Справа № 333/3894/18
Провадження № 1-кп/333/526/18
ВИРОК
Іменем України

11 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Дубно, Клічевського району, Могилівської області (Республіка Білорусь), білоруски, громадянки України, має середню спеціальну освіту, незаміжньої, працюючою швачкою 4 розряду у ТОВ «СПЕЦ ВІК», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої, у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2018 року, приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_6 , знаходячись на території свого подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на нанесення останньому тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці фрагмент цегли, кинула його в область голови потерпілого, чим спричинила ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді садна у лівій лобно-тім`яній області, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вона визнає повністю. При цьому пояснила, що 07.07.2018 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, перебуваючи у себе у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 почула якісь хлопки на своєму подвір`ї. Коли вийшла з будинку, то зрозуміла, що вказані звуки були з боку будинку її сусіда ОСОБА_5 , на цей час підозрює, що це були постріли з рушниці. Вона останнього окликнула та зробила ОСОБА_5 зауваження. Після цього потерпілий, прибіг до її воріт та хотів відкрити хвіртку, але не зміг, так як вона була закрита на замок. Вона зрозуміла, що ОСОБА_5 направився до неї для того, щоб вдарити її. Тому злякавшись дій ОСОБА_5 , вона підняла з землі фрагмент цеглини, яку кинула у бік потерпілого. Вона побачила, що цеглина потрапила у голову ОСОБА_5 , але тілесних ушкоджень у останнього не було. Після цього, до потерпілого підійшла дружина та донька і разом з ними ОСОБА_5 пішов додому. Відстань на якій знаходився потерпілий в момент, коли вона кинула цеглину, була приблизно 1 метр. Зробила вона це не навмисно, а скоріше за все «по інерції». Дружина та донька вказаних подій не бачили, так як підійшли пізніше.

Аналізуючи показання обвинуваченої, суд дійшов висновку, що фактично ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого їй злочину, не визнала.

Незважаючи на показання обвинуваченої, на думку суду, її вина у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується такими доказами.

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що він мешкає у будинку АДРЕСА_1 з дружиною та падчеркою. З сусідкою ОСОБА_6 неприязних стосунків не було, але інколи виникали між ними сварки з приводу собак обвинуваченої, які неодноразово забігали на територію його подвір`я. 07.07.2018 року, в ранковий час у нього знову почалася сварка з цього приводу, так як він побачив собак обвинуваченої у себе на подвір`ї. ОСОБА_6 , почувши його галас, вийшла до себе на подвір`я та почала висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою. Він підійшов до її хвіртки, де продовжилася сварка. В якийсь момент він побачив як ОСОБА_6 підняла руку та потім відчув удар по голові. Після цього, у нього потемніло в очка, пішов дзвін у вухах та він був дезорієнтований. Коли трохи прийшов до себе, то побачив, що обвинувачена в його голову кинула фактично цілю силікатну цеглину. У нього пішла кров з лівої сторони голови, тому його додому забрала дружина та падчерка, і викликали працівників поліції. ОСОБА_6 кинула цеглину, коли між ними була невелика відстань, остання стояла у себе у дворі, але по висоті трохи вище за нього, так як двір обвинуваченої знаходиться під уклоном відносно вулиці.

У судовому засіданні допитана свідком ОСОБА_7 пояснила, що вона є падчеркою ОСОБА_5 та мешкає разом із ним та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 07.07.2018 року, приблизно о 10-00 годині, коли вони родиною збиралися на ринок, виявили, що зникло їх взуття. Такі випадки вже були, і вони у цьому підозрювали собак ОСОБА_6 . З останньою у потерпілого почалася сварка з цього приводу. Обвинувачена висловлювалася нецензурною лайкою на адресу усієї її родини. ОСОБА_5 вийшов зі свого подвір`я та направився до хвіртки обвинуваченої для спілкування. Під час сварки, ОСОБА_6 кинула у голову потерпілого великий фрагмент цеглини білого кольору. Після цього, ОСОБА_5 перебував у шоці, був дезорієнтований, на голові була рана, з якої текла кров. У подальшому, ОСОБА_5 відвели додому та викликали поліцію та швидку допомогу. Вказаний факт вона бачила добре, так як стояла, приблизно в 15 метрах від місця подій.

Допитана судом у якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є дружиною потерпілого та надала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_7 . Додатково пояснила, що сварка між потерпілим та обвинуваченої відбувалася протягом 2 хвилин та на невеликій відстані.

Також, у судовому засіданні були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 07.07.2018 року, в якому потерпілий ОСОБА_5 повідомив обставини скоєного відносно нього злочину та просив притягнути сусідку ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за спричинене тілесне ушкодження;

- висновок судово-медичного експерта №905 від 12.07.2018 року ОСОБА_10 , згідно якого садно у лівій лобно-тім`яній області у ОСОБА_5 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмета, давність утворення не суперечить терміну, вказаному освідуваним (07.07.2018 року). Виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_5 утворилося від однієї травматичної дії, взаєморозташування потерпілого та особи, яка спричинила ушкодження в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару;

- протокол проведення слідчого експерименту та відеозапис вказаної слідчої дії за участю потерпілого ОСОБА_5 , який на місці подій пояснив обставини скоєння відносно нього злочину обвинуваченою ОСОБА_6 та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень та їх локалізацію;

- протокол проведення слідчого експерименту та відеозапис вказаної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_8 , яка на місці подій пояснила обставини скоєння ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 злочину та показала механізм спричинення тілесних ушкоджень.

В ході судового розгляду суд також дослідив документи, що характеризують особистість обвинуваченої ОСОБА_6 .

Оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з вказаних доказів, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що вказані докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, суд вважає, що вказані та досліджені у судовому засіданні докази є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_6 злочину.

Аналіз показань свідків та потерпілого, а також висновок судово-медичного експерта свідчить про те, що вони повністю співпадають по способу та механізму отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Факт кидка цеглини ОСОБА_6 не заперечує.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» , п.86)

В даному випадку на думку суду досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію.

Суд не погоджується з доводами обвинуваченої, що вона спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_5 не навмисно (по інерції). Про прямий умисел ОСОБА_6 на спричинення тілесних ушкоджень вказує той факт, що перед кидком цеглини, у неї з потерпілим декілька хвилин відбувалася сварка, під час якої вона добре бачила місце розташування ОСОБА_5 , тобто на якій відстані потерпілий стоїть від неї.

Крім того, суд не вважає дії ОСОБА_6 як такі, що були виконані під час самозахисту або необхідної оборони, так як остання сама зазначила, що хвіртка була закрита, тобто ОСОБА_6 розуміла, що у потерпілого відсутня можливість зайти до неї на подвір`я і спричинити тілесні ушкодження.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України доведена у повному обсязі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено. Твердження обвинуваченої, що вона визнала вину у повному обсязі, на думку суду не відповідає дійсності. Обставин, обтяжуючі покарання обвинуваченої, також відсутні.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є невеликої тяжкості, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченої: раніше в силу ст.89 КК України не судима, її вік та здоров`я (на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває). Обвинувачена має постійне місця проживання, не має на утримання жодної особи, офіційно працює.

Враховуючи особистість обвинуваченої, конкретні обставини кримінального провадження, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також факт офіційного працевлаштування обвинуваченої, суд вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді виправних робіт, але з мінімальним строком, передбаченим санкцією ч.1 ст.125 КК України та вимогами ст.57 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати та речові докази відсутні. Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у вигляді 6 (шести) місяців виправних робіт з утриманням в дохід держави щомісячної 10% (десятивідсоткової) суми заробітку обвинуваченої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1