Номер провадження: 11-сс/785/1059/18
Номер справи місцевого суду: 496/2436/18, 1-кс/496/978/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 140 960 гривень у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000253 від 08 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2018 року було задоволено клопотання заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст. 27, ч.3 ст.369 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В якості альтернативного запобіжного заходу визначений розмір застави - 140 960 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі або зменшити розмір застави до двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в порушення вимог ч.2 ст.177 КПК України, до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід без наявності достатніх доказів, які обґрунтовують його підозру. Також слідчий суддя не врахував те, що на утриманні у ОСОБА_8 знаходиться малолітня дитина, яка потребує постійного медичного догляду. Крім того, в судовому засіданні прокурор не зміг довести чому інші більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Також захисник зазначає, що слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави ОСОБА_8 , яку родина підозрюваного на даний час не може внести.

Заслухавши захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Так, органом досудового розслідування, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.14 ч.4 ст.27 ч.3 ст.369 КК України за таких обставин.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_8 перебуваючи на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальник юридичної групи у військовому званні «старший лейтенант» вирішив ввести в оману військовослужбовця ОСОБА_11 , та висунув останньому вимогу надати йому неправомірну вигоду для послідуючої її передачі прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_12 для вирішення питання про непритягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.407 КК України.

14 червня 2018 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи у своєму службовому кабінеті отримав від ОСОБА_11 , в якості неправомірної вигоди, 400 доларів США, де і був затриманий працівниками правоохоронного органу.

При цьому, ОСОБА_8 не мав наміру передавати грошові кошти прокурору ОСОБА_12 , отримані в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_11 , а отримавши їх, хотів привласнити та розпорядитися ними на власний розсуд.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 13 червня 2018 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 14 червня 2018 року; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 та його заявою про вчинений відносно нього злочин, постановою прокурора про проникнення до житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді від 14 червня 2018 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, іншими доказами.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 за ч.1 ст.190, ч.2 ст.14 ч.4 ст.27 ч.3 ст.369 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, та 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування, знаходячись на свободі матиме можливість знищити, сховати або спотворити службові документи та речові докази, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слід зазначити, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який передбаченого покарання від чотирьох до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

У разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки кримінальний закон виключає можливість застосування до осіб, що вчинили корупційний злочин положень статей 69, 75 КК України.

Крім того, перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, в тому числі і на ОСОБА_11 , а також на своїх підлеглих, оскільки на теперішній час він не відсторонений від займаної посади.

Вказані обставини, дають підставу суду зробити висновок, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в п.2 ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначив заставу в межах встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 140 960 грн.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим прокурором ризикам.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2018 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.15 ч.4 ст. 27, ч.3 ст.369 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 140 960 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4