередив заздалегідь про те, що привезе кошти для подальшої роботи - вона не підготувала в письмовому вигляді Договір про виконання робіт між нею та ОСОБА_6 , який діє в інтересах СФГ "Надія" для оформлення документації щодо відведення в оренду земельної ділянки в адміністративних межах Ліплявської сільської ради. Від написання розписки про отримання коштів ОСОБА_6 відмовився.

Відразу після цього до них підійшли працівники правоохоронних органів та повідомили, що її затримано за підозрою в отриманні хабаря за вплив на осіб, які мають повноваження у виділенні землі та запропонували видати їм отримані нею від ОСОБА_6 кошти, на що відразу погодилася та повернула їм кошти разом з документами, які раніше надавав ОСОБА_6 .

Вона попросила працівників правоохоронних органів викликати їй адвоката, але за весь час перебування на місці затримання та проведення слідчих дій, адвоката їй надано не було. Тільки після того, як її привезли з міста Канева до міста Черкас, а це понад чотири години, їй надали адвоката за призначенням. Таким чином, вона не змогла скористатися правовою допомогою адвоката під час свого затримання.

Крім того, суду ОСОБА_5 повідомила, що ж стосується впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди, то вона, як депутат районної ради не має ніякого впливу на рішення сесії сільської ради, оскільки сесія сільської ради є колегіальним органом (рішення приймається більшістю голосів депутатів сільської ради), сесія сільської ради не підпорядкована не тільки депутатам районної ради, а навіть районній раді вцілому. Крім того, стосовно земельних ділянок, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах даної сільської ради сесія сільської ради, своїм рішенням, не наділяє земельну ділянку, а надає тільки згоду на виділення земельної ділянки в користування або оренду. Депутати сільської ради, як і депутати районної ради не мають статусу державних службовців, а відтак вона не могла здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Як на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, орган досудового слідства та сторона обвинувачення посилається на такі докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2016 (а.с. 9-11, т. 1);

- протокол огляду місця події від 24.05.2016 (а.с. 42-45, т. 1);

- протокол освідування особи - затриманої ОСОБА_5 від 24.05.2016 (а.п. 56-58, т. 1);

- покази свідка ОСОБА_6 від 28.04.2016, від 24.05.2016, від (а.п. 17-21, т. 1; а.п. 112-117, т. 1; а.п. 3-16, т. 2);

- покази свідка ОСОБА_8 (а.п. 124-131, т. 1; а.п. 97-100, т.2; а.п. 106-109, т. 2);

- покази свідка ОСОБА_9 (а.п. 102-106, т. 1);

- покази свідка ОСОБА_10 (а.п. 107-110, т. 1);

- протокол про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо-відеоконтролю особи з додатками від 26.05.2016 (а.п. 140- 168, т. 1);

- протокол про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії у виді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 26.05.2016 (а.п. 169, т. 1);

- протокол про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії у виді контролю за вчиненням злочину від 26.05.2016 (а.п. 170-171, т. 1);

- протокол огляду речових доказів від 09.08.2016 - грошових коштів в сумі 15 000 грн., марлевих тампонів із змивами з рук ОСОБА_5 , зразка марлевого тампону та зразка спеціальної хімічної речовини (а.п. 202-203, т. 1).

Крім цього, за клопотанням прокурора, в судовому засіданні, із залученням спеціаліста суд дослідив відео- та аудіо- записи, які містяться на спеціальних носіях (флеш-картах та DVD дисках), що зберігаються у паперових конвертах із відмітками.

За своїм змістом, відео- та аудіо- файли відображають події та обставини, суть перебігу яких відображено в досліджених судом протоколах про результати аудіо-, відео контролю, про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, про результати спостереження за особою та про результати контролю за вчиненням злочину із додатками до них.

В судовому засіданні, як свідок пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення по ч.2 ст.369-2 КК України був допитаний ОСОБА_6 , котрий показав, що на початку 2016 року його знайома, що працює у фермерському господарстві «Надія» попросила його знайти земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Канівського району, так як він раніше працював на керівних посадах у сільськогосподарських товариствах. Виконуючи прохання та знаходячись в Каневі, познайомився з ОСОБА_5 , яка є діючим депутатом Канівської районної ради. Під час спілкування ОСОБА_5 повідомила, що може допомогти у вирішенні цього питання за 30 тис. грн. При цьому, остання повідомила, що вказана сума необхідна для оформлення необхідних документів землеустрою щодо використання земельної ділянки в межах села Ліпляве Канівського району Черкаської області. ОСОБА_5 повідомила йому, що це неофіційна сумма, а офіційна сума буде в межах 6 000 грн. З приводу цьому питання зустрічався з ОСОБА_5 декілька разів. Ініціатором зустрічей була ОСОБА_5 , до цього вона неодноразово телефонувала і запитувала, коли він з нею зустрінеться та привезе документи. 11 травня 2016 року у ньго був вільний день і він поїхав до м. Канева на зустріч із ОСОБА_5 . Зустрівшись з нею біля приміщення РДА і всі їх розмови з нею вже фіксувалися технічними засобами, і ця інформація є у володінні працівників поліції. Під час зустрічі з ОСОБА_5 нікого сторонніх не було. Про необхідність передачі документів, ОСОБА_5 повідомила його ще під час їх першої зустрічі в квітні 2016 року. Вона сказала, щоб вони визначилися на кого буде оформлятися земельна ділянка і привезти відповідні документи, також вона порадила, що краще оформляти на юридичну особу, так як можна оформити більшу площу. В подальшому, він передав ОСОБА_5 11.05.2016 дві копії довіреності на його ім`я, копію паспорта, копію статуту СФГ «Надія» та копію виписки з Державного реєстру фізичних та юридичних осіб на ім`я СФГ «Надія». Всі ці документи він передав у паперовому вигляді. ОСОБА_5 в попередніх розмовах сказала, що раніше працювала в органах Держгеокадастру і там у неї залишилися зв`язки, тому всі документи вона оформить без проблем. Він вважав, що ОСОБА_5 вимагає він нього неправомірну вигоду, а тому звернувся до правоохоронних органів з заявою про її неправомірні дії. 28 квітня 2016 року його заява була прийнята в поліції до розгляду. В подальшому з допомогою спецапаратури, яка була надана поліцією він фіксував всі зустрічі з ОСОБА_5 . В процесі співпраці з правоохоронними органами 24 травня 2016 року було помічено хімічною речовиною грошові кошти загальною сумою 15 000 грн., копюрами по 500 та 200 грн. В той же день, він поїхав в м. Канів, де в пивній палатці зустрівся з ОСОБА_5 та передав їй дані гроші. ОСОБА_5 гроші перерахувала та поклала до своєї сумочки. Після чого до них підійшли працівники поліції і слідчий та затримали ОСОБА_5 , ставши виконувати слідчі дії.

Свідок обвинуваченння ОСОБА_9 в суді дав покази, що проживає в с. Ліпляве Канівського району та працює сільським головою. 18 травня 2016 року перебуваючи на колегії в Канівський РДА до нього підійшла ОСОБА_5 , яку він знає як депутата районної ради та поцікавилася процедурою виділення земельної ділянки за господарськими дворами. На її запитання відповів, що необхідно написати заяву з проханням розглянути питанням про можливість надання земельної ділянки. 23 травня 2016 року ОСОБА_5 приїхала до сільської ради с. Ліпляве та надала заяву ОСОБА_6 з проханням розглянути питання виділення земельної ділянки. Заява була зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів сільської ради. Дану заяву зареєструвала секретар сільської ради ОСОБА_10 .

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду дала покази, що працює секретарем Ліплявської сільської ради і 23 травня 2016 року до її службового кабінету зайшла ОСОБА_5 , повідомивши, що її направив сільський голова ОСОБА_9 з метою реєстрації заяви ОСОБА_6 про можливість надання земельної ділянки .Заяву зареєструвала і повідомила ОСОБА_5 , що заява буде розглядатися на сесії сільської ради.

Свідок обвинувачення ОСОБА_8 суду дала покази, що 24 травня 2016 року зранку перебувала у приміщенні Черкаського політехнічного технікуму. До неї підійшли працівники поліції і запросили бути присутніми в якості понятої при проведенні огляду місця події та інших слідчих дій по факту вимагання неправомірної вигоди, на що вона дала свою згоду та проїхала з працівниками поліції до приміщення поліції в м.Черкаси. В її присутності працівником поліції було складено протокол проведення слідчого експерименту, протоколом було зафіксовано помітку спеціальною речовиною у вигляді порошку грошових коштів в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень номіналом по 200 (двісті) грн., в кількості 60 штук та купюрами номіналом по 500 грн., в кількості 6 штук. Також в її присутності було зроблено ксерокопії з грошових коштів та зроблено зразок спеціальної хімічної речовини, якими були помічені купюри, а саме - було нанесено на лист газети спеціальну речовину у вигляді порошку та поміщено її в спеціальний поліетиленовий пакет. Оглянуті грошові кошти в її присутності та присутності іншої понятої були передані ОСОБА_6 . Після чого, вона разом з іншою понятою та працівниками поліції приїхали до м. Канева, де було запрошено взяти участь в огляді місця події. Прибувши в м. Канів зайшли до пивної палатки з написом «Львівське». Зайшовши до палатки, помітила, що за одним із столів була жінка, яка представилася - ОСОБА_5 . Слідчим було повідомлено вказаній громадянці, що вона затримана за підозрою у вчиненні злочину та роз`яснено її права та вручено документ за який вона розписалась. Одночасно слідчий залефонував комусь і повідомив про затримання вказаної громадянки. Під час проведення огляду, працівниками поліції було оглянуто руки жінки, при освітленні яких ультрафіолетовою лампою світіння мінесцентним жовто-зеленим кольором виявлено не було. При освітленні тампонів зі змивами з обох рук, світіння не спостерігала. Тампони зі змивами та контрольний тампон, були поміщені в прозорі герметичні поліетиленові пакети, а ті в свою чергу до спеціальних сейф-пакетів. Після запакування конвертів на них слідчим виконано відповідні підписи, а також завізовано її підписом, підписом іншої понятої та гр. ОСОБА_5 . В подальшому на запитання слідчого чи отримувала гр. ОСОБА_5 щойно грошові кошти, якщо так то в якій сумі та від кого, остання повідомила, що отримувала і вони знаходяться в її сумочці. Після чого, остання видала працівникам поліції вказані грошові кошти. На запитання слідчого чи знає вона, яка там сума, гр. ОСОБА_5 відповіла, що знає і назвала суму 15 000 гривень. В подальшому, працівники поліції вголос перерахували грошові кошти в сумі 15 000 грн., назвали їх номера та серії, після чого кошти були поміщені в спеціальний сейф-пакет. Видані громадянкою ОСОБА_5 грошові кошти знаходилися в прозорому поліетиленовому файлі з якимись документами. Після вилучення грошових коштів, слідчий оглянув зазначені документи, перелічивши їх в голос, а після цього документи були поміщені до спеціального сейф-пакету, опечатані та вилучені. Після цього слідчий перерахував вилучені в ході огляду місця події предмети та речі. На цьому слідча дія була завершена та всі учасники були запрошені до ГУНП в Черкаській області для складання відповідного протоколу та його підписання.

Оцінючи покази вказаних свідків, суд приходить до висновку, що вказані свідки не підтверджують звинувачення ОСОБА_11 . Зокрема, з показами свідка ОСОБА_6 підтверджуються обставини, що він мав намір укласти цивільно- правову угоду з ОСОБА_5 про надання послуг в оформленні договору оренди землі. При цьому він зазначає , що звернувся до ОСОБА_5 лише з тих підстав, що проживає в м. Черкаси, часто буває у відрядженнях, а тому не мав часу сам займатися питанням оформлення та отримання земельної ділянки в Канівському районі.

В цій частині показів сам ОСОБА_6 підтверджує покази ОСОБА_5 про наявність усної угоди про надання послуг. Також, з показів ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 назвала йому суму 30 000 грн., з яких 6 000 грн. необхідно внести офіційно в якості платежів за виготовлення докуметів, а інша сума призначалась як платіж за виконану нею роботу. Після цього, він вирішив звернутися до правоохоронних органів, оскільки вважав, що ОСОБА_5 вимагає цю суму з огляду на те, що є депутатом, а також, вважаючи цю суму занадно великою.

Покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджують факт звернення ОСОБА_5 до сільської ради с. Ліпляве та надання нею заяви ОСОБА_6 з проханням розглянути питання виділення земельної ділянки.

Суд приймає та визнає їх правдивими, одначе ці покази не підтверджують кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Покази ОСОБА_8 лише підтверджують факт проведення огляду місця події та інших слідчих дій, що відображенені в протоколі та зафіксовані відеозаписом.

Крім показів свідків, стороною обвинувачення надано ряд письмових доказів, які досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, проаналізувавши докази, надані прокурором в судовому засіданні та надаючи їм оцінку з точки зору належності і допустимості, суд приходить до висновку, що частина з них не може бути врахована при ухваленні вироку, оскільки є неналежними та недопустимими.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином, будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Зокрема, як на доказ вини обвинуваченого прокурор посилається на протокол огляду місця події та освідування .

Суд вивчивши протокол огляду місця події, дослідивши відеозапис данних слідчих дії встановив наступне.

З відеозапису данної слідчої дії вбачається, що під час огляду місця події слідчий в 13 год. 52 хв. повідомив ОСОБА_5 про її затримання відповідно до ст. 208 КПК України та роз`яснив її права: знати в чому підозрюється, давати покази чи відмовитися давати покази, мати захисника отримувати медичну допомогу та заявляти клопотання та відводи, одначе в повному обсязі права затриманої не роз`яснив, протоколу затримання не складав.

Тобто, при огляді місця події та освідуванні порушені права ОСОБА_5 як підозрюваної, а саме не повідомлено, що вона має право бути чітко і своєчасно повідомленою про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.

На бажання ОСОБА_5 мати захисника, слідчий зателефонував в регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області та повідомив про затримання ОСОБА_5 . Після чого, без будь-яких пояснень, не став очікувати прибуття адвоката, а став проводити слідчі дії, а саме освідування та огляд місця події.

З відеозапису прослідковується, що слідчий оголосив виготовлену та підписану прокурором у м. Черкаси постанову про освідування особи від 24 травня 2016 року.

Вивчивши текст постанови про проведення освідування, виготовленої прокурором в м. Черкаси, зазначено, що ОСОБА_5 , затримана в порядку ст.208 КПК України та набула статус підозрюваної у кримінальному провадженні .

Дана постанова виготовлена прокурором в м. Черкаси, який не приймав участі в даній слідчій дії ще до затримання ОСОБА_5 , а тому суд її оцінює як нікчемну, яку визнає з цих підстав як неналежний доказ.

Враховуючи вимоги закону, а також вищевказане, суд дійшов висновку, що слідчий провів огляд місця події та освідування особи за відсутності захисника, на участі якого наполягала затримана, без належного роз`яснення прав, фактично провів огляд місця події та освідування ОСОБА_5 водночас, протоколу в порядку ст.208 КПК України про затримання ОСОБА_5 та її особистий обшук на місці затримання не складав, копію затриманій не вручив. Крім того , освідування провів на підставі нікчемної постанови.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2012 р.у справі «Гриненко проти України» Суд констатував порушення п. 1 та підп.«с» п.3 ст. 6 Конвенції про право на вільний вибір захисника, в зв`язку з тим, що під час досудового розслідування залучений заявником захисник не брав участі у проведенні тих чи інших процесуальних дій.

Вплив обмеження прав підозрюваної на захист під час досудового розслідування на розгляд під час судового провадження має враховуватись судом також згідно практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в п. 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 р.у справі «Леонід Лазаренко проти України» Суд в обґрунтування порушення п. 1 ст. 6 у поєднанні з підп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції зазначив,що «національні суди проігнорували обмеження права заявника на захист під час первісної стадії попри те, що заявник зазначав про це у касаційній скарзі до Верховного Суду України, та те, що відповідно до національного законодавства воно становило істотне порушення кримінально-процесуального закону, яке передбачало скасування вироку. Цей недолік не міг бути виправлений ані юридичною допомогою, наданою заявнику пізніше, ані змагальним характером подальшого провадження (п. 58 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Салдуз проти Туреччини»; пункти 39-41 рішення ЄСПЛ від 31 березня 2009 року у справі «Плонка проти Польщі»).

Відтак, при вирішенні питання про процесуальні наслідки порушення права особи на захист, суд керується положеннями, закріпленими у ст. 87 КПК, відповідно до ч.1 якої недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому ч. 2 аналізованої норми передбачає, що одним із діянь, у разі існування яких суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, є, зокрема, порушення права особи на захист.

Враховуючи, що затримання ОСОБА_5 , огляд місця події та освідування було проведені з істотними порушеннями вимог КПК України, гарантованого права на захист, з вільним вибором захисника, здобуті у результаті докази, а саме вилучені грошові кошти у сумі 15 000 гр., суд оцінює як недопустимі докази в розумінні ч.1 ст.87 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 258, 260, 263 КПК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», застосування технічних засобів отримання інформації, що пов`язана із втручанням у приватне спілкування людини та негласною фіксацією розмов, дій допускається виключно за вмотивованою ухвалою слідчого судді, в якій зазначаються: точна назва заходу, термін його застосування, особа, щодо якої має здійснюватися такий захід, та орган, якому надано відповідний дозвіл.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 11 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатись не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх. Суд констатував, що рішення про відмову розкрити матеріали, пов`язані з операцією щодо прослуховування телефонних розмов, результатами якого було обґрунтовано обвинувальний вирок національного суду, не супроводжувалося адекватними процесуальними гарантіями, і, крім того, не було достатньо обґрунтованим.

Як доказ вини обвинувачененої ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого їй злочину по ч.2 ст.369-2 КК України орган обвинувачення посилається на протоколи про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій: протокол про результати аудіо-відеконтролю особи: протокол про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо- відео контролю, контролю особи з додаткоми від 26.05.2016р.(а.с. 140-168, т.1); протокол про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо- відеоконтролю.контролю особи з додаткоми від 26.05.2016р. (а.с. 169, т.1).

В даних протоколах зазначено, що вони складені на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Черкаської області. Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні ці ухвали і стороною обвинувачення суду не надано їх копії про надання дозволу на застосування зазначених негласних слідчих (розшукових) дій. У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості перевірити і достовірно встановити, які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії були санкціоновані слідчим суддею, щодо кого конкретно, на який строк та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбаченими цими судовими рішеннями, тобто суд не може з достатньою повнотою і достовірністю з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права та свободи обвинуваченої, що становить основний критерій допустимості їх результатів як джерела доказів.

Відповідно до вимог ст. 290 КПК України, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих дій: аудіо-, відеоконтролю за особою,зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж,спостереження за особою, не зазначена, згідно з ч. 5 ст. 290 КПК України, як відомості чи документи, які не можуть бути розголошені під час судового розгляду.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 р.Суд встановив, що у випадку, коли держава запроваджує заходи таємного стеження, про що особи, які є об`єктом таких заходів, не сповіщаються і тому не мають змоги їх оскаржити, значна частина гарантій статті 8 Конвенції виявляється нікчемною. У такій ситуації існує можливість поводження з особою у спосіб, який суперечить статті 8, або навіть можливість позбавлення її права, гарантованого цією статтею, без відповідного її сповіщення, а отже, без можливості для неї отримати засіб правового захисту чи в національному органі, чи в органах Конвенції.

Суд вважає неприпустимою ситуацію, коли гарантію здійснення особою передбаченого Конвенцією права можна таким чином усувати лише внаслідок того, що дану особу не сповіщають про порушення цього права.

Суд дійшов висновку, що можливість таємного стеження стосовно поштової кореспонденції, поштового та телекомунікаційного зв`язку не суперечить статті 8 Конвенції ,але за дотриманням певних умов.

Поки рішення про встановлення стеження за особою залишається, з огляду на правомірні обставини, таємним, воно не може у зв`язку з цим бути предметом судового розгляду в порядку нагляду, як це передбачає стаття 6 Конвенції, отже, рішення жодним чином не потрапляє до сфери застосування цієї статті.

Таке рішення може опинитися у сфері згаданого положення лише після припинення заходів стеження. Після сповіщення відповідної особи про припинення таких заходів, вона має право скористатися кількома засобами правового захисту у зв`язку з можливим порушенням її прав; ці засоби правового захисту можуть задовольнити вимоги статті 6 Конвенції.

Відповідно до статей 85, 99 КПК України доказами у кримінальному процесі, які мають відношення до справи, є, зокрема, документи, що підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, отже - документи, що підтверджують законність збирання інших доказів.

Згідно статті 290 КПК України ,орган обвинувачення зобов`язаний надати обвинуваченому та його захиснику доступ до усіх без винятку доказів, зокрема, до усіх без винятку документів, що є у розпорядженні обвинувачення, включаючи й ті,що підтверджують збирання інших доказів.

Такий доступ має бути наданий до складання обвинувального акту та направлення його до суду, у разі ж отримання доказів під час судового розгляду вони мають бути відкритими стороні захисту до їх подання до суду (частина 9 статті 290 КПК України).

В судовому засіданні стороною обвинувачення не були надані докази, які підтверджують законність отримання інших доказів, зокрема, ухвали слідчого судді про дозвід на проведення НСРД, також в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані щодо кола оперативних працівників, яким було доручено проведення негласної (слідчої) розшукової дії у формі спеціального слідчого експерименту, обсягу їх повноважень.

В порушення п.12 ст. 209 КПК України, орган досудового слідства не надав стороні захисту для ознайомлення ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД, про що сторона захисту прямо наголосила в судовому засіданні і обвинуваченням це не спростовано.

Аргументації такого підходу до відкриття доказів стороні захисту та не надання доказів суду, представником обвинувачення в судовому засіданні не було наведено, однак можливо припустити, що позиція обвинувачення ґрунтується на тому, що вказані постанови та ухвали на час відкриття матеріалів були засекречені та не підлягали розголошенню.

Пункт 1.9. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції, встановлює, що процесуальними документами щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій є постанови, клопотання, доручення, протоколи уповноваженого співробітника (працівника) оперативного підрозділу, слідчого, прокурора, а також ухвали слідчого судді, а також доручення на проведення відповідної дії та первинні джерела інформації.

Згадана Інструкція передбачає також порядок створення згаданих документів, їх засекречення, порядок розсекречення та їх відкриття стороні захисту. Так, п.5.9. вказаної Інструкції встановлено, що після завершення проведення НСРД грифи секретності матеріальних носіїв інформації (МНІ) щодо їх проведення підлягають розсекреченню на підставі рішення прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, з урахуванням обставин кримінального провадження та необхідності використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після проведення таких дій, у випадку, якщо витік зазначених відомостей не завдасть шкоди національній безпеці України. Таке рішення оформлюється постановою прокурора,що погоджується керівником прокуратури.

Для розсекречення конкретних матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії керівник органу прокуратури надсилає керівнику органу, де засекречено матеріальний носій інформації, клопотання, у якому зазначаються підстави для скасування грифа секретності, обліковий номер та назва матеріального носія інформації. До клопотання долучаються матеріальні носії інформації, грифи секретності яких пропонується скасувати.

В подальшому, після отримання клопотання про необхідність скасування грифів секретності матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій та відповідних документів керівником органу, де здійснювалося їх засекречування, створюється експертна комісія з питань таємниць (далі - експертна комісія), якій доручається підготовка рішень про скасування грифів секретності цих МНІ. Експертна комісія створюється у складі не менше трьох осіб, зокрема фахівців, які мають відповідний рівень знань та досвід роботи у сфері охорони державної таємниці (залежно від органу: слідчий суддя, слідчий, прокурор у конкретному кримінальному, працівники режимно-секретних підрозділів, які мають допуск до державної таємниці відповідної форми. Персональний склад експертних комісій визначається посадовою особою, яка їх створила (пункти 5.12 - 5.14 Інструкції).

За результатами засідання експертної комісії складається протокол, в якому фіксуються питання для обговорення та їх результати, запитання, зауваження та пропозиції членів комісії. Рішення комісії оформляється актом скасування грифів секретності матеріальних носіїв секретної інформації, який затверджується керівником органу (пункт 5.20 - 5.23 Інструкції).

Пункт 5.26 Інструкції вказує, що МНІ мають бути розсекречені в максимально стислий строк, але не більше 10 діб з моменту отримання клопотання;після розсекречення зазначених МНІ щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймається рішення про їх зняття з обліку в РСО та долучення до матеріалів кримінального провадження у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку (пункт 5.27 Інструкції).

До розсекречених матеріалів доступ надається разом з іншими матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України (пункт 5.30 Інструкції).

Використання документів, що не відкриті, під час прийняття процесуальних рішень не є можливим.

Отже, без використання вказаних документів, залучення до матеріалів справи відомостей, що містяться у матеріалах оперативно-розшукової діяльності та щодо негласних слідчих (розшукових) дії, неможливо через відсутність інформації про законність їх отримання та їх достовірність.

Ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у даній справі, очевидно не містять будь-яких відомостей, що могли б завдати шкоди національній безпеці України.

За таких обставин, відповідно до п. 5.30. Інструкції Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні,до розсекречених матеріалів доступ надається разом з іншими матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, однак такий доступ до ухвал слідчого судді Апеляційного суду Черкаської області області про дозвіл на проведення негласних слідчих дій стороні захисту наданий не був, такі рішення у формі ухвал не зазначені в переліку прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень, що міститься в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акта. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні чіткі позначення про видалення зазначених процесуальних рішень із вказаних матеріалів, відповідно до вимог ч. 5 ст. 290 КПК України.

Судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України 16.03.2017 у справі № 5-364кс16 висловила правову позицію, щодо не відкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, а саме: відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (зокрема ухвали слідчих суддів), та їх не відкриття є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Яременко проти України» від 12.09.2008 р.,зазначив:»Хоча стаття 6 (Конвенції) гарантує право насправедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких норм стосовно прийнятності доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988 р. та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 9.06.1998 р.). Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення "Хан проти Сполученого Королівства"і"Аллан проти Сполученого Королівства").

З огляду на вказані обставини, враховуючи засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України), що полягають у тому, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч. 4 ст. 17 КПК України), в ході оцінки допустимості наданих доказів - результатів НСРД, суд зобов`язаний перевірити підстави та умови проведення НСРД, за результатами проведення яких отримано фактичні дані, що є змістом наданих доказів.

Відтак, неналежна перевірка судом доказів на предмет їх допустимості є порушенням вимог ч.2 ст.370 КПК України, якою закріплено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Крім того, згідно зі ст.252 КПК України, фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки. Проведення негласних слідчих (розшукових) дій може фіксуватися за допомогою технічних та інших заходів. Протоколи про проведення негласних слідчих (розшукових) дій з додатками не пізніше ніж через двадцять чотири години з моменту припинення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій передаються прокурору.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції, протокол про хід і результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії (або її етапів) складається слідчим, якщо вона проводиться за його безпосередньої участі, в інших випадках - уповноваженим працівником оперативного підрозділу, і повинен відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження.

Відповідно до ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який повинен містити відомості про місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по-батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

Відповідно до ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатки до протоколів повинні бути належним чином упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у вилученні таких додатків.

Згідно зі ст. 106 КПК України, протокол під час досудового розслідування складається під час проведення процесуальної дії або безпосередньо після її закінчення. До складу слідчої (розшукової) дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.

Разом з тим, надані суду протоколи про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дії, додатки до них не відповідають вимогам цих норм КПК України, зокрема, в них та в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про первинний носій інформації, його технічні характеристики, з якого перенесено аудіо- та відеозапис розмов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які фіксувались в ході проведення НСРД.

Стороною обвинувачення суду не надано і відсутній в матеріалах кримінального провадження протокол огляду та вручення ОСОБА_6 засобів спецтехніки, якими фіксувались негласні слідчі (розшукові) дії, з обов`язковим зазначенням їх виду та номеру, який складається при врученні відповідних технічних засобів, звуко- та відеозаписуючої апаратури, особі, яка мала надавати неправомірну вигоду, з метою документально закріпити факт її вручення цій особі, зафіксувати її придатність до використання, а також протокол вилучення у неї цих технічних засобів після проведення негласних слідчих (розшукових) дій та їх огляду, що позбавляє суд можливості перевірити, яким саме технічним засобом ОСОБА_6 проводив фіксування розмов з обвинуваченою.

Крім того, із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що вони розпочаті не з місця, де був виданий технічний засіб (з приміщення СУ ГКНП в Черкаській області) та було розпочато негласну слідчу дію, отже, ОСОБА_6 на власний розсуд визначав, які події будуть ним фіксуватися, надані суду відеозаписи є вибірковими, що не відповідає вимогам КПК України щодо порядку збирання доказів.

Як вбачається з документів, на які посилається сторона обвинувачення та були досліджені судом, всі докази вини обвинуваченої на даних отриманих під час огляду місця події та освідування. Саме на підставі інформації, яка викладена в цих недійсних через невідповідність їх вимогам нормам КПК України процесуальних документах, і були зроблені всі висновки щодо вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_5 , що тягне за собою визнання недопустимими і інших доказів, які на ній грунтуються.

Європейський суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева»: коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. Положення ч. 1 ст. 87 КПК України повністю відповідають практиці Європейського суду з прав людини щодо допустимості доказів.

Отже, докази, визнані судом неналежними та недопустимими, підлягають виключенню з кримінального процесу. В такий спосіб забезпечується гарантований Конституцією захист особи від порушення її прав.

Відповідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли всі зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 373 ч. 1 п.3 КПК України коли не доведено що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Оцінюючи докази, суд за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що доказів вини ОСОБА_5 не було здобуто, а обсяг обвинувачення її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки, при розгляді кримінального провадження в суді стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 369 - 2 КК України, вчинене обвинуваченою, суд вважає, що ОСОБА_5 слід визнати невинуватою у вчиненні даного

Конвенція з прав людини та основоположних свобод в п.1 ст. 6 закріпила право підсудного на справедливий суд. Принцип змагальності та рівність сторін у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом передбачений КПК України.

Як позначив Європейський суд з прав людини по справі «Капо проти Бельгії» № 4291498, 13.01.2005 року в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист з прав людини і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення".

Судові витрати за проведення експертиз не підлягають стягненню.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі вищенаведеного, керуючись Конвенції Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», ст.373, 376 КПК України України, суд

УХВАЛИВ:

Виправдати ОСОБА_5 по обвинуваченню в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, в зв`язку з недоведеністю її винуватості.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, які в залі судового засідання передані на зберігання слідчому повернути власнику ОСОБА_6 ;

- СД-диски та ДВД-диски із записом негласних слідчих (розшукових) дій, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання;

- ДВД-диски із записом обшуку автомобілів, СД-диски із диктофонним записом розмов - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/2513/16-к

Головуючий ОСОБА_1