Постанова
Іменем України

02 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 345/1819/17
провадження № 51-547 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000685, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року у виді 220 годин громадських робіт і призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці 25 днів. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині свій, яким ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року та остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів. На підставі ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення. В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 11 травня 2017 року близько 11.00 год., перебуваючи в приміщенні Калуської ЗОШ № 4 в м. Калуш Івано-Франківської області, повторно таємно викрав належне майно потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 400 грн.
Крім того, ОСОБА_7 умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду та призначити засудженому ОСОБА_7 остаточне покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 6 місяців. Вважає, що з огляду на всі наявні в справі дані про особу засудженого у суду є достатньо підстав для призначення більш м`якого покарання ніж призначено вироком апеляційного суду.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважала, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та приймаючи рішення про призначення йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців, не в повній мірі врахував дані про особу засудженого, який раніше був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого і обрав покарання за цей злочин у виді обмеження волі на строк 1 рік. Крім того, апеляційний суд визнав, що місцевим судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю злочинів та вироків із застосуванням положень статей 70, 71 КК України.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 389 КК України, а також з обраним принципом визначення остаточного покарання на підставі статей 70, 71 КК України, погоджується і суд касаційної інстанції, а тому твердження в касаційній скарзі про наявність достатніх підстав для зміни вироку апеляційного суду і призначення засудженому остаточного покарання у виді 6 місяців арешту вважає необґрунтованими, оскільки захисник не ставив питання про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог захисника слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3