Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року
м. Київ
справа № 161/14348/13-к
провадження № 51-7494ск18
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 , розглянула касаційну скаргу прокурора ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня

2016 року
ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст.190 КК на 5 років позбавлення волі; за ч. 1

ст. 369 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.; за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК

до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК

ОСОБА_5 звільнено від призначеного за даним вироком покарання за ч. 1

ст. 369; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК на 4 роки позбавлення волі; за ч. 2

ст. 364 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоуправління, що пов`язані з виконанням функцій в сфері земельних відносин, строком на 2 роки; за ч. 1

ст. 366 КК у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоуправління, що пов`язані з виконанням функцій в сфері земельних відносин, строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 368 КК у виді штрафу в розмірі

750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн. із позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоуправління, що пов`язані з виконанням функцій в сфері земельних відносин, строком на 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 74, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 368 та ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі частин 1, 3 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст.190 та ч. 2 ст. 364 КК, шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоуправління, що пов`язані з виконанням функцій в сфері земельних відносин, строком на 2 роки.
ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК до покарання у виді штрафу у розмірі

50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_3 від покарання за ч. 3 ст. 190 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області; частково задоволено апеляційні скарги підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 в інтересах підсудної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_8 в інтересах підсудної ОСОБА_5 ; задоволено апеляційну скаргу підсудної ОСОБА_3 . Змінено вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня

2016 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині призначеного покарання. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і направити справу на новий апеляційний розгляд через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу та узгоджуватись з положеннями

ст. 398 КПК 1960 року.
Згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) й невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року в касаційній скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення ч. 1 ст. 398 цього Кодексу.
Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень особа, яка подає скаргу має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які на її думку допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте, прокурор вказані вимоги кримінально-процесуального закону при подачі касаційної скарги не дотримав та подав скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 323 КПК 1960 року, прокурор у касаційній скарзі доводів, у чому саме, з огляду на вимоги ст. 370 КПК, полягали істотні порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування рішення апеляційного суду касаційним судом фактично не наводить.
Також, касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції кримінального закону із огляду на положення ст. 371 КПК 1960 року та зважаючи на приписи статей 50, 65, 75, ч. 4 ст. 190 КК у їх взаємозв`язку.
Слід зазначити, що доводи про незаконність ухвали апеляційного суду, які прокурор наводить в обґрунтування неправильного застосування кримінального закону в частині виключення з кваліфікації дій засуджених за ст. 190 КК кваліфікуючої ознаки «вчинене організованою групою», фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності рішення апеляційного суду з цієї підстави касаційна скарга прокурора не містить, як

не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції з приводу констатації апеляційним судом факту відсутності в діях засуджених за

ст. 190 КК кваліфікуючої ознаки «вчинене в особливо великих розмірах».
Крім того, прокурор зазначає, що застосування апеляційним судом до покарання, призначеного засудженим, положень ст. 75 КК усупереч статей 50, 65 цього Кодексу призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості, разом із тим у касаційній скарзі не навів щодо цього конкретних доводів відповідно до положень статей 371, 372 КПК 1960 року, не вказав, чому таке покарання є недостатнім для кари і виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як щодо виду, так і щодо його розміру.
Згідно зі ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги - за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК

1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам

ст. 350 КПК 1960 року, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 2

ст. 388 цього Кодексу, пунктів 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року відмовити у витребуванні кримінальної справи.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у витребовуванні кримінальної справи за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1