ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/8031/18
провадження 1кс/201/4998/2018
УХВАЛА

25 липня 2018 року місто Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001503 від 13.05.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська передано клопотання заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001503 від 13.05.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, згідного якого слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурором суду надано заяву, в якій останній просить суд розглянути клопотання без його особистої участі.

Дослідивши матеріали клопотання по кримінальному провадженню №0001503, а також вислухавши думку прокурора та представника власника майна, вважаю клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до частини 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

Судом встановлено, що у провадженні першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001503 за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

В даному випадку у кримінальному провадженні підозру нікому не пред`явлено, цивільний позов не заявлено, при цьому, санкція даної статті взагалі не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Разом з цим, у клопотанні не зазначені конкретні підстави застосування арешту, відсутні будь-які докази завдання шкоди та розміру даної шкоди, а також не доведено розумність та співмірність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001503 від 13.05.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відмовити.

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1