В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1251/18

Провадження № 1-кп/348/275/18

26 вересня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з уч. секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000372 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою технічною освітою, одруженого, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, працюючого машиністом екскаватора ПрАТ «ПБС», згідно ст. 89 КК України не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжку).

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

07 травня 2018 року ОСОБА_4 повертався з роботи додому маршрутним автобусом сполученням «Івано-Франківськ - Надвірна». Перебуваючи у салоні автобуса, проїжджаючи населений пункт с. Тисменичани, Надвірнянського району, він побачив, що у незнайомого чоловіка, який сидів попереду та дрімав, випав на підлогу мобільний телефон. ОСОБА_4 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення крадіжки, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій і свідомо бажаючи настання їх шкідливих наслідків, не повідомивши власнику мобільного телефону, а також водію маршрутного автобуса про втрату мобільного телефону, таємно викрав мобільний телефон марки MEZU M6 NOTE вартістю 5000 грн. в чохлі вартістю 150 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., а всього викрав майна потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 5 175 грн. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та дав показання про те, що проживає в АДРЕСА_1 разом з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми. Працює машиністом екскаватора в ПрАТ «ПБС».

Стосовно події 07 травня 2018 року пояснив наступне. Того дня приблизно о 15-15,30 год. він повертався з роботи додому маршрутним автобусом сполученням «Івано-Франківськ - Надвірна». Попереду нього в самлоні автобуса сидів незнайомий йому молодий чоловік, який дрімав. Коли вони проїжджали с. Тисменичани, Надвірнянського району, він побачив, що у потерпілого, який сидів попереду нього, випав на підлогу мобільний телефон. Він підняв мобільний телефон та поставив на крісло біля потерпілого. Однак потерпілий був у стані легкого алкогольного сп"яніння, а тому мобільний телефон з крісла не забрав і телефон знову впав. Побачивши це, а також що поблизу нікого більше не було і ніхто цього не бачив, він знову підняв даний мобільний телефон та поставив собі в кишеню. Чому так вчинив, пояснити не може. Просить вибачення за скоєне, розуміє, що його дії були протиправними, потерпілому відшкодував завдані збитки, запевнив суд, що подібного більше не повториться і просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати дане кримінальне провадження без його участі. В заяві вказав, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, та просить призначити обвинуваченому не суворе покарання.

З враховуванням викладеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), кваліфіковані вірно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він вчинив умисний, корисливий злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України не судимий, а також те, що має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також думку потерпілого, висловлену ним в заяві, який претензій до обвинуваченого не має та просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у вчиненому, активно сприяв в розкритті злочину, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З врахуванням вище наведеного, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступень тяжкості скоєного злочину, враховуючи всі обставини справи, особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин - у виді штрафу.

На думку суду призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі мобільний телефон марки MEZU M6 NOTE та чехол до нього, які знаходяться на відповідальному зберіганні в ОСОБА_5 повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1