30.10.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Слідчий суддя Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, -
27 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту з майна.
Вказане клопотання мотивував тим, що
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Шостої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 по спадковій справі №184/2014. зареєстрованої в реєстрі за №9-228 він є власником квартири АДРЕСА_1 .
З осені 2015 року, у зв`язку з проживанням в іншій квартирі, внаслідок необхідності догляду за тіткою ОСОБА_6 вирішено продати квартиру по АДРЕСА_2 . Проте, під час продажу квартири стало відомо, що в квартирі змінили замки та вікна і там знаходиться інший чоловік.
Державним реєстратором ОСОБА_7 у державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 14.07.2017 р. внесена інформація, номер запису 21606642.
Рішенням Приморського райсуду від 14 травня 2018 року по справі №522/12497/18 задоволено його позов до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання з моменту його укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 невідомою особою від його імені та ОСОБА_8 зареєстрований в реєстрі за №1-263, посвідчений 17.03.2017 року нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 . Зобов`язано ОСОБА_8 повернути вказану квартиру та визнано за ним право власності на цю квартиру. Рішення набрало чинності 15 червня 2018 року.
Таким чином, на даний час відпала необхідність в арешті квартири.
Посилаючись на вищевикладене, заявник просив скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 13 липня 2017 року по справі №522/12296/17.
В судовому засіданні заявник та його представник підтримали подане клопотання та просили задовольнити його в повному обсязі.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. В зв`язку з чим, суд з урахуванням думки заявника, ухвалив слухати провадження за його відсутності.
Розглянувши клопотання заявника, вивчивши надані суду матеріали, заслухавши заявника та його представника, суд вважає, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав:
У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Цією ж нормою КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого їх захисника и законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Як встановлено судом, в провадженні Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001732 від 15.06.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, по якому ОСОБА_3 визнано потерпілим.
13 липня 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у вказаному кримінальному провадженні задоволено клопотання ОСОБА_3 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною відчуження, розпорядження та користування майном.
Так, арешт було накладено обгрунтовано, проте, на цей час правові підстави для арешту вказаного майна відпали, оскільки:
По кримінальному провадженню № 0001732 від 15.06.2017 року ОСОБА_3 не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Аналіз наданих до суду матеріалів та встановлених судом обставин дозволяє прийти висновку про безпідставність арешту на майно, так арешт, в даному випадку порушує конституційні права останнього на вільне користування своєю власністю.
Крім того, з моменту накладення арешту пройшов тривалий термін та на момент розгляду в подальшому застосування цього заходу потреба відпала, оскільки відпала реальна загроза зміни або знищення слідів інформації, яка перебувала на вказаному майні.
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що подане заявником клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 318-380 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 13 липня 2017 року по справі №522/12296/17 на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: