АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4111/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0001142,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно нежитлові приміщення (№№ 1-29) з забороною права розпоряджатися та користуватися об`єктами нерухомого майна, що розташовані за адресою: Київська область, м.Ірпень, смт. Гостомель, по вулиці Чкалова а також на земельну ділянку кадастровий номер :01:024:0002.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання прокурора містить достатньо правових підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 КПК України, оскільки об`єкти нерухомого майна, які перебувають під іпотекою є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому з метою його збереження клопотання органу досудового розслідування підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити з в задоволенні клопотання прокурора. Мотивуючи свої вимога, апелянт зазначає, що у слідчого судді були відсутні підстави для накладення арешту з огляду на те, що орган досудового розслідування в клопотанні про арешт майна послався на обставини, що не відповідають дійсності, не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту вказаного нерухомого майна. Додає, що у клопотанні органу досудового розслідування про арешт майна відсутні належні докази як про відсутність події злочину, так і про відсутність у цих приміщень критеріїв речового доказу, а відповідно і у безпідставності накладення на них арешту з позбавленням права користування та розпорядження.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно повідомлені належним чином. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутність сторіни обвинувачення, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив їх задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 13.09.2017 за №00001142, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388, ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вчинили незаконні дії щодо нерухомого майна, яке перебувало під іпотекою у ПАТ "Альфа Банк", завдавши тим самим матеріальної шкоди вказаній юридичній особі.

Окрім цього встановлено, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001142 від 31.01.2018 за ч. 1 ст. 388 КК України були виявлені факти, які містять достатньо підстав вважати, що у діях ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 наявні ознаки шахрайських дій вчинених групою осіб, у наслідок яких ПАТ «Альфа Банк» було завдано матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

25 червня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), укладено Рамкову угоду № SMERS01118 від 25.06.2008 та Договір про надання траншу № SME0014201 від 25.06.2008, за яким останній отримав грошові кошти (кредит) у сумі 900 000 (дев`ятсот тисяч) доларів США та взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати суму кредиту та відсотки за користування ними в порядку і строки, визначені Договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за Рамковою угодою № SMERS01118 від 25.06.2008, між сторонами було укладено Договір іпотеки № SMERS01118/2 від 25.06.2008 предметом якого є: АЗС, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Чкалова, 37-Б, що складається з цегляної будівлі магазину АЗС, загальною площею 65,6 кв.м., колонки, вигрібної ями, свердловини, замощення; Земельна ділянка розміром 0,2145 га. цільове призначення якої - обслуговування автозаправної станції, що розташована за адресою: Київська область, Ірпінський регіон, смт. Гостомель, вул. Чкалова, 37-Б, кадастровий номер земельної ділянки: :01:024:0002, яка стане власністю ОСОБА_9 після одержання ним Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Однак, як з`ясувалось у подальшому, відповідно до інформації Управління земельних ресурсів Київської області, за ОСОБА_9 земельна ділянка з кадастровим номером :01:024:0002 не значиться.
Отже, в червні 2008 року ОСОБА_14 , з метою заволодіння кредитними коштами, під час заповнення анкети на отримання кредиту та надання документів для його оформлення, а також підписання договору іпотеки, надав банку завідомо недостовірну інформацію та у подальшому, після одержання грошових коштів шляхом обману, здійснив перереєстрацію, подальше відчуження нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,2145 га та АЗС, що розташована на ній, за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2008 року, земельна ділянка кадастровий номер :01:024:0002 ОСОБА_13 та ОСОБА_12 була продана ОСОБА_9 . Тобто, правові підстави укладати договір суперфіції у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 станом на 15.11.2011 - відсутні.
В подальшому, на підставі Договору про поділ торгово-офісного центру з мийкою автомобілів в натурі та припинення спільної сумісної власності від 17.10.2012, ОСОБА_10 торгово-офісний центр по АДРЕСА_1 було розподілено на 29 окремих нежитлових приміщень та в подальшому право власності зареєстровано за цивільною дружиною ОСОБА_9 - ОСОБА_7 .
Таким чином, у органу досудового розслідування є вагомі підстави стверджувати, що вище описані обставини мають чітко злочинний характер, який направлений на незаконні дії щодо іпотечного майна, вчинений ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 388, ч. 4 ст.190 КК України.
Нежитлове приміщення №1 загальною площею 45,5 кв.м, Нежитлове приміщення №2 загальною площею 113,6 кв.м, Нежитлове приміщення №3 загальною площею 25,8 кв.м, Нежитлове приміщення №4 загальною площею 30 кв.м,Нежитлове приміщення №5 загальною площею 307,3 кв.м, Нежитлове приміщення №6 загальною площею 45,1 кв-м. Нежитлове приміщення №7 загальною площею 515,5 кв.м, Нежитлове приміщення №8 загальною площею 49,5 кв.м, Нежитлове приміщення №9 загальною площею 6 кв.м, Нежитлове приміщення №10 загальною площею 24,3 кв.м, Нежитлове приміщення №11 загальною площею 17,8 кв.м, Нежитлове приміщення №12 загальною площею 17,9 кв.м, Нежитлове приміщення №13 загальною площею 17,9 кв.м, Нежитлове приміщення №14 загальною площею 17,9 кв.м, Нежитлове приміщення №15 загальною площею 17,8 кв.м, Нежитлове приміщення №16 загальною площею 17,9 кв.м, Нежитлове приміщення №17 загальною площею 17,9 кв.м, Нежитлове приміщення №18 загальною площею 17,9 кв.м, Нежитлове приміщення №19 загальною площею 11,2 кв.м, Нежитлове приміщення №20 загальною площею 39,8 кв.м, Нежитлове приміщення №21 загальною площею 26 кв.м, Нежитлове приміщення №22 загальною площею 26,1 кв.м, Нежитлове приміщення №23 загальною площею 26 кв.м, Нежитлове приміщення №24 загальною площею 25,9 кв.м, Нежитлове приміщення №25 загальною площею 26 кв.м, Нежитлове приміщення №26 загальною площею 26 кв.м, Нежитлове приміщення №27 загальною площею 25,9 кв.м, Нежитлове приміщення №28 загальною площею 25,9 кв.м, Нежитлове приміщення №29 загальною площею 39,5 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер :01:024:0002 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001142, оскільки перебувають у межах земельної ділянки кадастровий номер :01:024:0002.
11 липня 2018 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказані об`єкти нерухомого майна та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:024:0002, у виді позбавлення права розпорядження та користування майном, до скасування його у порядку встановленому законом.

12 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва дане клопотання прокурора було задоволено.

Задовольняючи вказане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001142, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та слідчого, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, з метою збереження речових доказів. При цьому слідчий суддя визначив за необхідне заборонити відчужувати, користуватися та розпоряджатися вказаним майном будь-яким чином.

З таким рішенням слідчого судді можливо погодитися тільки частково з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Між тим, слідчий суддя, хоча і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на об`єкти нерухомого мана, а також правильно визначив в якості мети та правової підстави для накладення арешту п. 1 ч. 2 та ч. 10 ст. 170 КПК України, тобто наклав арешт на майно з метою його збереження, заборонивши їм розпоряджатися, однак без достатніх до того підстав прийняв рішення щодо заборони користуватися будь-яким чином відповідним майном, оскільки обставин, які підтверджують, що заборона користування даним приміщеннями призведе до наслідків, визначених в ч. 10 ст. 170 КПК України, матеріалами провадження не встановлено. При цьому колегія суддів виходить також і з того, що, забороняючи користування об`єктами нерухомого майна, слідчим суддею, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про часткове задоволення клопотання органу досудового розслідування, із забороною відчуження, розпорядження вказаним майном, але без заборони користуватися даними об`єкти нерухомого майна.

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду і на те, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт об`єктів нерухомого майна та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,із забороною розпоряджатися, але без заборони користуватися цим майном, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно нежитлові приміщення (№№ 1-29) з забороною права розпоряджатися та користуватися об`єктами нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 також на земельну ділянку кадастровий номер :01:024:0002 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 про накладення арешту на нерухоме майно нежитлові приміщення (№№ 1-29) з забороною права розпоряджатися та користуватися об`єктами нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 а також на земельну ділянку кадастровий номер :01:024:0002 задовольнити частково.
Накласти арешт на нерухоме майно нежитлові приміщення (№№ 1-29) з забороною права розпоряджатися та користуватися об`єктами нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 також на земельну ділянку кадастровий номер :01:024:0002, без позбавлення права користуватися ним.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4