АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000164 від 14.10.2017 року за апеляційною скаргою прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області юриста 1 класу ОСОБА_10 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від

відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у зв`язку з проведенням автотехнічних та автотоварознавчих експертиз в розмірі 1977 грн. 40 коп.

На вказаний вирок державний обвинувач, прокурор Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, прокурор не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні злочину, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Провадження№11-кп/794/210/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №721/64/18
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, судом 1 інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не було взято до уваги, що скоєний злочин відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушував цілий ряд пунктів ПДР України, чим поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху, в наслідок чого сталась дана дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинула людина. Не було враховано й того, що померлий був батьком чотирьох неповнолітніх дітей, які перебували на його утриманні.

Просить скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Також просить визначити долю речового доказу автомобіля марки «Land Rover», номерний знак Болгарської реєстрації НОМЕР_1 .

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 14.10.2017 року, приблизно о 17 годині 35 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Land Rover», номерний знак Болгарської реєстрації НОМЕР_1 , рухався поза межами населеного пункту, по автодорозі Т-26-01 сполученням «Чернівці - Вашківці - Путила - КПП Руська» з під`їздом до КПП «Шепіт»», зі сторони с. Селятин в напрямку смт. Путила Путильського району Чернівецької області, зі швидкістю не більше - 70 км/год., наближаючись до КПП «Шепіт», водій ОСОБА_6 , в`їжджаючи у поворот вправо, рухаючись гравійно-щебеневій дорозі з наявністю нерівностей та великого каміння, порушуючи вимоги п.п. 1.5., 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 та 12.3 «Правилами дорожнього руху», проявив неуважність до дорожньої обстановки, застосувавши неправильні прийоми керування автомобілем, втратив контроль над рухом керованого ним транспортного засобу, в результаті чого продовжуючи рух в стані заносу допустив зіткненням задньою частиною керованого автомобіля зі стоячим частково на проїжджій частині дороги справа автомобілем марки «Volkswagen -Sharan», номерний знак Литовської реєстрації НОМЕР_2 , після чого в стані бокового юзу здійснив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вліво, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , помер. Смерть настала від травматичного шоку, чисельних зламів кісток скелета з пошкодженням внутрішніх органів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю та щиро розкаявся, повністю підтвердив обставини викладені в обвинуваченні та пояснив, що не оспорює жодну з них, шкоду відшкодував в повному обсязі, вибачився перед потерпілою та просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні надала свої пояснення та зазначила, що шкода їй відшкодована частково. Враховуючи поведінку обвинуваченого просила не позбавляти його волі та суворо не карати.

На апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , а також представника потерпілої адвоката ОСОБА_13 надійшли заперечення, в яких вони просять подану апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок районного суду без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок і призначити покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_14 , перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржується.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушено питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, а обвинувачений ОСОБА_6 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Отже, даючи оцінку призначеному покаранню, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 75, 76 КК України, тобто звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, є м`якою і не відповідає скоєному, так як суд здійснив формальну оцінку обставин, що підлягали врахуванню при визначені форми відбування покарання шляхом перерахування їх у вироку.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" та положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Ці вимоги закону судом при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 , від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України не в повній мірі враховані.

Так, обвинувачений вчинив тяжкий, необережний злочин, яким було спричинено смерть потерпілого ОСОБА_12 , однак як вбачається з вироку (а.с.84-85) визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд ці обставини до уваги не взяв.

Також суд не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 проявив не уважність до дорожньої обстановки, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях не переконавшись, що його дії під час керування автомобілем будуть безпечними для інших учасників дорожнього руху, діючи в порушення та невиконання ряду вимог пунктів ПДР, зокрема п.п. 1.5., 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 та 12.3, і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , в результаті чого, останньому відповідно до висновку СМЕ №63 від 15.10.2017 року спричинено смерть, яка настала від травматичного шоку, чисельних зламів кісток скелета з пошкодженням внутрішніх органів.

Не було районним судом взято до уваги і ту обставину, що померлий ОСОБА_12 був батьком чотирьох неповнолітніх дітей, які перебували на його утриманні, а внаслідок вчиненого злочину залишені без джерел існування.

З пояснень потерпілої ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції убачається, що обвинувачений тільки звертався до неї із проханням не позбавляти його волі, але ніякої матеріальної допомоги дітям померлого не надавав.

За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_6 , в частині звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням підлягає скасуванню.

Визначаючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Тому враховуючи тяжкість злочину, який був вчинений обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння та внаслідок порушення та невиконання ряду вимог пунктів ПДР, а також непоправність у будь-який можливий спосіб наслідків від злочину як смерть потерпілого, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише призначивши останньому покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як вбачається з вироку районного суду, і це встановлено в апеляційному суді, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у його скоєнні, повністю відшкодував потерпілій шкоду, яка претензій до нього не має та просила його суворо не карати, що на думку колегії суддів є пом`якшуючими обставинами.

Разом з тим, до обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , слід врахувати вчинення дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи особу ОСОБА_6 , слід також зазначити, що останній позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, є учасником АТО, його молодий вік, те, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, та активно сприяв у розкритті злочину і його поведінку після вчинення злочину, що потерпіла не наполягала на позбавленні волі. Колегія суддів вважає ці обставини такими, що дають підстави призначити покарання ОСОБА_6 у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Однак, районний суд при ухваленні вироку не визначив долю речового доказу, а саме: автомобіля марки «Land Rover», номерний знак Болгарської реєстрації НОМЕР_1 , на якому засуджений ОСОБА_6 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 404, 405, 407, 409 ч.2, 414, 418, 420 ч.1 п.4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Взяти ОСОБА_6 під варту із зали суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з 21.06.2018 року, тобто з дня взяття його під варту.

Автомобіль марки «Land Rover», номерний знак Болгарської реєстрації НОМЕР_1 , повернути законному власнику представнику фірми МЕЛЯ-АВТО ЕООД.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення проте може бути оскаржений до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3