"22" червня 2018 р. Справа № 363/3917/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000892, №0001161 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000892, №0001161 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.146 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. Також зазначив, що клопотання обвинуваченого та його захисника щодо повернення обвинувального акту прокурору є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки під час підготовчого судового засідання обвинувальний акт не проголошується та не досліджуються докази у кримінальному провадженні, що може бути здійснено виключно під час судового розгляду.

Потерпілі до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, в матеріалах справи містяться їх численні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Захисником ОСОБА_6 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, має здійснюватися судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст.337 КПК України. Так, зі змісту обвинувальних актів вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, а в подальшому дана кваліфікуюча ознака не зазначена. Обвинувальний акт за ч.2 ст.146 КК України також не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а складається з наведення лише фактичних обставин. В обвинувальному акті зазначається, що протиправними діями ОСОБА_7 заподіяно матеріальні збитки потерпілому, але розмір збитків не визначений експертом, а лише фізичною-особою підприємцем, що на думку захисту свідчить про не встановлення розміру заподіяних збитків, що є обов`язковим при кваліфікації діяння за ст.185 КК України.

Крім того, у порушення вимог ст.91 КПК України обвинувальний акт не містить обов`язкових відомостей, які повинні бути зазначені органом досудового розслідування. Оскільки ОСОБА_5 обвинувачення сформульовано та висунуто не було, вважає, що є всі підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувачений під час підготовчого судового засідання підтримав клопотання захисника та просив повернути обвинувальний акт прокурору, зазначивши про неможливість призначення його до судового розгляду, у зв`язку із істотним порушенням вимог законодавства.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальні акти з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальні акти підлягають поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Такий принципи закріплений також у статті 10 КПК України щодо принципу рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у ч.3 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права; а). бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б). мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту; с). захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя та інше.

Право людини на законність прийнятих рішень також закріплено у національному законодавстві. Зокрема у ст.9 КПК України згідно якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, зокрема надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Пунктом 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При дослідженні обвинувальних актів судом встановлено, що вони не відповідають вимогам ст.291 КПК України, зокрема за ч.3 ст.185 КК України, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. Незважаючи на те, що в обвинувальному акті зазначено розділ «Формулювання обвинувачення», але він містить у собі лише відомості щодо даних про судимості ОСОБА_5 та наведення кваліфікації його дій за ст.185 ч.3 КК України. Далі зазначено, що фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування, однак вже з іншими кваліфікуючими ознаками.

У зв`язку із чим, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_5 не сформульовано за ст.185 ч.3 КК України, а наведення в обвинувальному акті різних за складом кваліфікуючих ознак кваліфікації його дій взагалі порушує право на юридичну визначеність.

Обвинувальний акт за ч.2 ст.146 КК України також не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а наводить лише фактичні обставини, які були встановлені під час досудового розслідування та правову кваліфікацію.

Оскільки судовий розгляд може бути проведено лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акту, даний обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду, у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. З даної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному висновку, повинно бути конкретним.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_7 інкримінується вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення. При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не були виконані належним чином, оскільки не розкрито об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, зокрема в обвинувальному акті відсутні будь-які дані про проведення експертизи для встановлення розміру шкоди, спричиненої потерпілому.
На підставі положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до роз`яснень пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.
Згідно п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Оскільки доказів щодо визначення вартості викраденого майна у реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було з`ясовано усіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме не досліджено об`єкт скоєння злочину.
Зазначена неконкретність обвинувачення свідчить про порушення права обвинуваченого ОСОБА_5 знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, зокрема встановлено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути обвинувальні акти по кримінальному провадженню №0000892, №0001161 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.146 КК України, прокурору як такий, що не відповідає нормам КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальні акти по кримінальному провадженню №0000892, №0001161 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.146 КК України, повернути прокурору.

Повний текст ухвали буде проголошено 25.06.2018р. о 17.00 годині.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1