Справа № 447/1512/17
Провадження № 1-кс/456/613/2018
УХВАЛА
слідчого судді

"05" вересня 2018 р. Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 23.01.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001147 від 25.10.2016 року,

в с т а н о в и в :
Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 23.01.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001147 від 25.10.2016 року. В обґрунтування скарги покликається на те, що 19.10.2016 р. в Миколаївське ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби надійшли матеріали виконавчого провадження №52251244 з виконанням виконавчого листа № 2-15/10, виданого 21.09.2015 року Миколаївським районним судом Львівської області, яке категорично відмовляється виконувати гр. ОСОБА_5 . В постанові від 23.01.2018 р. старший слідчий ОСОБА_4 покликається на те, що допитана ОСОБА_5 повідомила, що на земельній ділянці, яка повинна відійти ОСОБА_3 знаходиться заїзд до її господарства, а зробити новий заїзд перешкоджає громадська криниця, яку знищити вона не має можливості та зазначила, що не виконувати рішення суду у неї немає наміру. 06.10.2016 року ОСОБА_5 подала заяву жителів с. Дроговиж про добровільне висловлення протесту проти перенесення межі земельної ділянки, такі дії скаржник вважає перешкоджанням у виконанні рішенні суду. Окрім цього зазначив, що слідчим не прийнято постанови про залучення його як потерпілого та не допитано ні його, ні жителів с. Дроговиж. Зазначає, що вказівки в постанові слідчого на показання ОСОБА_5 та заяву жителів с. Дроговиж застосовувались слідчим у постанові про закриття кримінального провадження від 29.06.2017 р., яка була скасована ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 25.07.2017 р. Заяви ОСОБА_5 від 06.10.2016 р., ОСОБА_6 від 28.10.2016 р. є перешкоджанням у виконанні рішення суду від 06.08.2010 р. Окрім цього вважає, що за відсутності постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, в слідчого були відсутні підстави для закриття кримінального провадження.

В судові засідання, призначені на 12.06.2018 р., 21.06.2018р., 03.08.2018р., 16.08.2018р., 05.09.2018 р. скаржник ОСОБА_3 не з`явився, хоча отримував повідомлення про час і місце розгляду скарги, у зв`язку з несвоєчасним отриманням скаржником повідомлень на 12.06.2018 р., 21.06.2018р., розгляд скарги на підставі ч.3 ст.306 КПК України відкладався, і суд повторно викликав скаржника в судові засідання, призначені на 03.08.2018р., 16.08.2018р., 05.09.2018 р., однак будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги на вказані дати, скаржник ОСОБА_3 в судові засідання, з невідомих для суду причин, не з`явився, що позбавило суд можливості заслухати особисті пояснення скаржника по суті скарги.

Слідчим суддею прийнято рішення про проведення розгляду скарги за відсутності скаржника ОСОБА_3 , оскільки останній будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, залишення скарги без розгляду суперечить правовим приписам ст.307 КПК України, а відтак, скаргу слід вирішити на підставі поданих доказів.

До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 5 ст.9 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_3 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судові засідання не з`являвся, а відтак, судом вирішено провести розгляд скарги за його відсутності, що на думку суду не суперечить правовим приписам кримінально-процесуального закону. Суд позбавлений можливості прийняти інше, аніж передбачено ст.307 КПК України, судове рішення по скарзі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності у зв`язку з віддаленістю суду від органу прокуратури та виклав обставини, які на його думку свідчать про безпідставність вимог скарги. Судом вирішено провести розгляд скарги за його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.3 ст.306 КПК України.

Представник СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово був повідомленим про час і місце розгляду скарги, судом вирішено провести розгляд скарги за його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.3 ст.306 КПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників провадження, фіксування судового засідання на підставі ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалося.

Оглянувши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0001147 від 25.10.2016 р., суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст.21 КПК України та ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області 07 червня 2018 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що скаржник ОСОБА_3 не є ані заявником, ані потерпілим, одночасно в матеріалах кримінального провадження містяться чисельні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим по кримінальному провадженні №0001147, оскільки судове рішення у цивільній справі винесено на його користь, а відтак суд вважає, що постанова про закриття кримінального провадження безпосередньо стосується інтересів скаржника в розумінні ч.3 ст.21 КПК України, а відтак, останній наділений правом на звернення до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

Слід також вказати, що на даний час СВ Миколаївського ВП належить до Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.

В судовому засіданні встановлено, що предметом розгляду скарги слідчого судді є постанова слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 23.01.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001147 від 25.10.2016 року.

З метою належної перевірки законності і обгрунтованості оскаржуваного рішення, судом витребувано матеріали кримінального провадження №0001147 від 25.10.2016 р., якими обгрунтовується оскаржуване рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування допитано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які повідомили, що жодних перешкод у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою не чинять. Щодо оскарження дій працівників Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області щодо допиту свідків по заяві ОСОБА_3 з матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідки на яких вказує ОСОБА_3 категорично відмовляються від явки до слідчого, натомість у матеріалах кримінального провадження наявна копія заяви жителів с. Дроговиж, які обурені зверненням ОСОБА_3 про перенесення огорожі в інше місце, оскільки останній позбавить людей доступу до громадської криниці, якою вони тривалий час користуються. Окрім цього, встановлено, що допитаний державний виконавець Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_5 , згідно рішення Миколаївського районного суду звільнила земельну ділянку шляхом демонтажу огорожі, однак залишилось демонтувати бетонний фундамент, який на даний час без залучення спеціальної важкої техніки ОСОБА_5 демонтувати не може.

Покликаючись на отримані в процесі досудового розслідування докази, слідчий прийшов до висновку, що кримінальне провадження №0001147 від 25.10.2016 р. слід закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

На підставі ст.306 КПК України при дослідженні обгрунтованості скарги ОСОБА_3 , судом перевірено, що процесуальний порядок винесення оскаржуваного рішення слідчим не дотримано, встановлено, що посадова особа, яка була наділена повноваженнями на винесення вказаного рішення, не вирішила клопотання ОСОБА_3 про залучення до участі в справі в якості потерпілого, які містяться в матеріалах кримінального провадження (заяви ОСОБА_3 від 05.12.2017 р.(в матеріалах справи мітяться три такі заяви); 13.12.2017 р., 18.12.2017 р.).

Наведене є безумовною підставою для скасування постанови слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 23.01.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001147 від 25.10.2016 року, виходячи з наступного.

Відповідно до Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживань владою, затвердженої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 40/34 від 29 листопада 1985 р., до жертв слід ставитись із співчуттям і поважати їхню гідність. Вони мають право на доступ до механізмів правосуддя відповідно до національного законодавства. При цьому слід сприяти тому, щоб судові й адміністративні процедури максимально відповідали потребам жертв, зокрема шляхом забезпечення їм можливості викладу своєї позиції по суті справи і надання належної допомоги на всіх етапах судового розгляду відповідно до національного законодавства.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (85) 11 «Про положення потерпілого в рамках кримінального права і процесу» підкреслюється, що важливою функцією кримінального правосуддя має бути задоволення запитів і охорона інтересів потерпілого, підвищення довіри потерпілого до кримінального правосуддя, у зв`язку з чим необхідно більшою мірою враховувати запити потерпілого на всіх стадіях кримінального процесу.

Частиною 2 статті 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В матеріалах кримінального провадження міститься п`ять заяв ОСОБА_3 , але їх не було розглянуто у встановлений ст.220 КПК України триденний строк та не було повідомлено заявника про результати їх розгляду, тобто, порушено вимоги ст.220 КПК України.

Таким чином, в порушення вимог ст. 55 КПК України, слідчим не вжито заходів щодо розгляду клопотання скаржника, оскільки не було прийнято рішення про визнання його потерпілим та врученням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого чи винесена постанова про відмову у визнанні потерпілим.

Наведена неповнота слугує підставою для скасування постанови слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 23.01.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001147 від 25.10.2016 року.

Не підлягають до задоволення вимоги скаржника про відшкодування шкоди, оскільки суперечать правовим приписам кримінально-процесуального закону.

Суд роз`яснює, що наведене не позбавляє скаржника права, за наявності підстав, звернутися до суду у порядку, встановленому законом з вимогою про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 93, 284, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 23.01.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001147 від 25.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України скасувати.

Зобов`язати слідчого провести досудове розслідування кримінального провадження з дотриманням вимог ст. 9 КПК України, за результатами якого прийняти відповідне рішення відповідно до ст. 283 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали скерувати учасникам процесу та для контролю начальнику Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області.

Слідчий суддя ОСОБА_1