Справа № 161/8691/18
Провадження № 1-кс/161/4632/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу потерпілого ОСОБА_3 на іншу бездіяльність прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2018 року до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла скарга потерпілого ОСОБА_3 на іншу бездіяльність прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Свою скаргу потерпілий мотивує тим, що 19 квітня 2018 року подав письмове клопотання до Луцької місцевої прокуратури, в якому просив змінити правову кваліфікацію діяння у кримінальному провадженні із ст. 356 КК України на ч. 2 ст.358 КК України та внести відповідні зміни до ЄРДР, притягнути слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст. 376 КК України, вжити всіх заходів, передбачених чинним законодавством для пришвидшення розслідування та притягнення до відповідальності всіх винних осіб, згідно ч. 2 ст. 358 КК України, притягнути до відповідальності винних осіб за невнесення до ЄРДР його заяви про кримінальне правопорушення, згідно ч. 2 ст. 358 КК України, однак, тільки 21 травня 2018 року отримав постанову прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 04 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання, а тому просить суд скасувати дану постанову та зобов`язати вчинити певні дії у кримінальному провадженні.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_3 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду його скарги, водночас, подав суду заяву із проханням з приводу проведення судового засідання за його відсутності, в якій повністю підтримав подану скаргу та просив її задовольнити, з наведених у ній обставин.

Заслухавши думку прокурора, який зазначив, що дії чи бездіяльність, які оскаржує потерпілий не можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до слідчого судді, підстав для скасування постанови прокурора не вбачаються, а тому скарга не підлягає до задоволення, оглянувши та дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги потерпілого слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судом встановлено, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001461 від 30 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

19 квітня 2018 року потерпілий ОСОБА_3 подав письмове клопотання до Луцької місцевої прокуратури, в якому просив змінити правову кваліфікацію діяння у кримінальному провадженні із ст. 356 КК України на ч. 2 ст. 358 КК України та внести відповідні зміни до ЄРДР, притягнути слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст. 376 КК України, вжити всіх заходів, передбачених чинним законодавством для пришвидшення розслідування та притягнення до відповідальності всіх винних осіб, згідно ч. 2 ст. 358 КК України, притягнути до відповідальності винних осіб за невнесення до ЄРДР його заяви про кримінальне правопорушення, згідно ч. 2 ст.358 КК України.

Водночас, 21 травня 2018 року отримав постанову прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 04 травня 2018 року про відмову в задоволенні його клопотання, яку він, у тому числі оскаржує до слідчого судді.

Разом з цим, ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню до слідчого судді під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені.

При цьому, встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені є вичерпним.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Оскільки, вимоги зазначені потерпілим в скарзі, а саме, змінити правову кваліфікацію діяння у кримінальному провадженні із ст. 356 КК України на ч. 2 ст.358 КК України та внести відповідні зміни до ЄРДР, притягнути слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст. 376 КК України, притягнути до відповідальності винних осіб за невнесення до ЄРДР його заяви про кримінальне правопорушення, згідно ч. 2 ст.358 КК України, не входять до переліку рішень, дій чи бездіяльності, які відповідно до вимог ст. 303 КПК України можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до слідчого судді, а тому в задоволенні скарги слід відмовити, у тому числі із цих підстав.

Поряд з цим, вимоги потерпілого щодо вжиття всіх заходів, передбачених чинним законодавством для пришвидшення розслідування кримінального провадження та притягнення до відповідальності всіх винних осіб, згідно ч. 2 ст.358 КК України, тобто, дотримання розумності строків досудового розслідування, такі питання вирішуються прокурором в порядку ст. 308 КПК України, а знову ж таки не слідчим суддею під час досудового розслідування.

Так, згідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Таким чином, враховуючи дані вимоги Закону, вимога потерпілого в скарзі, зокрема, змінити правову кваліфікацію діяння у кримінальному провадженні із ст.356 КК України на ч. 2 ст. 358 КК України та внести відповідні зміни до ЄРДР, не є собою по суті клопотанням про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, а тому в цій частині скарги, також слід відмовити в задоволенні.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Разом з тим, із змісту скарги та прохальної її частини слідує, що у ній відсутня вимога щодо зобов`язання уповноважених на те службових осіб вчинити дію, внести будь яку чи конкретну заяву про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після її отримання, а доводи про подання клопотання про перекваліфікацію певних діянь, відповідно до вимог, названого вище закону не є тією бездіяльністю, яку можливо оскаржити до слідчого судді.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує положення відповідного міжнародного договору України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 4 і 5 статті 9 КПК).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, який встановить, зокрема, обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

Разом із тим, як убачається з ухвали Суду від 8 січня 2008 року "Щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" (п. 2), право на доступ до національного суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29 липня 1998 року, Reports 1998-V, п. 37).

Таким чином, оскільки питання розгляду врегульовано національним законодавством, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід відмови у задоволенні скарги, внаслідок безпідставності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 на іншу бездіяльність прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1