Справа № 645/1893/17
Провадження №1-кп/645/124/18
УХ В А Л А
іменем України

29 травня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участі прокурора - ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, прокурор та потерпіла сторона заявили про необхідність його продовження у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для його обрання в період досудового розслідування.

Захисник, заперечуючи проти продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, просив суд змінити його на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав думку захисника, також посилався на погіршення свого стану здоров`я та хворобу матері, наявність міцних соціальних зв`язків.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до цього спливу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, виключає можливість ухилення обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідка, потерпілого, експерта, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, який не закінчено, а відтак існує реальна необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою на 60 діб та неможливість обрання відносно нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

З підстав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави обвинуваченому ОСОБА_7 судом не визначається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 132, 176-199, 315 КПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 29.07.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя