Справа № 761/3407/17
Провадження №1-кп/761/488/2018
В И Р О К
іменем України

31 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 120 161 001 000 153 94, внесеного 02.12.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого на посаді реквізитора ПрАТ «Міжнародний медіа центр телеканал СТБ», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:
Згідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 01.11.2016 року у невстановленому слідством місці наглядно знайома особа подарувала йому, без відповідного на те дозволу ніж, який останній залишив зберігати у рюкзаку при собі, за адресою місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Після чого, 01.12.2016 року ОСОБА_3 знаходячись за місцем свого мешкання у кв. АДРЕСА_2 , взяв рюкзак у якому знаходився подарований раніше наглядно знайомою особою без відповідного дозволу ніж та зберігаючи при собі громадським транспортом прослідував до місця роботи, тим самим розпочав його незаконне носіння без відповідного на те дозволу.

02.12.2016 року приблизно о 00 годині 50 хвилин, коли ОСОБА_3 знаходився поблизу будинку № 48, що по вул. Лагерній у м. Києві, він був зупинений працівниками патрульної поліції, якими у рюкзаку було виявлено предмет, схожий на ніж, який він носив та зберігав при собі без відповідного дозволу.

В подальшому працівники патрульної поліції запропонували проїхати до відділу поліції № З Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Януша Корчака, 4, для надання пояснення з приводу знаходження з ножем біля будинку № 48, що по вул. Лагерній у м. Києві.

Після чого, приблизно о 01 годині 30 хвилин працівниками слідчо - оперативної групи Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві під час проведення огляду місця події вилучено у ОСОБА_3 у присутності понятих предмет, зовні схожий на ніж, який останньому був подарований наглядно знайомою особою у невстановленому місці.

Згідно висновку експерта № 1249 від 16.01.2017 предмет, зовні схожий на ніж, вилучений у ОСОБА_3 відноситься до клинкової холодної зброї, є ножем виживання, виготовлений промисловим способом з використанням промислового обладнання.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, суду надав показання у яких зазначив, що ніж був подарований йому знайомим, який запевнив, що це не є холодною зброєю, оскільки він його придбав у мисливському магазині і ніяких дозволів для цього не потребувалось. Цей ніж він зберігав у рюкзаку в себе вдома. Коли йшов на роботу взяв з собою рюкзак, ніж використовував на роботі для виготовлення декорацій.
В нічний час після роботи повертався додому, в його рюкзаку був ніж, що знаходився у чохлі. В цей час до них підійшов патрульний поліцейський, який попросив пред`явити документи та пред`явити рюкзак для огляду. Побачив у рюкзаку ніж, після чого запросили його проїхати з ними до відділку поліції, де в нього відібрали пояснення з приводу походження ножа.
Там же йому повідомили, що ніж в нього вилучається, а свідки підпишуть протокол. В цей час він поцікавився щодо свідків, оскільки на момент затримання з ним був тільки його товариш і більше не було нікого на вулиці, у зв`язку з чим відмовився підписувати будь-які документи.
Після того, як приїхали свідки він на прохання слідчого у присутності свідків знов взяв ніж та віддав його черговому поліцейському та знов написав пояснення.
До того як у нього вилучили ніж він не знав, що це холодна зброя, оскільки цілковито довіряв своєму товаришу, який запевнив, що це й ніж був придбаний у магазині. На вигляд ніж не викликав підозри, що це холодна зброя, на ньому був компас.
Зазначив, що не мав умислу вчиняти злочин, не був обізнаний з приводу необхідності отримувати дозвільні документи. Був впевнений, що вказаний ніж не може уважатись холодною зброєю у зв`язку з його вільним продажем.

. На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України стороною обвинувачення надані: витяг з ЄРДР, протокол огляду місця події, постанова про визнання речовим доказом, висновок експерта, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Під час розгляду провадження по суті судом забезпечено дотримання вимог ст.22,23,26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені всі докази, надані сторонами.

Так, судом були досліджені:

Витяг з ЄРДР від 02.12.2016 року в якому містяться відомості про те, що 01.12.2016 приблизно о 00 год.50 хв. за адресою м.Київ, Лагерна,48 працівниками поліції під час проведення поверхневої перевірки у ОСОБА_3 виявлено предмет зовні схожий на штик-ніж без будь-яких дозвільних документів

Протокол огляду місця події від 02.12.2016 з фототаблицями до нього у відповідності до якого в кабінеті слідчого СВ поліції № 3 Шевченківського УП в м.Києві у присутності понятих ОСОБА_8 передав слідчому предмет, схожий на ніж з надписом «Junglia 463 AITOR .

Висновок експерта від 16.01.2017 року № 1249 яким ніж, що вилучений у ОСОБА_3 визнаний клинковою холодною зброєю, виготовлений промисловим способом з використанням промислового обладнання.

Постанова від 16.01.2017 якою ніж, що вилучений у ОСОБА_3 визнано речовим доказом.

Показання свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що після прогулянки повертався до дому, в цей час під`їхала патрульна машина та попросили проїхати до відділення в якості понятих та засвідчити відмову обвинуваченого від підпису документів. Після того, як вони приїхали до відділку він побачив обвинуваченого та слідчого. В кабінеті більше нікого не було, моменту вилучення ножа він з іншим свідком не бачили, бачили, що на столі лежав ніж, на момент їх прибуття обвинувачений вже не відмовлявся підписувати документів. Спочатку обвинувачений, відмовлявся, що це його ніж, а потім погодився.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що точного дня та місяця не пам`ятає, вона разом із ОСОБА_9 прогулювались. Їх попросили бути понятими за фактом вилучення холодної зброї та попросив підписати протокол вилучення, при цьому зброї вони не бачили, а побачили безпосередньо, що ніж лежав на столі, внаслідок чого вони відмовилися підписувати протокол, оскільки не бачили факту вилучення. Після чого слідчий відав ніж обвинуваченому, а той у свою чергу відав його назад. Також вказала, що обвинувачений спочатку заперечував, що це його ніж, потім погодився, що це його ніж, також казав, що це подарунок його друга, що будь-якого умислу на носіння холодної зброї з метою її безпосереднього використання, зокрема, і щодо самозахисту, не мав.
Отже, проаналізувавши у сукупності надані стороною обвинувачення докази, суд приходить наступного висновку.
Так, відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України настає, зокрема, за носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Кримінальна відповідальність за вчинення даного злочину настає лише за умови, що зазначені дії вчиняються без передбаченого законом дозволу, тобто є незаконними.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України ( події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення), покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Отже, прокурор в судовому засіданні повинен довести вищевказані обставини належними та допустимими доказами, які у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, оцінює кожний доказ з точки зору достатності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Між тим, жодним доказом, що надані прокурором не доведено того, що ОСОБА_3 здійснював носіння холодної зброї. Прокурор не скористався своїм правом, не забезпечив у відповідності до ч.3 ст.23 КПК України допит інших свідків обвинувачення, які б підтвердили факт носіння ОСОБА_3 холодної зброї.

Жодним доказом сторони обвинувачення не доводиться обставина та місце фактичного затримання ОСОБА_3 про яке вказується в обвинувальному акті за адресою м.Київ, вул..Лагерна,48

Не підтверджено факту виявлення в його рюкзаку ножа, зовні схожого на холодну зброю.

Прокурор обмежився наданням протоколу огляду місця події, постанови про визнання речовими доказами та висновку експерта, яких не достатньо для висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Так, протокол огляду місця події вказує на те, що таким місцем слідчий визначив приміщення відділку поліції № 3 Шевченківсього ГУ НП в м.Києві за адресою м.Київ, вул..Баумана, 4.

Дані цього протоколу містять відомості про те, що саме за вказаною адресою обвинувачений ОСОБА_3 передав слідчому предмет, зовні схожий на ніж.

Ці ж обставини підтвердили свідки, які були запрошені у якості понятих при проведені даної слідчої дії : ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які зазначили, що не були очевидцями того, яким саме шляхом обвинувачений та знаряддя злочину потрапили до кабінету слідчого.

Таким чином, був засвідчений лише факт зберігання холодної зброї, за що кримінальним законом не передбачена відповідальність.

Як зазначено в диспозиції ст.263 КК України відповідальність наступає лише за носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Отже, стороною обвинувачення у супереч вимогам ст. 93 КПК України не зібрано доказів, які б підтвердили факт носіння холодної зброї ОСОБА_3 , не надано доказів на підтвердження наявності умислу вчинення кримінально караних дій.

Показання обвинуваченого щодо обставин справи не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку проти нього ж, якщо вони не підтверджуються сукупністю інших належних та допустимих доказів, пов`язаних між собой.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, що передбачено ст. 25 КПК України.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Таких вимог закону стороною обвинувачення не дотримано.

При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинна відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких між іншим, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Так, зокрема, згідно з ст. 8, 9, 17 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.
Отже, виходячи з загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведення вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження процесуальних прав та обов`язків, якими вони наділені, оцінивши отримані докази у сукупності, суд вважає, що під час судового розгляду прокурором не доведено, що в діянні ОСОБА_3 є склад злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, що є наслідком виправдання останнього у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Долю речового доказу визначити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та виправдати його з підстав недоведеності, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Речовий доказ ніж, що переданий на зберігання на склад УРЗ ГУ МВС України в м.Києві у відповідності до приймального акту № 38 залишити в розпорядження даного органу.

Витрати у розмірі 1583,28 грн. віднести за рахунок держави.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1