Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/404/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000232по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України, заапеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку терміном на один рік.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3254 грн. 52 коп.
Вирішено долю речових доказів по справі.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило одному потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а іншому - середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин.

Так, 11.05.2016 року, близько 09 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlender», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України, проявляючи особисту неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, рухаючись на 264 км. + 500 м. автомобільної дороги № 105 «Одеса - Київ», на території Благовіщенського району Кіровоградської області, в напрямку м. Києва, виконуючи маневр випередження автопоїзду у складі сідлового тягача «DAF 95», реєстраційний номер НОМЕР_2 із напівпричепом «Моnrа» реєстраційний номер НОМЕР_3 , котрий рухався в попутному напрямку, у порушення п.13.1 ПДР України, не впевнився у безпечності маневру та у тому, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з напівпричепом «Моnrа» реєстраційний номер НОМЕР_4 , який був приєднаний до сідлового тягача «DAF 95», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Mitsubishi Outlender», а саме ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 63 від 12.05.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості та ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 64 від 16.05.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому кісток склепіння черепу, забійної рани волосяної ділянки голови та множинні садна та синці голови, обличчя, шиї, грудної клітини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи правову кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбаченихст. 76 КК України, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що районний суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повній мірі врахував суспільну небезпеку та тяжкість скоєного ним злочину, який є тяжким і представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення, та співрозмірність наслідків, які настали у вигляді отримання потерпілими тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а тому вважає, що судом залишено поза увагою роз`яснення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому прокурор вказує і на те, що судом не у повній мірі враховано те, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_8 постраждало дві особи, обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично не визнав, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття, яке характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Крім того, прокурор вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог законодавства про кримінальну відповідальність призначив обвинуваченому лише основне покарання, не застосувавши додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки при цьому суд не в повній мірі врахував і те, що вчинений злочин є тяжким, оскільки одному з потерпілих заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, обвинуваченим допущено грубе порушення ПДД, проте судом призначено покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Тому вважає, що призначене судом ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання - реалізації виправлення засудженого.

У своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 також просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Вважає даний вирок незаконним і необгрунтованим, так як районним судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому вказує на те, що фабулою ст. 286 КК України визначено, що порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом є кримінальним правопорушенням тільки при умові наявності потерпілих, яким спричинено тілесні ушкодження.

Згідно змісту ст. 55 КПК України, потерпілий - це процесуальне положення особи. Відповідні права і обов`язки у такої особи виникають не за фактом отримання тілесних ушкоджень, а з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно п. 7 цієї статті, якщо особа не подала відповідну заяву, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

У судовому засіданні встановлено, що постраждалі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з відповідними заявами до правоохоронних органів не звертались та письмово повідомили, що ніяких претензій до ОСОБА_8 не мають, однак на досудовому провадженні їх безпідставно допитано в якості потерпілих, та в порушення встановленого ст. 55 КПК України порядку надано статус потерпілих. Тому вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Крім того, захисник вказує і на те, що стороною обвинувачення не надано суду належних доказів вини ОСОБА_11 в порушенні ПДР та що суд згідно вимогам ст. 94 КПК України, не надав юридичну оцінку кожному доказу окремо та в їх сукупності. При цьому вважає, що протокол огляду місця події та додатки до нього не відповідають вимогам статей 237 КПК України, метою якої є виявлення та фіксація відомостей щодо обставин кримінального правопорушення, оскільки у ньому із вихідних даних, необхідних для встановлення обставин події та винуватості особи, вказано тільки на стан погодних умов, покриття дороги, місце ДТП та ширину проїжджої частини, наявність ліній горизонтальної розмітки.

Проте, розташування транспортних засобів на місці події ( п.15), сліди шин (п.17), сліди гальмування (п.18), наявність відділених від транспортного засобу частин, деталей і інших об`єктів, коліс, часток фарби, осколків скла, осипу грунту, вантажу або багажу, слідів рідини і т.д. (п.20), наявність на місці події слідів контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми предметами (об`єктами) (п.21) слідчим не зафіксовані, а є лише відсилання до схеми ДТП, тоді як схема є додатком до протоколу і, відповідно до п.4 ч.2 ст. 105 КПК України, повинна пояснювати зміст протоколу.
Такого процесуального документу як схема ДТП, діючим законодавством не передбачено. Також, захисник вважає, що цей додаток не відповідає вимогам ч. 3 вказаної статті, так як не містить ніяких роз`яснень до даного протоколу, не засвідчений підписами слідчого, інших осіб, які брали участь у виготовлені цього додатку, а зміст схеми незрозумілий,так як в ньому немає зазначення напрямку руху, розташування транспортних засобів, слідів гальмування, осипу скла, деталей та інших даних, необхідних для встановлення обставин ДТП.

Огляд транспортних засобів на місці ДТП взагалі не проводився, а слідчий, всупереч вимогам ч.1 ст. 237 КПК України, яка допускає проведення огляду тільки слідчим або прокурором, фактично доручає це експертові, який немає права проводити слідчі дії. Праве переднє колесо автомобіля Міцубісі, яке було відокремлено, не оглядалось та не вилучалось з місця ДТП і де воно знаходиться невідомо, тому неможливо перевірити версію про брак цього колеса, яке було замінено в дорозі.

Вказує і на те, що судом не враховано показання ОСОБА_8 про те, що при транспортуванні з місця ДТП його автомобіль було додатково пошкоджено. Експерту про цю обставину не повідомлялось, і на даний час неможливо встановити які пошкодження автомобілю спричинені при зіткненні з а/м «DAF 95», які від удару об відбійник, а які при розгрузці з автоперевізника і падінні на землю. Оскільки протокол огляду місця події не містить необхідних і достатніх даних для встановлення винуватості ОСОБА_8 , тому всі експертизи, проведені на підставі цього протоколу, вважає слід оцінювати критично. Також, невідомо звідки слідчий взяв вихідні дані, вказані в постановах про призначення експертиз, яким чином визначив місце зіткнення, та його посилання на те, що експерт може брати дані зі схеми до протоколу огляду місця ДТП та матеріалів кримінального провадження, що категорично заборонено експертам п.2.3 Інструкції про призначення та проведення експертиз, затвердженої наказом Мінюста України від 08.10.1998 року № 53/5 із змінами та доповненнями.

Крім того, невідомо як отримані дані про відстані зазначені у схемі, так як у протоколі не вказано про використання вимірювального приладу.

Отже, всупереч вимогам ст. 94 КПК України районним судом взагалі не надано юридичної оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

У своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора є безпідставними та необґрунтованими, а тому просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав повністю свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, але заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,які підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження і зваживши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, досудове і судове слідство проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Викладені у вироку суду висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України при обставинах вказаних у вироку суду, ґрунтуються на доказах всебічно досліджених у судовому засіданні, яким суд першої інстанції надав правильну та об`єктивну оцінку, і які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив, що під час руху своїм автомобілем швидкість не перевищував, деталі ДТП, яке мало місце 11.05.2016 року на території Ульяновського району він не пам`ятає. Все сталося раптово, перед зіткненням автомобіль, яким він керував, нібито потягнуло вправо, але що стало причиною зіткнення пояснити він не може. Одразу після ДТП він надавав першу допомогу потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які отримали тілесні ушкодження. Його автомобіль до ДТП знаходився у справному стані.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, його вина повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, всебічно досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що він та ОСОБА_9 , на автомобілі за кермом якого був ОСОБА_8 , близько 4-х год. ранку виїхали з м. Миколаєва в напрямку Києва, рухались через м. Одеса. Ще не виїхавши із м. Миколаїв, їх автомобіль потрапив у яму і було пошкоджено шину, у зв?язку з чим ОСОБА_8 замінив усі чотири шини на автомобілі. Він допускає, що можливо одна із шин була бракована. Після того, як вони виїхали з м. Одеси, він заснув і тому про деталі ДТП нічого пояснити не може, претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_8 немає.
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив що 11.05.2016 року він разом зі своєю сестрою ОСОБА_13 , на автомобілі Москвич рухались по автодорозі Київ - Одеса, в напрямку м. Київ, зі швидкістю 60-80 км. Видимість була хороша. Рухались у крайній правій полосі. Їх обігнав автомобіль «Міцубісі Аутлендер» та перестроївся у праву полосу. Через деякий час даний автомобіль почав із лівої сторони обгонити вантажний автомобіль із причепом і правою частиною автомобіля вдарився у ліву частину вантажного автомобіля від чого автомобіль Міцубісі відкинуло у відбійник та він загорівся. Після цього він також зупинився та почали надавати допомогу. Водій автомобіля Міцубісі був у шоковому стані та питав його, що трапилось та пояснив, що у салоні його автомобіля є два пасажири. У водія та пасажирів він бачив тілесні ушкодження. Вважає, що автомобіль Міцубісі рухався зі швидкістю 80-100 км/год. Також пояснив, що в автомобілі Міцубісі був пошкоджений дах та відірване праве переднє колесо. Він та його сестра знаходились на місці ДТП і були запрошені в якості понятих.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні надала аналогічні пояснення, крім того додала, що вона вважає, що причиною ДТП стало те, що водій Міцубісі заснув.
Також, вина ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події із фотододатками до нього від 11.05.2016 року (т.1 а.п.3-23);
- висновком експерта № 137 від 20.05.2016 року встановлено, що на момент експертного огляду та на момент ДТП, з технічної точки зору рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля "DAF 95", реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходились в працездатному стані (т.1 а.п.80-84);
- висновком експерта № 138 від 23.05.2016 року із фотододатками до нього встановлено, що на момент експертного огляду та на момент ДТП, з технічної точки зору гальмова система напівпричепа марки "Montra" реєстраційний номер НОМЕР_5 , знаходилась у працездатному стані (т.1 а.п.60-63);
- висновком експерта № 139 із фотододатками до нього від 30.05.2016 року встановлено, що на момент експертного огляду, з технічної точки зору рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер НОМЕР_6 , знаходились у несправному та непрацездатному стані, проте дані технічні несправності виникли під час ДТП (т.1 а.п.69-74);
- висновком експерта № 140 від 13.06.2016 року встановлено, що в умовах розглянутої події автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер НОМЕР_6 первинно контактував передньою правою частиною із заднім лівим кутом напівпричепа "Montra" реєстраційний номер НОМЕР_5 (т.1 а.п.90-94);
- висновком експерта № 294 від 30.08.2016 року встановлено, що в даній дорожній ситуації, водій автомобіля "DAF 95", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки "МONTRACON SMR", реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_14 не був проінформований про небезпеку для руху, яка наближалась до його автомобіля з заду, рішення даних питань з технічної точки зору не має смислу, так як дії водія ОСОБА_14 в даній дорожній ситуації вимогами ПДР не регламентовані і він своїми односторонніми діями не міг вплинути на хід розвитку обставин механізму ДТП і тим самим не міг уникнути настання даної пригоди, а водій автомобіля "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху і недопущення ДТП при русі по проїзній частині дороги в попутному напрямку з іншими транспортними засобами, повинен був керуватися вимогами п. 13.1 ПДР (т.1 а.п.103-105);
- висновком експерта № 64 від 12.05.2016 року згідно якого встановлено, що на тілі ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому кісток склепіння черепу. Забійної рани волосяної ділянки голови. Множинні садна та синців голови, обличчя, шиї, грудної клітини, які утворилися від дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, відповідають вказаному в постанові часу і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Судячи по характеру та локалізації ушкоджень, вони могли утворитись в результаті ДТП (т.1 а.п.108-110);
- висновком експерта № 63 від 12.05.2016 року згідно якого встановлено, що на тілі ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості і могли утворитись в результаті ДТП (т.1 а.п.113-114);
- висновком експерта № 62 від 12.05.2016 року згідно якого встановлено, що на тілі ОСОБА_8 мають місце тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя і правої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та могли утворитись в результаті ДТП (т.1 а.п.117-118).
Отже, проаналізувавши зазначені вище докази та обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що взяті в сукупності всі вищеперераховані докази беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим відповідно тяжке та середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Перевіряючи апеляційні доводи захисника, колегія суддів встановила, що вони є фактично аналогічними тим, що заявлялися нею під час судового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції, який перевіривши їх належними чином, та з урахуванням вищезазначених доказів по справі, дав правильну оцінку про їх необґрунтованість.

За таких обставин, колегія суддів належним чином перевіривши досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності вважає безпідставними апеляційні доводи захисника про те, що оскільки пасажири автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_9 письмово повідомили, що ніяких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 не мають, через що їм помилково надано статус потерпілих, а тому в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки згідно диспозиції цієї статті кримінальна відповідальність за зазначеним законом настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження або заподіяло тяжке тілесне ушкодження.
Під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції достовірно встановлено, що саме ОСОБА_8 11.05.2016 року близько 09 години 00 хвилин, керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlender», порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України, рухаючись на 264 км. + 500 м. автомобільної дороги № 105 "Одеса - Київ», виконуючи маневр випередження автопоїзду у складі силового тягача «DAF 95», допустив зіткнення з напівпричепом «Моnrа», який був приєднаний до сідлового тягача «DAF 95». У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Mitsubishi Outlender», а саме ОСОБА_9 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_10 - тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент спричинення.
При цьому, кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Також, в матеріалах кримінального провадження (т1 а.к.п.33,37), є відповідні заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зі змісту яких вбачається, що вони є потерпілими по даномукримінальному провадженню, але моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 вони не мають. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що посилання захисника на те, що особи, які постраждали внаслідок ДТП визнані потерпілими з порушенням вимог чинного законодавства, є безпідставними.
Крім того, захисник вважає, що обвинувачення не надало жодного допустимого доказу вини ОСОБА_8 , через що в його діях відсутній склад злочину. Проте колегія суддів критично ставиться до таких заперечень з боку сторони захисту, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Так, під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що саме він 11.05.2016 року, близько 09 години 00 хвилин, керував автомобілем «Mitsubishi Outlender» та допустив зіткнення з напівпричепом «Моnrа», який був приєднаний до сідлового тягача «DAF 95» і його пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження відповідно середнього ступеню тяжкості та тяжкі. Ці ж обставини прокурором викладені і в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 .
Під час огляду місця події слідчим встановлено місце ДТП та оглянуто його. Схема ДТП містить посилання на те, що є додатком до даного протоколу огляду місця події від 11.05.2016 року (т.1 а.п.3-23).
Відповідно до мотивувальної частини висновку експерта № 139 від 30.05.2016 року встановлено, що технічні несправності автомобіля «Mitsubishi Outlender» виникли під час ДТП (т.1 а.п.69-72).
Відповідно до ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який повинен містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.
Відповідно до ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатки до протоколів повинні бути належним чином упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у вилученні таких додатків.
Згідно зі ст. 106 КПК України, протокол під час досудового розслідування складається під час проведення процесуальної дії або безпосередньо після її закінчення. До складу слідчої (розшукової) дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.
У судовому засіданні суду першої інстанції при дослідженні протоколу огляду місця події від 11.05.2016 року та схеми ДТП, як додатку до нього встановлено, що за формою та змістом зазначені письмові докази відповідають вимогам процесуального закону. Огляд місця події проводився у присутності ОСОБА_8 та за участю двох понятих, уповноваженою особою, відповідний протокол підписаний всіма учасниками без зауважень, чим вони підтвердили правильність фіксування результатів проведення процесуальної дії.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події та похідного від нього висновку експерта № 139 від 30.05.2016 року, предметом дослідження якого були встановлені при огляді місця події вихідні дані про обставини ДТП, оскільки вони зібрані у встановленому законом порядку і відповідають вимогам ст.ст. 85-86 КПК України, порушень експертом вимог чинного законодавства при складанні висновку, районним судом не встановлено, а доводи захисника в цій частині колегія суддів суд вважає, як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Що стосується апеляційних доводів захисника про те, що при транспортуванні з місця ДТП автомобіль Міцубісі було додатково пошкоджено при розгрузці з автомобіля перевізника і падінні на землю, а судовому експерту про цю обставину не повідомлялось, то вони також є безпідставними, оскільки вони, крім доводів з цього приводу самого обвинуваченого та його захисника, будь-якими іншими достовірними доказами по даному кримінальному провадженню не підтверджуються, і більше того в даному випадку сама кількість ушкоджень на автомобілі ніяким чином не може впливати на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Інші, недоліки та неточності допущені в ході досудового слідства по даному кримінальному провадженню та на які посилаються у своїй апеляції захисник є несуттєвими і такими, що не вплинули на правильність прийнятого по даному кримінальному провадженню судового рішення.

Отже, з огляду на викладене, аналізуючи всі досліджені районним судом докази в їх сукупності, колегія суддів вважає повністю доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а тому приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим, а досліджені судом матеріали кримінального провадження не містять даних про істотні порушення кримінально - процесуального закону під час досудового чи судового слідства, а також наявність будь-яких даних про допущену неповноту чи однобічність, яка б могла суттєво вплинути на правильність прийнятого судового рішення.

Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини які пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_8 вперше вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких.

А також і те, що як особа обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має малолітню дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий.
Обтяжуючі та пом?якшуючі обставини судом не встановлені.
Крім того, районний суд хоч і не вказав, але при постановленні даного вироку фактично врахував і те, що потерпілі як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 будь-яких претензій до обвинуваченого не мають та не наполягали на його суворому покаранні (т.2 а.к.п.71,99).
Тому, з врахуванням усіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Тобто, вид та розмір призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів є виваженим, та таким що слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене ним діяння, а й буде запобігати вчиненню ним нових злочинів.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно з ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При цьому, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який хоч і є тяжким, однак вчинений з необережності, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має сім`ю, на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, що потерпілі не мають до нього моральних та матеріальних претензій, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно призначив ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, а також правильно прийшов до висновку про можливість, за наведених обставин кримінального провадження та з урахуванням особи обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, та що потерпілі не наполягають на його суворому покаранні, не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке відповідно до санкції ч.2 ст. 286 КК України є альтернативним.
При цьому, лише самий факт того, що ОСОБА_8 , будучи професійним водієм, допустив порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілим спричинено середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження і те, чим обґрунтовує свої апеляційні вимоги прокурор, не може бути в даному випадку підставою для збільшення обвинуваченому основного покарання та призначення додаткового покарання у виді позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Таким чином, судом першої інстанції повністю дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про протилежне, тому підстави для її задоволення також відсутні.
Перевіривши матеріали справи в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2018 року, щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2