Номер провадження: 11-сс/785/1627/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0003339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період часу з 22.00 години до 06.00 години наступної доби, а також покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 26.11.2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Благовещенська Амурської області Російської Федерації, працюючого у ТОВ «Тис», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0003339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні було доведено наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, однак не доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що з урахуванням даних про особу підозрюваного, встановлених у судовому засіданні обставин вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, а також його поведінки безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необхідним і достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Зміст вимог апеляційної скарги.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що висновок слідчого судді про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 є безпідставним, з огляду на таке:

- слідчий суддя не взяв до уваги наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та заявлених слідчим ризиків, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження;

- дані про особу підозрюваного свідчать про те, що запобігти заявленим ризикам шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту неможливо, оскільки він не одружений, на утриманні нікого не має, не має у власності нерухомого майна, не має місця реєстрації в м. Одесі, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду;

- слідчий суддя не врахував можливості підозрюваного незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, з якими він знайомий особисто та має тісні стосунки.

Зміст заперечень на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказав, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки зазначені в ній доводи щодо наявності заявлених слідчим ризиків ризики є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами судового провадження. У зв`язку з викладеним захисник просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 24.09.2018 року, приблизно о 23.20 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла.

25.09.2018 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку, передбаченому ст.208 КПК України.

26.09.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність розумних сумнівів щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів судового провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину ані в апеляційній скарзі, ані у запереченнях захисника не оспорюється, а тому не перевіряється апеляційним судом.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 25.09.2018 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 25.09.2018 року; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 25.09.2018 року та 26.09.2018 року.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки у м. Одесі: на даний час проживає у м. Одесі у родичів, з якими підтримує дружні відносини, офіційно працевлаштований.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування визнає свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, співпрацює з органом досудового розслідування, не здійснює жодних дій з приховування слідів кримінального правопорушення, добровільно з`являється до слідчого та суду.

Колегія суддів також враховує поведінку підозрюваного після настання події, що розслідується, а саме тривале перебування на місці події, намагання надати потерпілій медичну допомогу, виклик ним карети «швидкої допомоги», нездійснення супротиву працівникам поліції при затриманні, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , поясненнями самого підозрюваного, а тому доводи прокурора в цій частині не підтверджуються матеріалами провадження.

Апеляційний суд вважає безпідставними зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що відсутність у підозрюваного ОСОБА_8 офіційних шлюбних стосунків та осіб на утриманні є обставиною, яка свідчить про беззаперечну наявність у нього наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки вказані доводи не підтверджуються матеріалами провадження.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає заявлений слідчим та прокурором ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та доводи апеляційної скарги прокурора в частині неможливості запобігання цьому ризику шляхом застосування до підозрюваного домашнього арешту необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження, дослідженими слідчим суддею та апеляційним судом.

Також апеляційний суд вважає безпідставним заявлений у клопотанні слідчого ризик можливого впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки вони були допитані під час досудового розслідування та надали вичерпні показання, із заявами до слідчого та прокурора про здійснення на них будь-якого тиску з боку обвинуваченого не звертались, про що у судовому засіданні вказав прокурор.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не навів жодного доказу існування обставин, які б унеможливлювали застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Саме лише існування підозри щодо вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину не може слугувати беззаперечною підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що з моменту застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останній не порушував умови запобіжного заходу, жодних доказів недотримання ОСОБА_8 обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді, прокурор не має.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в сукупності з покладеними на підозрюваного обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, в повній мірі здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, а також запобігти заявленим слідчим ризикам.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 181, 196, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період часу з 22.00 години до 06.00 години наступної доби, а також покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 26.11.2018 року щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0003339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4