Справа № 191/1109/18
Провадження № 1-кп/191/89/18
У Х В А Л А
іменем України

24 липня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000432 від 11 березня 2018 року відносно:

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Срібне Срібненського району Черніговської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ., не працюючої, пенсіонерки, з середньою освітою, заміжньої, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України,

за участю в судовому розгляді:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за кримінальним провадженням внесеним до ЄРДР за № 0000432 від 11 березня 2018 року, затверджений прокурором Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.

ОСОБА_3 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю П-ДП №113411 від 02.02.2000 володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 7,690 га з кадастровим номером №:01:003:0230 з цільовим призначенням «01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на території Вільненської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області та використовується нею за цільовим призначенням.
Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 21.04.2017 №Р- 120/0/115-17 «Про охорону пам`яток археології в Синельниківському районі у 2017» визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані пам`ятки археології, належать до земель історико-культурного призначення.
За обліковим № 4688(4) до Переліку об`єктів культурної спадщини (археології) по Синельниківському району Дніпропетровської області включено могильник курганний, а саме чотири кургани, розташований у с. Новоолексієвка, Вільненської сільської ради, 1,8 км на південний схід від центру села та ставка, вздовж дороги Синельникове Павлоград та залізниці, на сільськогосподарському полі №12, щодо яких встановлено охоронну зону радіусом 10 м. Вказані об`єкти взято під охорону держави на підставі рішення Дніпропетровського облвиконкому №180 від 16.04.1987.
18.04.2016 між Синельниківською районною державною адміністрацією та Вільненською сільською радою укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини № 4688 (4).
Відповідно до вказаного охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини №4688 (4) від 18.04.2016, укладеного з головою Вільненської сільської ради ОСОБА_7 , останній бере на себе зобов`язання щодо охорони і заборони використання могильника курганного кургани ( 4 кургани ох. №4688) і, відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Земельного Кодексу України, землі, на яких розташовані 4 кургани є державною власністю і будь-яка діяльність на них забороняється. Відповідно до нагадувань, наданих ОСОБА_3 головою Вільненської сільської ради, остання ознайомлена з наявними обмеженням щодо вищевказаної земельної ділянки від 18.04.2016, 30. 09 .2016 та від 20.09.2017.
Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки Головного управляння Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 № 130-ДК/171/АП/09/01/-18 слідує, що 4 кургани та їх охоронну зону, загальною площею 0,8774 га розорано ОСОБА_3 та використовуються нею за відсутності відповідного рішення про їх передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.
Таким чином, ОСОБА_3 самовільно займає земельну ділянку загальною площею 0,8774 га по фактичному розміщенні курганів (земель історико - культурного призначення).
Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до частини 2 статті 54 Земельного кодексу України, навколо історико- культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.
Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини 3 статті 79 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Відповідно до частини 1 статті 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі історико-культурного призначення.
Відповідно до частини 1 статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.
Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Окрім того, вищевказаною нормою законодавства визначено, що нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.
Положеннями частини 2 статті 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що археологічні об`єкти культурної спадщини рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом Інформації про зародження і розвиток цивілізації
Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
Відповідно до частини 2 статті 13 «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу), переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 4 розділу П «Прикінцеві положення» Закону України від 16 грудня 2004 року № 2245-IV об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української PCP «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (не включення) до Реєстру вважаються пам`ятками відповідно національного чи місцевого значення.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Відповідно до частини 6 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, забороняються зокрема, ландшафтні перетворення, меліоративні, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Відповідно до стаття 43 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини, а також за умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин винні особи притягаються до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Тобто, в порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_3 , у період часу з 18.04.2016 (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), незважаючи на попередження з боку Вільненської сільської ради, достовірно знаючи про наявність на території земельної ділянки з кадастровим №:01:003:0230, об`єкту археології - могильника курганного №4688 (4 кургани) з визначеною охоронною зоною, а також про заборону ведення земельних робіт в місці розташування об`єкта культурної спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, використовуючи сільськогосподарську техніку невстановленої моделі та оснащення, здійснюючи обробку та засівання земельної ділянки сільськогосподарського призначення сільськогосподарськими культурами, з метою здійснення сільськогосподарського товарного виробництва, шляхом розорювання, самовільно зайняла земельну ділянку історико-культурного призначення площею 0,8774 га по фактичному розміщенні курганів та в охоронній зоні могильника курганного № 4688 (4 кургани) та обробляла поверхневий шар грунту.
Дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки вчинене щодо земель в охоронних зонах.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_3 заявили про закриття кримінального провадження зі звільненням від кримінальної відповідальності обвинувачену у зв`язку із зміною обстановки. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні ОСОБА_3 визнала повністю та щиро розкаялася в скоєному, має бездоганну поведінку та вчинила кримінальне правопорушення вперше, активно сприяла розкриттю злочину, працює, раніше не судима. Крім того, в березні 2018 року ОСОБА_3 на території курганів старостинського округу № 3, які знаходяться на паях ОСОБА_3 з метою їх зберігання та невтручання при обробці, висадила зелені насадження, що підтверджується довідкою в.о. старости Вільненського старостинського округу № 3 від 25.04.2018 року № 57/1. Таким чином, вчинене ОСОБА_3 діяння після висадження зелених насаджень на території курганів втратило суспільну небезпечність, так як з цього моменту обробка вказаної земельної ділянки не можлива, а сама ОСОБА_3 перестала бути суспільне небезпечною, так як прийняла всі заходи до збереження курганів.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину у скоєному визнала повністю, підтвердила фактичні обставини справи, щиро розкаялася.

Прокурор зазначив, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше не судима, вчинила злочин невеликої тяжкості та повністю відшкодувала заподіяні збитки, тому він не заперечує щодо заявленого клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши учасників процесу, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої і її захисника та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

Стаття 12 КК України відносить кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , до злочинів невеликої тяжкості. Стаття 48 КК України наголошує, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільне небезпечною.
В судовому засіданні було з`ясовано, що обвинувачена припинила використовувати кургани як землі сільськогосподарського призначення.

Враховуючи такі обставини, суд вважає, що є підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.7 ст.284 КПК України якщо обставини, передбачені ч.2 ст.284 КПК виявляються під час судового провадження, то суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, вважаю, що є підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0000432 від 11 березня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 48 КК України, ст.ст. 284,372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, у зв`язку зі зміною обстановки.

Кримінальне провадження № 0000432 від 11 березня 2018 року відносно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1