25.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/1451/18
Провадження №1кп/205/535/18
Єд.унік.№205/1451/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000029 від 22 січня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданово Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, раніше не судимого, працюючого: крановиком ТОВ «Січеславський цементний завод», проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2-185 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 22 січня 2018 року, близько 11 години 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь заготувавши один порожній мішок білого кольору, прибув на залізничну станцію Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що розташована в адміністративно-територіальних межах Новокодацького району м. Дніпра. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , побачив на 12 залізничній колії у складі потягу вагон №67897116 за відправкою № 45115243 станції Діївка Запоріжжя Ліве Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з вантажем коксовий горішок, що належить ПрАТ «ЄВРАЗ ДМ3», після чого, діючи таємно, із корисливих міркувань, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного вагону та за допомогою металевих опор заліз на нього, де наповнив у принесений із собою один порожній мішок білого кольору вугіллям коксовий горішок, у кількості 38 кг. на суму 236 грн. 74 коп., таким чином намагався викрасти зазначене майно, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від його волі, оскільки був зупинений співробітниками воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене та підтвердив суду, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаних місці та час, намагався таємно викрасти майно, яке належить потерпілому ПрАТ «ЄВРАЗ ДМ3», а саме вугілля у кількості 38 кг. на суму 236 грн. 74 коп., однак був затриманий працівниками воєнізованої охорони.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.15 ч.2-185 ч.1 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, працює, має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачених до ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на зазначене, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , щирого каяття останнього, перебування на утриманні неповнолітньої дитини та позиції прокурора, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави, але не в максимальному розмірі.
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 572 грн.
Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2-185 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи №11/12.1/69 від 10 січня 2018 року в розмірі 572 гривні.

Речові докази по справі: один опечатаний мішок з вугіллям коксовий горішок - залишити за належністю у ПрАТ «ЄВРАЗ ДМЗ».

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апелляционного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1