Справа № 462/2493/17 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1143/17 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 462/2493/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 86 КК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст. 286 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди на суму 100 000 грн.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 16 лютого 2016 року близько 17 год. 40 хв., керуючи автобусом марки «БАЗ А079» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Городоцької у напрямку виїзду за межі м. Львова, біля будинку № 210, порушив вимоги п.1.5, п.«б» п.«д» п.2.3, п.8.7.3, п.8.10, п.12.3, п.18.4 Правил дорожнього руху, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, перед яким у крайній правій смузі руху на червоне світло світлофора зупинився транспортний засіб, що навпроти буд. № 210 вул. Городоцька, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а продовжив рух через регульований пішохідний перехід на заборонний сигнал світлофорного об`єкту, при цьому не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка в цей час переходила регульований пішохідний перехід справа наліво по напрямку руху автобуса, для якої могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження: поєднана травма тіла у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу справа із забоєм головного мозку, множинних ран та саден на голові, закритих переломів 8, 9, 10 ребер зліва із забоєм легень, поступленням крові та повітря у плевральну порожнину, розчавлення селезінки зі значною внутрічеревною кровотечею, й ця травма буланебезпечною для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди на суму 100 000 грн. та відмовити ОСОБА_9 у задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 . В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення працював у ТзОВ «Успіх БМ» на посаді водія маршрутного таксі. Аналіз норм ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 №6-108цс13. Тому особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду потерпілій, є ТзОВ «Успіх БМ» , оскільки ОСОБА_7 не є власником транспортного засобу, а керував ним у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з цим підприємством.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, просять її задоволити.
Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 проти апеляційної скарги заперечили, просять вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Прокурор апеляційну скаргу заперечив, вважає вирок суду законним, обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України та призначення покарання в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та стягнення на її користь 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з таких підстав.
Судом першої інстанції була допущена неповнота судового слідства при вирішенні цивільного позову потерпілої.
Верховний Суд України висловив правову позицію щодо відшкодування шкоди, яка зводилась до того, що аналіз норм ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , який на підставі трудового контракту від 29 травня 2015 року працював водієм автобуса в ТзОВ «УСПІХ БМ» (а.с.104), 16 лютого 2016 року близько 17 год. 40 хв., керуючи автобусом марки «БАЗ А079» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Городоцької в напрямку виїзду за межі м. Львова, біля будинку № 210, порушив вимоги п.1.5, п.«б» п.«д» п.2.3, п.8.7.3, п.8.10, п.12.3, п.18.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Згідно з тимчасовим реєстраційним талоном ДАР № 034330 автобусом марки «БАЗ А079» реєстраційний номер НОМЕР_1 володіє ТЗОВ «УСПІХ БМ» (а.с.38-39).
Наведене не було предметом дослідження судом першої інстанції і залишилося поза увагою суду.
З`ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення справи в частині вирішення цивільного позову. Отже суд допустив неповноту судового розгляду, яка вплинула на правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині з поверненням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня2017 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та стягнення на її користь 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди направити до Залізничного районного суду м. Львована новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4