Постанова

Іменем України
15 травня 2018 року

м. Київ
справа № 298/1338/16-к
провадження № 51- 3083 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 389 цього Кодексу.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 185 КК на 1 рік позбавлення волі, за частиною 1 статті 187 КК на 5 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 389 КК на 6 місяців арешту
На підставі частини 1 статті 70 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. (Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року виправлено описку у вироку Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 квітня 2017 року замість «із застосуванням частини 1 статті 70 КК ОСОБА_6 визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань» викладено: «із застосуванням частини 1 статті 70 КК ОСОБА_6 визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим»)
У відповідності до частини 1 статті 71 КК до призначеного покарання у виді громадських робіт у розмірі 240 годин призначених ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2016 року, що відповідно до вимог частини 1 статті 72 КК становить 30 повних днів позбавлення волі, і за сукупністю із цим вироком, шляхом повного складання покарань остаточно визначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 30 днів.
За цим вироком також визнано винуватим і засуджено ОСОБА_7 , рішення щодо якого не оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 24 вересня 2016 року близько 23:00, діючи спільно за попередньою змовою, умисно, таємно, повторно з метою заволодіння чужим майном, разом з ОСОБА_7 викрали з автомобіля марки ВАЗ 2106 (д.н.з. НОМЕР_1 ), який належного ОСОБА_9 припаркованого біля будинку №36 на вулиці Шевченка в смт Великий Березний, акумуляторну батарею марки «МЕGALITE» вартістю 1087,50 грн завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.
Крім того, 27 жовтня 2016 року близько 23:00 ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , діючи спільно за попередньою змовою, умисно, таємно, повторно, з метою заволодіння чужим майном викрали з автомобіля марки ВАЗ 2106, (д.н.з. НОМЕР_2 ) належного ОСОБА_11 припаркованого біля будинку №16 на вулиці Комарова в смт. Великий Березний, акумуляторну батарею марки «Амеgа 6СТ-62-Ф3», вартістю 749,50 грн, завдавши потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.
Також 7 листопада 2016 року близько 01:00 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, знаходячись на околиці с. Забріді, Великоберезнянського району, із застосуванням насильства небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, завдали ОСОБА_12 декількох ударів руками та ногами по різних частинах тіла, заподіявши потерпілому ушкоджень середньої тяжкості, при цьому ОСОБА_7 таємно від ОСОБА_6 , забрав із внутрішньої кишені куртки ОСОБА_12 600 доларів США ( за курсом Національного банку України на той час - 15 342 грн), а ОСОБА_6 забрав із сумки потерпілого планшет марки «Алкател», вартість становить 1 285 грн., та гроші на суму 2 400 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2016 року за статтею 186 частиною 1 КК до покарання у виді громадських робіт у розмірі 120 годин, і вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2016 року за статтею 125 частиною 2 КК до покарання у виді громадських робіт у розмірі 180 годин, та якому ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2016 року на підставі статті 71 КК за цих сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань остаточно призначив покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, на шлях виправлення не став і знову скоїв злочин, а саме умисно, без поважних на те причин, з метою ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі - у виді 240 год. громадських робіт, ухилявся від його відбування та для подальшого відбування покарання, на облік у Кримінально-виконавчу інспекцію не став.

У подальшому, 30 жовтня 2016 року ОСОБА_6 все ж таки був поставлений на облік кримінально-виконавчої інспекції в Великоберезнянському районі, однак не приступив до виконання громадських робіт і незважаючи на неодноразові попередження його про кримінальну відповідальність, заходів до виконання вказаного рішення суду не вжив.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений указує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Як на підстави для скасування судових рішень посилається на порушення вимог статті 42 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), вказує, що розгляд судом апеляційної інстанції його апеляційної скарги відбувся без його участі. При цьому зазначає, що він хоч і не писав заяву про його виклик у судове засідання, однак, на його думку, порушення закону мало місце.
Свої вимоги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого останній обґрунтовує необхідністю при новому розгляді суду врахувати його сприяння розкриттю злочину, щире каяття у скоєних злочинах, визнання вини. Також указує на те, що його дружина народила доньку 23 червня 2017 року, він має на утриманні бабусю похилого віку, яка потребує лікування, а тому просить пом`якшити йому покарання оскільки він позбавлений можливості допомагати сім`ї.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу останнього, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга заcудженого задоволенню не підлягає з нижченаведених підстав.

Мотиви суду
Відповідно до статті 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається з касаційної скарги засудженого, він не оспорює та не заперечує події кримінального правопорушення, доведеності його винуватості та правильності кваліфікації його дій за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому з матеріалів кримінального провадження випливає, що суд першої інстанції відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження за епізодами крадіжок із потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та ухилення ОСОБА_6 від виконання громадських робіт.
Відповідно до вимог статті 412 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження, а його посилання на порушення судом статті 42 КПК є неспроможними з огляду на те, що засуджений вправі сам обирати шлях захисту від пред`явленого йому обвинувачення, а його явку в судове засідання обумовлено його заявою або клопотанням, яке відповідно до загальних засад захисту прав та законних інтересів особи підлягає обов`язковому задоволенню.

Між тим, згідно з положеннями частини 4 статті 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду і вони при цьому не повідомили поважних причин свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або з рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засудженому було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, в матеріалах кримінального провадження відсутнє його клопотання про обов`язкову його участь у такому розгляді, а зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що останній не виявив бажання бути присутнім під час апеляційного розгляду. Крім того, інтереси засудженого в суді апеляційної інстанції представляв його захисник, який також під час апеляційного розгляду не заявляв клопотання про участь засудженого в суді.
Тобто порушень вимог закону, які би могли істотно вплинути на законність та обґрунтованість судових рішень судом не встановлено.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого не є обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 30 днів, ураховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про його особу, який, будучи неодноразово судимим скоїв ряд умисних злочинів, характеризується негативно, не працює, а також зважив на обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття й на обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим унаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені в ній доводи і спростував їх.
Так, суд зазначив, що ОСОБА_6 не в перше вчинив злочини, з яких два є тяжкими та корисливими, а один тяжкий із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоровя потерпілого, однак районний суд при призначенні покарання застосував більш гуманний спосіб, визначений частиною 1 статті 70 КК, а саме поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, при цьому Судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би вплинули на законність чи обґрунтованість судового рішення.
Переконливих доводів, які би спростовували висновки місцевого й апеляційного судів у частині призначеного покарання, а також свідчили би про можливість пом`якшення покарання, засуджений у касаційній скарзі не навів.
За таких обставин касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3