Справа № 128/2812/16-к
ВИРОК
Іменем України

27 вересня 2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захистника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001001 від 16.07.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Скарженівка, Теплицького району Вінницької області, українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину, розлученої, раніш не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

Встановив:

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що вона, в 2006 році, незаконно придбала, а саме, серед речей покійного вітчима ОСОБА_6 , в с. Скаржинівка, Теплицького району Вінницької області, віднайшла спортивно-мисливські набої калібру 5,6 мм., у кількості 51 шт., які в подальшому перевезла та на протязі 10 років незаконно, без мети збуту, зберігала за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

Як зазначено у обвинувальному акті, 16.07.2016 близько 07:30 год., працівниками Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, під час проведення санкціонованого обшуку згідно ухвали Вінницького міського суду від 29.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , у шухляді тумбочки, в приміщенні літньої кухні було виявлено спортивно-мисливські набої калібру 5,6 мм., у кількості 51 шт., які ОСОБА_5 зберігала без передбаченого законом дозволу, всупереч вимогам визначених «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» затвердженою наказом Міністерством внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затверджену постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.2012, та які в подальшому було вилучено у останньої під час проведення обшуку.

Відповідно до висновку експерта №321-Б від 20.07.2016 року, 51 патрон, які вилучено у ОСОБА_5 , є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї - малокаліберними спортивно-мисливськими патронами, кільцевого запалення, калібром 5,6 мм., виробництва ВАТ «Восток», м. Клімовськ, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок моделей: «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78», «ТОЗ-99» та інших калібру 5,6 мм., які придатні для стрільби.

Дії ОСОБА_5 державне обвинувачення згідно обвинувального акту кваліфікувало за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження із бойовими припасами, а саме незаконне придбання та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину не визнала, та спростовуючи пред`явлене їй обвинувачення, показала, що вилучені в належному їй господарстві патрони належали її вітчиму ОСОБА_6 . Раніше її мати та вітчим проживали у Теплицькому районі, в с. Скаржинівка. Після смерті вітчима її мати продала свій будинок та переїхала до неї разом з речами, серед яких були вказані патрони. Вітчим мав рушницю та відганяв пострілами собак від худоби. Що патрони були перевезені до її будинку в АДРЕСА_1 , вона не знала, так як речі для переїзду складала мати ОСОБА_7 .. Вона ж дані речі в подальшому розклала у приміщеннях літньої кухні, що знаходиться на території будинковолодіння. У будівлі літньої кухні проживала її мати, а вона з дітьми у житловому будинку, тому не знала, які речі зберігає її мати. 16.07.2016р. у домогосподарстві проводився обшук, вона була присутня під час слідчої дії і коли було виявлено патрони відразу зазначила, що не знала про те, що вони знаходяться в належній їй будівлі. Вказала, що патрони залишилися після вітчима, але що вони зберігалися у літній кухні їй відомо не було.

Свідок ОСОБА_7 допитана у судовому засіданні суду показала, що є матір`ю ОСОБА_5 та підтверджує факт того, що набої належали її покійному чоловікові ОСОБА_6 .. Він працював агрономом у колгоспі і зберігав набої до зброї, щоб оберігати корів, відстрілював з своєї зброї птицю та собак. Чоловік помер у 2004р. і набої залишилися, оскільки про них забули. Набої лежали у тумбочці у веранді у прихожій. Подружжя проживало у Теплицькому районі, а після смерті чоловіка свідок переїхала ближче до доньки. Свідок продала належний їй будинок, а донька гуртожиток и вони разом купили будинок в с. Вінницькі Хутори. Вона жила у літній кухні, а донька з сім`єю у житловому будинку. Набої знайшли у літній кухні. Донька могла використовувати літню кухню, мала доступ до неї, однак речами в літній кухні користувалася саме вона. Набої лежали у тумбочці на веранді з ліками чоловіка та його речами. Під час обшуку вона була у лікарні і приїхала на другий день. Переїздила з Теплицького району сама, донька не допомагала. Про набої забулися і перевезли разом з речами чоловіка свідка.

Свідок ОСОБА_8 допитаний в судовому засіданні суду показав, що знає родину ОСОБА_5 , як сусід. Був присутній в якості понятого на слідчій дії, під час якої проводився обшук приміщення літньої кухні в домогосподарстві обвинуваченої. Пам`ятає, що слідчий показував, що було виявлено набої. Вони знаходилися у літній кухні. Були понятими він та його дружина - ОСОБА_9 набої знаходилися у торбинці у тумбочці. ОСОБА_5 слідчому розповіла, що набої привезла її мати, коли переїжджала. Вона сказала, що нічого про набої не знала і що ці набої досталися їм від вітчима і зберігалися у шафі. Протокол він прочитав та підписав, разом з другим понятим. Набої знайшли у шафі, при ньому витягнули їх працівники правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_9 допитана у судовому засіданні суду показала, що була запрошена в якості понятої на слідчу дію у домогосподарство ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_8 . Їй сказали, що знайшли набої у будинку ОСОБА_5 . На слідчій дії були також присутні ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_10 . Обшук проводили у житловому будинку та в літній кухні. Коли вона прийшла на місце проведення слідчої дії, їй повідомили, що знайшли набої. Як їх знайшли вона не бачила, так як тоді ще не була присутня. ОСОБА_5 сказала, що набої привезли до її домогосподарства при переїзді її матері ОСОБА_7 . Мати складала речі сама і вона не знала, що з речами перевезли і набої. ОСОБА_5 розповіла слідчому, що її вітчим мав зброю і що це його набої.

Свідок ОСОБА_10 допитаний в судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_11 є його дружиною. Покази давати не відмовляється, показав, що в них у домоволодінні по АДРЕСА_1 проводився обшук працівниками правоохоронних органів і в його присутності було знайдено у літній кухні, де живе мати його дружини ОСОБА_5 ОСОБА_7 , набої. Набої знайшли у шухляді шафи, а саме, достали з коробки. Він ці набої побачив вперше. Йому і дружині задали питання щодо набоїв і дружина розповіла, що набої належали її вітчиму і зберігалися серед його речей.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Вислухавши обвинувачену ОСОБА_12 , яка не визнала своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, свідків, дослідивши докази подані до кримінального провадження стороною державного обвинувачення, суд на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, та оцінки доказів, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що інкриміноване ОСОБА_5 обвинувачення за частиною 1 статті 263 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, підтримуючи державне обвинувачення у суді, прокурор, посилаючись на протокол обшуку від 16.07. 2016 року, який проводився у будинковолодінні ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 (а.к.п.97) доводив факт вилучення з будинковолодіння обвинуваченої набоїв в кількості 51 шт. калібру 5,6 мм, які зберігалися ОСОБА_5 без відповідного на те дозволу.

Як вбачається зі змісту даного протоколу під час проведення обшуку були присутні поняті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Згідно змісту даного протоколу обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду за клопотанням слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 про надання дозволу на обшук за місцем проживання ОСОБА_7 в зв`язку з проведенням досудового розслідування кримінального провадження №0001646 від 12.11.2015р.

За вказаною ухвалою в межах досудового розслідування кримінального провадження №0001646 від 12.11.2015р. було ухвалено надати дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з метою встановлення осіб, які здійснили підробку виборчого документу, відшукання документації, що підтверджує їх злочинну діяльність, встановлення факту виготовлення виборчих документів та відшукання слідів злочину, що мають значення речового доказу по кримінальному провадженню.

Саме вказана ухвала суду, згідно змісту протоколу від 16.07.2016р. була вручена ОСОБА_5 під особистий розпис.

Наявність постановлення інших ухвал суду щодо обшуку даного домоволодіння суду державним обвинувачем не доведена.

Таким чином, судом є встановленим, що обшук домоволодіння ОСОБА_5 проводився на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 29.06.2016р. в межах кримінального провадження №0001646 від 12.11.2015р. за яким було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з метою встановлення осіб, які здійснили підробку виборчого документу, відшукання документації, що підтверджує їх злочинну діяльність, встановлення факту виготовлення виборчих документів та відшукання слідів злочину, що мають значення речового доказу по кримінальному провадженню за №0001646.

Як вбачається зі змісту протоколу обшуку після вручення ухвали слідчого судді про проведення обшуку, ОСОБА_5 було запропоновано видати зазначені в ухвалі «документи, щодо проведення виборів депутатів місцевих рад, сільських, селищних, міських голів». В зв`язку з відмовою (частковим виданням) того, що вимагалося з дотриманням вимог ст.ст.223,233,234,236 КПК України проведено обшук (а.к.п.97 (зворот)). До протоколу було додано ксерокопії фототаблиць.

Згідно ст.104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксується у протоколі.
За ч.2 даної статті у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається в протоколі.
При цьому, у відповідності до ч. 3 ст.104 КПК України протокол складається з: вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; зазначення особи, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; та заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників.
Як вбачається зі змісту вказаного протоколу зазначення залучення спеціалісту з технічної фіксації є відсутнім, зазначення факту фотофіксації слідчої дії з вказівкою марки фотоапарату та особи, якою проводилася фотофіксація також відсутня.
Таким чином, судом є встановленими, що під час проведення слідчої дії, а саме, обшуку від 16.07.2016р. слідчим було здійснено вихід за дозвільні межи встановлені за ухвалою суду від 29.06.2016р. і подальша легалізація речових доказів по кримінальному провадженню №0001001 від 16.07.2016 року проведена не була. Сам протокол є складеним з порушенням вимог ст.104 КПК України.

Посилаючись на доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, представник державного обвинувачення також посилався на постанову про визнання вилучених під час обшуку від 16.07.2016р. речей речовими доказами від 22.07.2016р. (а.к.п.102), а також висновок експерта від 20.07.2016р. за №321-Б за результатом якого було встановлено, що 51 патрон, який вилучений у ОСОБА_5 в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району, є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї малокаліберними спортивно-мисливськими патронами, кільцевого запалення, калібром 5,6 мм., виробництва ВАТ «Восток», м. Клімовськ та призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок моделей: «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78», «ТОЗ-99» та інших калібру 5,6 мм.. патрони є придатними для стрільби (а.к.п. 105-108).

Аналізуючи вказані докази сторони державного обвинувачення суд враховує, що дані докази є похідними від слідчої дії, а саме обшуку від 16.07.2016р. здійсненого на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 29.06.2016р.

При аналізі доказів сторін кримінального провадження, суд керувався нормативними положеннями зокрема ст.ст.84-87 КПК України.

Так, у відповідності до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Виходячи з положень ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Виходячи з нормативних положень ст.ст.86,87 КК України суд констатує факт недопустимості доказу отриманого в наслідок істотного порушення вимог закону, та прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а саме, протоколу обшуку від 16.07.2016р. та за принципом «отруєного дерева» вважає недопустимим доказами прийняті на підставі даного протоколу постанову про визнання речовими доказами 51 набоїв калібру 5,6 мм, вилучених під час даного обшуку в зв`язку з відсутністю процедури їх легалізації та виходу за межи ухвали Вінницького міського суду від 29.06.2016р. винесеної в межах кримінального провадження №0001646 та висновку експертизи №321-Б від 20.07.2016р.

Крім того, суд враховує, що зазначені як речові докази - 51 набій калібру 5,6 мм не було відкрито стороні обвинуваченої по закінченню досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України, що вказує на порушення вимог зазначеної норми, що також відповідно до вимог ст.87 КПК України є самостійною підставою для визнання зазначених доказів недопустими.

А отже, вказані докази в силу частині 2 статті 86 КПК України, не можуть бути використані для прийняття процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 суд вважає допустимими доказами, оскільки надані безпосередньо у судовому засіданні. Однак, суд враховує, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є понятими, та засвідчили лише факт виявлення набоїв, та пояснень обвинуваченої, що вказані набої належали її вітчиму та зберігалися у приміщенні яке використовувала для проживання її мати ОСОБА_7 , серед речей матері. Вказані покази підтвердив і допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , а також свідок ОСОБА_7 . Зазначені свідки не підтвердили обставину зберігання набоїв саме ОСОБА_5 та її обізнаність в тому, що виявлені під час обшуку набої зберігаються у її домогосподарстві.

Таким чином, суд встановив відсутність речових доказів у даному кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, яка характеризується умисною формою вину і є матеріальним злочином.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення.

Згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Коробов проти України" від 21.10.2011 року, рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України") Суд повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом".

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до положень ст. 124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Як вказують положення ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даного закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь цієї особи.

Згідно статті 62 Конституцією України, як зазначено у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.96 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, або встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченої відсутній склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, так як органом досудового розслідування не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення (злочин), в якому обвинувачуються ОСОБА_5 ..

Обов`язок доказування обставин відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком обов`язку доказування належності та допустимості доказів, наданих щодо розміру процесуальних витрат та обставин, що характеризують обвинуваченого - покладається на слідчого, прокурора та, в установлених законом випадках, на потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. п. 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.96 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", суди повинні суворо дотримання принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що зібрані у даному кримінальному провадженні письмові і речові докази є недопустимими, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку за недоведеністю того, що особою вчинено кримінальне правопорушення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_5 , суд керувався загальними засадами кримінального провадження, передбаченими частиною 1 статті 7 КПК України, зокрема законністю, рівністю перед законом і судом, повагою до людської гідності, презумпцією невинуватості та забезпечення доведеності вини; пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" про неприпустимість судами обвинувального ухилу; нормами міжнародних стандартів, зокрема статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (прийнятої 4 вересня 1950 року), яка гарантує кожному право на справедливий суд, а тому жоден доказ, як це передбачено частиною 2 статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, не має наперед встановленої сили.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Питання щодо речових доказів вирішується у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 84, 91, 92, 65, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_5 виправдати у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

36 бойовий набоїв та 14 гільз передані до кімнати зберігання речових доказів УЛМТЗ ГУМП у Вінницькій області слід знищити.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до апеляційного суду Вінницької області, шляхом подачі апеляції до Вінницького районного суду.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано.

Учасники судового провадження мають право отримувати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються виправданій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1