Справа № 345/736/18
Провадження № 11-кп/779/182/2018
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001702 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку, жительку та зареєстровану: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою, залишено без зміни до вступу вироку у законну силу.

Термін відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 18.45 год. 27.12.2017 з моменту фактичного затримання.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Злочин вчинено при наступних обставинах:

26.12.2017 близько 16:00 год. ОСОБА_8 знаходилась по місцю проживання у АДРЕСА_1 , разом із своєю матір`ю ОСОБА_11 .

В цей час, перебуваючи на подвір`ї вказаного домогосподарства, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_11 декілька ударів руками по тулубу та голові, а через кілька хвилин, піднявши із землі дерев`яну палицю, нанесла нею ще кілька ударів в область голови, тулуба та рук потерпілої.

Продовжуючи свої умисні дії, близько 16.10 год. ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, нанесла потерпілій ОСОБА_11 ще декілька ударів ногами та руками в область голови та тулуба.

В результаті нанесення ударів ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки головного мозку, в речовину головного мозку, крововиливами в м`які покриви голови, синців, садна та забійної рани в ділянці голови, що ускладнилися набряком та стисненням головного мозку, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент спричинення, закриту травму грудної клітки з переломами 5-7 ребер справа та крововилами в міжреберні м`язи, закриті переломи обох ключиць, крововиливи в передню черевну стінку та брижу тонкого кишківника, синці та садна в ділянці грудної клітки, передньої черевної стінки, правої руки та лівої ноги, синець та крововиливи в м`які тканини в ділянці лівої руки, крововилив під кон`юнктиву правого очного яблука, від яких потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 год. померла у закладі охорони здоров`я.

Не погодившись з вироком суду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вважає призначене їй покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні щодо обвинуваченої положень ст.69 КК України. Так, при призначенні покарання суд дійшов висновку, що пом`якшуючими обставинами є лише щире каяття та повне визнання вини ОСОБА_8 . На думку захисника є й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.66 КК України, які суду слід було визнати такими, що пом`якшують покарання засудженій, а саме: характер стосунків між обвинуваченою і потерпілою (вони були сім`єю); прохання потерпілого про не суворе покарання та відмова у відшкодуванні шкоди; те, що ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності вперше; є інвалідом 2 групи з дитинства; перебуває на обліку у лікаря-психіатра; позитивна характеристика обвинуваченої.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 29 березня 2018 року змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання на підставі ст.69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор та потерпілий ОСОБА_10 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги, вважають, що суд призначив обвинуваченій законне та обґрунтоване покарання, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, вважає його надто суворим та вказує на те, що суд першої інстанції неповною мірою врахував обставини, які повинні були бути визнані такими, що пом`якшують покарання та давали підстави призначити обвинуваченій більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Таким чином, зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права, що також забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, в тому числі і ті, на які покликається захисник обвинуваченої, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання в силу ст.ст. 66, 67 КК України, та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.2 ст. 121 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченої.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та повне визнання вини.

Призначаючи покарання суд першої інстанції врахував дані про особу винної, яка раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, те що вона є інвалідом 2 групи з дитинства, її молодий вік.

Суд першої інстанції врахував висновок судово-психіатричного експерта №36/2018 від 08.02.2018., згідно якого у неї виявлено легкі порушення по органічному типу, рівень інтелекту в межах низької норми, психічними розладами не страждає і не страждала, виявляє ознаки легко вираженого органічного розладу особистості.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Згідно з роз`ясненнями в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винної, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.121 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченій покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Суддя-доповідач ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5