УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1004/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2018 року, -
в с т а н о в и л а:
До слідчого судді Коростишівського районного суду звернувся слідчий СВ Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Коростишівської місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за проведенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування якого зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.06.2018, близько 23 години, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкоголю, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_11 , наніс близько десяти ударів по різних частинах тіла своїй співмешканці ОСОБА_12 , більшість із яких була спрямована в голову потерпілої.
В результаті суспільно-небезпечних дій ОСОБА_10 , які виразились у нанесенні множинних ударів по голові ОСОБА_13 , остання втратила свідомість та цього ж дня від отриманих тяжких тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу під оболонку та в речовину головного мозку, набряку головного мозку із здавленням, закритої черепно-мозкової травми, померла.
Ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2018 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк дії ухвали слідчого судці про тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів, і закінчується 25 серпня 2018 року (включно).
В апеляційній скарзі підозрюваний просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді - особистого зобов`язання. Посилається на те, що прокурором у судовому засіданні не було доведено, що менш суворий запобіжний захід не достатній для запобігання ризикам передбаченим ст.176 КПК України. Разом з тим, слід зазначити, що я не маю на меті переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як це зазначено в ухвалі суду. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд не врахував те, що він розкаявся в скоєному, раніше не судимий, до моменту затримання неофіційно але все ж таки працював, не має на меті переховуватись від слідства та суду, будь-яким чином впливати на свідків, іншим чином перешкоджати встановленню істини по даному кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосудця не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосудця. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Відповідно до п. З ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).
Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).
Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, раніше не судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, постійних джерел доходів не має, не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, до затримання проживав разом з потерпілою ОСОБА_13 , на даний час іншого місця проживання не має, утриманців не має, тому враховуючи всі обставини провадження в сукупності є ризики того, що підозрюваний під загрозою тяжкості покарання може переховуватиметься від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення та відповідно кримінального покарання, може впливати на свідків, а тому слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та виконання підозрюваним свої процесуальних обов`язків. Слідчим суддею перевірено вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором можливих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що прокурор та слідчий не довели належним чином слідчому судді наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.
Доводи підозрюваного про те, що він щиро розкаявся в скоєному, не має на меті переховуватись від суду; знищувати, приховувати або спотворювати будь-які речі, що мають значення встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, заслуговують на увагу колегії суддів, проте наразі є передчасними та не можуть бути в даному випадку враховуючи всі обставини провадження безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2018 року про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: