АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/277/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 01.06.2017 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Московського районного суду м.Харкова від 01 червня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 02.09.2016 року приблизно о 10 год. 55 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-Сенс» р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год у м.Харкові по пр. Ювілейному зі сторони вул. Ак. Павлова в напрямку пр. Тракторобудівників.

На шляху свого руху ОСОБА_7 , рухаючись зі швидкістю 80 км/год. при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться на пр. Ювілейний перехрестя з вул. Гв. Широнінців, перед яким на той час вже зупинився автомобіль «Нісан-Премьера», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , з метою надання дороги пішоходу ОСОБА_10 , яка переходила дорогу пр. Ювілейний по нерегульованому пішохідному переходу, ОСОБА_7 не прийняв міри до зменшення швидкості, аж до повної зупинки, а продовжив свій рух, чим грубо порушив вимоги п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.».

п.18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, з права на ліво по ходу руху автомобіля «ЗАЗ-Ланос» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лонної і сідничної кісток з незначним зміщенням.

Порушення правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 виразилося в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-Ланос» р.н. НОМЕР_1 , при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу перед яким вже зупинився автомобіль «Нісан-Премьера», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , не прийняв міри до зменшення швидкості, аж до повної зупинки, а продовжив рухатись, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїжджу частину по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, спричинивши потерпілій середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Дії водія ОСОБА_7 перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками що наступили.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Московського районного суду м.Харкова від 01.06.2017 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

В обгрунтування вимог вказує на те, що судом при призначені покарання порушено вимоги ст.ст. 65-67 КК України, оскільки не вповній мірі враховано характер та мотиви допущеного порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, ставлення обвинуваченого до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Крім того посилається, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає його меті, а саме не взмозі сприяти виправленню обвинуваченого, а також запобігти вчиненню ним нових злочинів і не буде відповідати основним принципам і завданням кримінального покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Московського районного суду м.Харкова від 01.06.2017 року в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , залишити його без розгляду в кримінальній справі, надавши їй можливість звернутись з позовом в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судовий розгляд був поспішним, що призвело до неповноти розгляду цивільного позову, оскільки за його клопотанням, яке було підтримано потерпілою та прокурорм в якості співвідповідача за позовом ОСОБА_10 було притянуто СК «Брокбізнес», але суд не повідомив своєчасно та належним чином спріввідповідача про розгляд справи та в судовому засіданні 01.06.2017 року не вирішив питання про розгляд справи за його відсутності.

Крім того вказує, що в матеріалах справи відсутні страховий поліс, про який йде мова в вироку суду та який залишився не оцінений як доказ, а також ухвала суду про притягнення по кримінальній справі в якості відповідача юридичної особи.

Посилається і на те, що не навмисно скоїв правопорушення, не перебував в стані алкогольного сп`яніння, раніше не порушував правил дорожнього руху, щиро визнає свою провину, але на даний час не має можливості відшкодувати потерпілій спричинену шкоду, оскільки не має роботи, має на утримані малолітню дитину та взмозі лише частками сплачувати спричинену шкоду.

Крім того потерпілою ОСОБА_10 подані заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 в яких вона просить апеляційну скаргу обвинувпаченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м.Харкова від 01.06.2017 року в частині вирішення цивільного позову - без змін. (а.с.150-151).

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора , який підтримав апеляційну скаргу , пояснення обвинуваченого , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив звільнити його від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році»; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають , виходячи з наступного.

Як вбачається з апеляційних скарг фактичні обставини кримінального правопорушення, винність та кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційних скаргах обвинуваченим та прокурором не заперечуються.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду Укоаїни від 20.01.2016р. № 6-2808цс15 , право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_10 звернулась з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди безпосередньо з ОСОБА_7 , як з особи винної у спричиненні шкоди (а.с.49-52), і відповідно до заперечень до апеляційної скарги наполягає на стягнення суми позову безпосередньо з обвинуваченого , підстав для скасування вироку суду тому , що стягнення не було зроблено зі страхової компанії, немає.

Посилання обвинуваченого , щодо відсутності в матеріалах провадження страхового полісу та не вивчення його судом не відповідають дійсності (а.с.78)

Ненавмисний характер злочину та матеріальний стан обвинуваченого не є підставою для скасування рішення суду та залишення позову потерпілої без розгляду.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України, суд вправі залишити позов без розгляду лише в разі виправдання обвинуваченого або неявки в судове засідання цивільного позивача.

Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а саме. Суд врахував тяжкість скоєного злочину; дані про особу обвинуваченого , який є не судимим , на спеціальних обліках не перебуває , має неповнолітню дитину, обставину , що пом`якшує покарання у виді щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання , і призначив ОСОБА_7 покарання, яке на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів. Призначене судом покарання колегія суддів не може вважати явно несправедливим в зв`язку з м`якістю , тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Разом з цим , враховуючи , що ОСОБА_7 має неповнолітню доньку ОСОБА_12 2012 р.н. і вчинив злочин , який не є тяжким або особливо тяжким до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» , останній підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді обмеження волі , на підставі п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році».

Враховуючи, що ОСОБА_7 грубо порушив вимоги ПДР і здійснив наїзд на потерпілу на пішохідному переході, на підставі ст.15 Закону України «Про амністію у 2016році» та ст.6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», колегія суддів вважає , що підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі , призначеного вироком Московського районного суду м.Харкова від 1 червня 2017 року за ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -