АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/735/2018 Категорія КК: ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010278 від 01.08.2017 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Бортничі Бориспільського р-ну Київської обл., громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, який мешкає: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14.03.2007р. Носівським районним судом Чернігівської області за ст. 286 ч. 3 КК України до 9-ти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, звільнився 28.11.2014р. умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 28 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Як зазначено у вироку, 22.07.2017 р. приблизно в 23.30 годин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Шевроле Авео д/ НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр. Лісового зі сторони вул. Мілютенка в напрямку вул. Братиславської в м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п.2.3.б, 4.16.а, 18.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом поблизу будинку № 3 по пр. Лісовому в м. Києві, що був позначений дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», продовжуючи рух не надав перевагу для руху пішоходу ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля Шевроле Авео д/ НОМЕР_1 , де вчинив наїзд на останню, в результаті чого пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритої травми правого колінного суглобу у вигляді перелому латерального мищелка великогомілкової кістки, розриву колатеральної латеральної зв`язки.

ОСОБА_7 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання шляхом застосування щодо нього ст. 75 КК України з призначенням покарання з іспитовим строком.

Вважає, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим, оскільки призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував не всі обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд помилково зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, оскільки останній починаючи з 23.12.2016 перебуває у законному шлюбі. В анкетних даних обвинувального акту від 23.08.2017 зазначено про те, що ОСОБА_7 є одруженим. Крім того, в судовому засіданні 14.12.2017 суддя, яка розглядала справу запитувала у ОСОБА_7 чи є він одруженим, на що останній відповів, що так. Факт перебування ОСОБА_7 в шлюбі із громадянкою України ОСОБА_12 починаючи із 23.12.2016 підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.12.2016.

Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги позицію потерпілої, оскільки справедливість покарання визначається з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. У матеріалах справи знаходиться оригінал власноручної розписки потерпілої ОСОБА_11 від 08.12.2017, зі змісту якої вбачається, що остання просить закрити справу відносно обвинуваченого та не має до нього ні матеріальних, ні моральних претензій.

Окрім того, згідно розписки ОСОБА_11 від 12.01.2018, після дорожньо-транспортної пригоди, протягом липня-серпня 2017 року потерпіла отримала від ОСОБА_7 компенсацію матеріальної шкоди у розмірі 10 000 грн. (витрати на лікування, обстеження, реабілітацію) та моральної шкоди в оціненому нею розмірі 10 000 грн.

Потерпіла зазначає, що після ДТП, у неї з ОСОБА_7 склалися дружні стосунки, оскільки він проявив себе з людяної і доброї сторони, відразу після ДТП підійшов, запропонував свою допомогу, самостійно викликав не тільки швидку допомогу, а і працівників поліції для оформлення ДТП, компенсував не тільки матеріальні, а і моральні збитки, абсолютно не заперечував свою винуватість.

Суд не надав жодної оцінки вищевказаній розписці потерпілої від 08.12.2017, хоча відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Так, як ОСОБА_11 є єдиною потерпілою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 і вчиненим кримінальним правопорушенням завдано виключно шкоди здоров`ю вказаної особи, без завдання матеріальної чи іншої шкоди іншим особам, чи державі, позиція потерпілої, на думку захисту має бути врахована при призначенні покарання.

Відповідно до правовою позиції Верховного Суду України у постанові від 14.04.2016 у справі № 5-23кс(15)16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 самостійно, ініціативно без пред`явлення до нього вимог чи позову, добровільно компенсував потерпілій її моральні втрати, дана обставина цілком обґрунтовано має бути визнана в якості пом`якшуючої.

Судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 не лише викликав швидку допомогу потерпілій, а також викликав поліцію для оформлення ДТП, що фактично є з`явлення із зізнанням.

У даній справі ОСОБА_7 фактично вчинив всі дії, які передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Щире каяття обвинуваченого вірно встановлено судом у оскаржуваному вироку. Про активне сприяння розкриттю злочину свідчать ряд дій ОСОБА_7 , зокрема виклик поліції, надання зізнавальних показань, визнання вини у порушенні ПДР, визнання факту наявності у потерпілої середньої тяжкості тілесних ушкоджень, розгляд справи у спрощеному провадженні.

Слід також зазначити, що обвинувачений не вимагав призначення йому адвоката (в тому числі безоплатної вторинної правової допомоги), розраховуючи на те, що прокурор добросовісно встановить всі обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та характеризують обвинуваченого.

Зважаючи на те, що всі перелічені обставини (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину) знаходять в рамках диспозиції однієї норми (пункту) статті, а для застосування пом`якшуючої обставини, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України достатньо хоча б однієї із перелічених обставин, всі інші, у випадку їх наявності повинні враховуватися з точки зору характеристики післязлочинної поведінки обвинуваченого і застосовуватися в якості обставин, які знижують ступінь тяжкості правопорушення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 14.04.2016 у справі № 5-23кс(15) 16.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про наявність судимості за аналогічний злочин. Разом із тим, суд не взяв до уваги той факт, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.11.2014 у справі № 274/6042/14-к суд на підставі ст. 81 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 28 днів. У вказаній ухвалі встановлено, що за період відбування покарання засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони, відбув встановлену законом частину строку, має 10 заохочень, мав 3 стягнення з яких 2 зняті, 1 погашене. До праці відноситься сумлінно.

Таким чином суд встановив, що обвинувачений довів своє виправлення, тобто станом на 20.11.2014 мета покарання була досягнена, що і стало підставою для звільнення ОСОБА_7 .

Захисник також зазначає, що згідно характеристики КП "Житлово-експлуатаційна дільниця-111" ОСОБА_7 фактично проживає з дружиною ОСОБА_12 , скарг з боку сусідів та мешканців на гр. ОСОБА_7 до Житлово-експлуатаційної дільниці-111 не надходило. Право користування службовим приміщенням належить ОСОБА_12 на підставі ордеру № 850 від 13.12.2004.

Окрім того, згідно листів опитування сусідів сім`ї ОСОБА_13 , а саме ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 характеризується як відповідальна порядна, трудолюбива, спокійна, добра людина, яка готова прийти на допомогою, не бере участі ні в яких сварках, не конфліктний.

Таким чином, характеристика обвинуваченого за місцем його проживання із дружиною є позитивною, що також має бути враховано судом при призначенні покарання.

Суд першої інстанції належним чином не обґрунтував висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, не мотивував неможливості призначення більш м`якого покарання. Суд першої інстанції не лише не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 69 КК України, а і призначив, на думку захисту занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Зважаючи на правову позицію Конституційного суду України, у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання, а також обставини кримінального правопорушення, що розглядається у даній справі на думку захисту є всі підстави для визнання несправедливим покарання, призначеного судом першої інстанції та пом`якшення його судом апеляційної інстанції у порядку контролю за законністю судом вищої інстанції.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК (2341-14) суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Захисник просить суд врахувати постанову Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №2 634/609/15-к, у якій містяться висновки щодо застосування норм ст. 66, 67, 75 (призначення покарання з урахуванням пом`якшуючих і обтяжуючих обставин та звільнення від його відбування з випробуванням).

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілої ОСОБА_9 , яка просила вирок суду скасувати, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 14 грудня 2017 року кримінальне провадження розглянуто без участі потерпілої ОСОБА_9 , при цьому відсутні дані про належне її повідомлення про дату, час і місце судового розгляду.

В письмових поясненнях та при апеляційному розгляді кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що було порушено її право на доступ до правосуддя, в зв`язку з чим просила вирок суду першої інстанції скасувати, так як були порушені її права, як потерпілої у кримінальному провадженні, яке розглянуто без її участі та належного її повідомлення про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0010278 від 01.08.2017 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4