Справа № 351/2210/13-к
Провадження № 1-в/342/4/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: прокурора ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , засудженої ОСОБА_4 , секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка клопотання адвоката ОСОБА_3 , представника засудженої ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 року за ч. 1 ст. 203-2 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до основного покарання у виді штрафу у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. з конфіскацією грального обладнання,

В С Т А Н О В И В:

Згідно Ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області до Городенківського районного суду Івано-Франківської області для розгляду надійшли матеріали клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженої ОСОБА_4 про звільнення останньої від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В клопотанні зазначено, що 15.10.2013р. вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 було визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 130000 гривень з конфіскацією грального обладнання. Даний вирок вступив в законну силу 24.12.2013 року. Вирок суду не виконано. Протягом двох років після набрання вироком чинності засуджена ОСОБА_4 не вчиняла нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину та не ухилялась від відбування покарання, протягом всього терміну. Покликаючись на ст.ст. 80 КПК України, на позицію Судової палати в у кримінальних справах Верховного Суду України, викладену у Постанові від 24.12.2015 р. у справі № 5-324кс15, згідно з якою особа, яка засуджена до штрафу і добровільно його не сплатила, звільняється від сплати штрафу, якщо держава протягом двох років цей штраф не стягнула і це не вважається ухиленням від відбування покарання згідно ст. 389 КК України, просить звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_4 та її захисник клопотання про звільнення від відбування покарання підтримали, просили його задовольнити. Захисник звернув увагу суду на те, що зазначене клопотання двічі розглядалось у Снятинському районному суді, рішення суду про відмову у задоволенні клопотання були скасовані судом апеляційної інстанції; дані про ухилення засудженої від відбування покарання у виді штрафу - відсутні.

Засуджена ОСОБА_4 пояснила, що не сплатила призначений штраф, у зв`язку з відсутністю коштів, оскільки вона не працює, підприємницьку діяльність припинила, про що свідчить Витяг з ЄДРПОУ, в неї на утриманні малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжко хворіє її рідна сестра ОСОБА_8 , в якої пухлина мозку. Крім того, у Снятинському районному відділі державної виконавчої служби не відкривалося виконавче провадження про стягнення з неї штрафу в розмірі 130000 грн., так як виконавчий лист не пред`являвся.

У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки злочин, передбачений ч.1 ст.203-2 КК України, винною у вчиненні якого вироком Снятинського районного суду від 15.10.2013р. визнано ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 України відноситься до категорії особливо тяжких; засудженій було відомо про необхідність сплати призначеного їй обвинувальним вироком штрафу; за її проханням Ухвалою Снятинського районного суду від 18.02.2014 року було розстрочено сплату штрафу, однак вона не сплачувала штраф, тому є підстави вважати, що вона злісно ухилялась від відбування покарання. Подане клопотання не відповідає принципу невідворотності виконання. Порушення принципу невідворотності виконання і відбування покарань тягне за собою порушення принципу справедливості. У даній ситуації мали б розповсюджуватись положення частини третьої статті 80 КК України про зупинення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку. У такому разі перебіг давності відновлюється, а тому ОСОБА_4 не може бути звільненою від покарання, призначеного вироком суду.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України та призначено їй основне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. з конфіскацією грального обладнання. Вирок набрав законної сили 24.12.2013 року. Ухвалою Снятинського районного суду від 18.02.2014 року задоволено заяву ОСОБА_4 про розстрочку виконання вказаного вироку та постановлено розстрочити виконання вироку у частині сплати засудженою штрафу в сумі 130 000 грн. щомісячно рівними платежами по 10833,34 грн. строком на 1 рік. Станом на час розгляду клопотання штраф засуджена ОСОБА_4 не сплатила.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст. 80 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. В частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За загальними правилами, особа (крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442, або за інші злочини до довічного позбавлення волі) звільняється від відбування покарання, відповідно до ст. 80 КК України, при наявність трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення зазначених у ч. ч. 1 і 3 ст. 80 КК України строків; 2) невчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 3) неухилення засудженого від відбування покарання.

Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013р., яким ОСОБА_4 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України та призначено їй покарання - штраф у розмірі 130000 гривень з конфіскацією грального обладнання, набрав законної сили 24.12.2013 року. Відомостей про те, що ОСОБА_4 добровільно сплатила суму штрафу, матеріали провадження не містять. 06.02.2015 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області на адресу ОСОБА_4 направлялось нагадування про відсутність документу щодо сплати нею штрафу. 24.06.2016 року за №5044-вих/16 на ім`я старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Івано-Франківській області Снятинським районним судом направлено листа про несплату ОСОБА_4 штрафу, для відповідного реагування. До даного часу вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 року не виконаний. Сторони надали суду довідки Снятинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області № 1210-36/318 від 25.04.2018р. та № 1210-36/483 від 12.06.2018 р. про те, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 130000 грн. до відділу ДВС не пред`являвся, тому виконавче провадження по справі № 351/2210/13-к не відкривалося.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченої ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Статтею 26 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу та порядок заміни несплаченої суми штрафу іншим покаранням.

Наведеним нормам КВК відповідають норми КК України: ст. 53 КК України передбачається поняття штрафу та підстави його заміни на інший вид покарання, ст.389 КК України передбачаються наслідки ухилення від виконання покарання у виді штрафу.

Проте, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України, є злочином. Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку. Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

В той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що несплата штрафу та ухилення від сплати штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. З метою виконання вироку суду та невідворотності покарання за вчинення кримінального правопорушення законодавцем передбачено, що у разі неможливості сплатити штраф з певних об`єктивних причин, штраф повинен бути замінений на інше покарання. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст. 389 КК України ухилення від виконання покарання у виді штрафу супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 як на час постановлення судом вироку, так і на час розгляду даного клопотання, фактично проживає в с. Стецева Снятинського району Івано-Франківської області, тобто місце проживання не змінювала. Даних про те, що з часу постановлення вироку, з 15.10.2013р., засуджена ОСОБА_4 вчинила новий злочин, - суду не надано. Наявна в матеріалах копія Ухвали Снятинського районного суду від 02.02.2017р. в справі № 351/1732/16-к про призначення до судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.27 ч. 3, ст.28 ч.2, ст.203-2 ч.1, ст.209 КК України на 28.02.2017 р. не може свідчити про винуватість особи у вчиненні злочину, оскільки вказане судове рішення не є вироком. В той час як відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суду не надано доказів того, що компетентними органами по виконанню покарання у виді штрафу вживалися заходи щодо з`ясування підстав, з яких засуджена не сплачувала штраф (чи не могла сплатити штраф з об`єктивних причин, чи в її діях був прямий умисел на несплату штрафу). Сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, достовірних доказів того, що обвинувачена ухилялась від сплати штрафу, - суду не надано.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

З врахуванням вищенаведеного, є всі законні підстави для задоволення клопотання захисника про звільнення ОСОБА_4 від покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі викладеного, ст. 53, п. 1 ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України, сст.26, 27 КВК України, керуючись ст.ст. 369-372, 376,537,539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженої ОСОБА_4 про звільнення від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4

Звільнити ОСОБА_4 від основного покарання у виді штрафу в розмірі 130000 гривень за вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 року на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1