Дата документу 22.10.2018 Справа № 334/5213/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5213/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/248/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали за клопотанням Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Польщі (далі Польщі) у відповідність із законодавством України, за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2018 року

якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Польща у відповідність та приведено у відповідність із законодавством України загальний вирок Окружного суду м. Лодзі по справі № XVIII К 185/12 від 05 липня 2013 року стосовно громадянина України ОСОБА_9 , засудженого за вчинення злочинів передбачених:

§ 1 ст. 286, § 1 ст. 294 КК Польщі (отримання товарів значної вартості шляхом обману щодо внесення відповідної плати з метою отримання доходу пункт III вступної частини вироку);

§ 1 ст. 279 КК Польщі (крадіжка автомобіля зі зломом, з метою привласнення 0 пункт IV вступної частини вироку);

§ 1 ст. 279 КК Польщі (крадіжка автомобіля зі зломом пункт V вступної частини вироку);

§ 1 ст. 291 КК Польщі (допомога у приховуванні краденого майна (автомобілів), завідомо знаючи про злочинне його походження);

§ 2 ст. 18, § 1 ст. 233 КК Польщі (схилення давати неправдиві показання; 2 епізоди) пункт VIIa, VIIb, VIIc вступної частини вироку;

§ 1 ст. 291, ст. 306 КК Польщі (допомога у приховуванні краденого майна (автомобілів), завідомо знаючи про злочинне його походження, шляхом зміни ідентифікаційних номерів; 3 епізоди);

§ 1 ст. 291, § 1 ст.294, ст. 306 КК Польщі (допомога у приховуванні краденого майна значної вартості (автомобілів), завідомо знаючи про злочинне його походження, шляхом зміни ідентифікаційних номерів;

§ 1 ст. 291 КК Польщі (допомога у приховуванні краденого майна (автомобілів), завідомо знаючи про злочинне його походження) пункти VIIa, VIIb, VIIc, VIId, VIIе вступної частини вироку.

На підставі ст. 85, ст. 86 § 1 і 2, ст. 91 § 2 КК Польщі об`єднано покарання та визначено сумісне покарання у виді 12 років 6 місяців позбавленні волі.

Ухвалено вважати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за :

- ч.3 ст.185 КК України (крадіжка, поєднана з проникненням у сховище) до шести років позбавлення волі;

- ч.2 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, якщо вони завдали значної матеріальної шкоди) до семи років позбавлення волі, без конфіскації майна;

- ст.290 КК України (заміна ідентифікаційних номерів або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу) до трьох років обмеження волі;

- ч.4 ст.358 КК України (використання завідомо підробленого документа) до двох років обмеження волі ;

- ч.3 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах) до шести років позбавлення волі;

- ст.198 КК України (заздалегідь не обіцяне зберігання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом) до трьох років позбавлення волі .

На підставі ст.70 КК України визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Приведено у відповідність із законодавством України вирок районного суду Лодзі-Середмеське від 17.05.2012 відносно громадянина України ОСОБА_9 , засудженого за вчинення злочинів передбачених :

§ 1 ст. 279, ст. 276 КК Польщі (крадіжка автомобіля зі зломом, разом із техпаспортом, з метою отримання доходу);

§ 1 ст. 279, ст.276 КК Польщі (крадіжка автомобіля зі зломом, разом із техпаспортом, групою осіб за попередньою змовою, з метою отримання доході; 44 епізоди);

§ 1 ст. 279, ст.ст. 275, 276 КК Польщі (крадіжка автомобіля зі зломом, разом з посвідченням особи та посвідченням водія, групою осіб за попередньою змовою, з метою отримання доходу).

На підставі ст. 85, ст. 86 § 1, ст. 91 § 2 КК Польщі, об`єднано покарання та визначено сумісне покарання у виді 2 років позбавлення волі та 500 денних ставок штрафу, по 20 злотих кожна.

Ухвалено вважати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за :

- ч.3 ст.185 КК України (крадіжка, поєднана з проникненням у сховище) до шести років позбавлення волі ;

- ч.2 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно за попередньою змовою групою осіб, або якщо вони завдали значної матеріальної шкоди) до семи років позбавлення волі, без конфіскації майна.

- ст.290 КК України (заміна ідентифікаційних номерів або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу) до трьох років обмеження волі;

- ч.4 ст.358 КК України (використання завідомо підробленого документа) до двох років обмеження волі;

- ч.3 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах) до чотирьох років позбавлення волі;

- ст.198 КК України (зберігання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом) до трьох років позбавлення волі .

На підставі ст.70 КК України визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна .

Враховуючи, що призначене судом держави відбування покарання не може бути суворим, ніж покарання, призначене судом держави винесення вироку ОСОБА_9 визначено покарання у виді 2 років позбавленні волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до загального вироку Окружного суду м. Лодзі по справі № XVIII К 185/12 від 05 липня 2013 року невідбуту частину покарання за вироком районного суду Лодзі-Середмеське від 17.05.2012 остаточно призначено покарання у виді 7 років 9 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 05.05.2015.

Зараховано в час відбування покарання з: 23.07.2006 по 21.06.2007; 03.10.2007 по 14.11.2007; 24.12.2007 по 07.04.2008; 21.04.2009 по 19.12.2012; 26.05.2014 по 07.10.2014.

Згідно зі змістом ухвали, До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Польща у відповідність до законодавства України від 02.07.2018.

В своєму клопотанні Міністерство юстиції України повідомляє, що 14 лютого 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 356/5 прийнято рішення про прийняття в України засудженого вироком польського суду громадянина України ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Республіки Польща від 17.01.2017 за № DWMPC-II-0871-1735/14/21.

Заявник просив визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_9 визнано винним загальним вироком Окружного суду Лодзі від 05.07.2013 та вироком Районного суду для Лудзі-Сьрудмєсьцє у м. Лудзь від 17.05.2012; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_9 на підставі загального вироку Окружного суду Лодзі від 05.07.2013 та вироком Районного суду для Лудзі-Сьрудмєсьцє у м. Лудзь від 17.05.2012, зазначивши про початок відбування строку покарання.

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на порушення судом вимог процесуального законодавства і міжнародних договорів просить змінити ухвалу суду і застосувати до призначеного ОСОБА_9 покарання у виді 7 років 9 місяців позбавлення волі додаткове покарання у виді конфіскації майна.

В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що згідно офіційного перекладу вищевказаних вироків Польщі, ОСОБА_9 було засуджено до остаточного покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Останнім були вчиненні корисливі злочини, відомості про відшкодування шкоди відсутні, одна із санкцій статей за вчинені ним злочини передбачає застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу просив ухвалу змінити; захисника, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України судом були враховані і застосовані положення ч.1 ст.602, ч.3 603, ч.1 ст.610 КПК України, а також положення Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983.
Суд першої інстанції врахував всі необхідні обставини для розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Польща стосовно ОСОБА_9 у відповідність до законодавства України, відповідно до яких вбачав підстави для задоволення цього клопотання та приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії ОСОБА_9 згідно законодавства України та визначено строк покарання, який наближений до максимального, що фактично в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, та перевірці не підлягає.

З урахуванням того факту що санкції положень статей закону про кримінальну відповідальність Республіки Польща, за якими ОСОБА_9 був визнаний винним хоча і передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, однак за вироками суду іноземної держави (Республіко Польща) не було застосовано, тому судом першої інстанції було постановлено обґрунтоване і вмотивоване рішення яким визнано, що за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_9 визнаний винним за вироками Окружного суду Лодзі від 05.07.2013 та Районного суду для Лудзі-Сьрудмєсьцє у м. Лудзь від 17.05.2012, Кримінальним кодексом України передбачена відповідальність за: ч.3 ст.185 КК України до шести років позбавлення волі; ч.2 ст.289 КК України до семи років позбавлення волі, без конфіскації майна; ст.290 КК України до трьох років обмеження волі; ч.4 ст.358 КК України до двох років обмеження волі; ч.3 ст.190 КК України до чотирьох років позбавлення волі; ст.198 КК України до трьох років позбавлення волі.

З аналізу положень Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 (ст.ст. 10, 11) випливає, що покарання за своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку; у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. За своїм характером покарання або захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або главою 46 КПК України. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Встановлено, що національним законодавством України (ч.2 ст.289 КК України) за вчиненні ОСОБА_9 дії, максимальним строком покарання є 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої, однак прокурор в апеляційній скарзі наголошує на необхідності визначення покарання з визначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України.

З огляду на вказані обставини, покарання ОСОБА_9 було визначено майже в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.289 КК України - 7 років 6 місяців позбавлення волі з урахуванням положень ст.11 положень Конвенції «Про передачу засуджених осіб».

На думку колегії суддів при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироків у відношенні ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався положень КПК України, та визначив вид і розмір покарання згідно з його вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Колегія суддів вважає доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими та не підтвердженими, спростовуються матеріалами провадження.

Відповідно до ч.5 ст.610 КПК України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України

Так, згідно клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Польща стосовно ОСОБА_9 у відповідність до законодавства України та ухвали суду першої інстанції, останнього було засуджено до остаточного покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі. Відомості щодо застосування до ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації майна, ні офіційний переклад вироків Окружного суду Лодзі від 05.07.2013 та Районного суду для Лудзі-Сьрудмєсьцє у м. Лудзь від 17.05.2012, не містять, так само посилання на додаткове покарання відсутнє і в клопотанні Міністерства юстиції України.

Жодних доказів на спростування викладених в ухвалі суду першої інстанції висновків, прокурором не надано, так само і в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи прокурора не підтверджені належним чином.

Таким чином, з огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що доводи апелянта не є підставою для скасування прийнятого судом рішення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2018 року, щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4