Справа №484/530/18 17.05.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області про накладення арешту на земельну ділянку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Адвокат ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області та накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності із забороною розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог, щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що слідчим в клопотанні не було доведено необхідність арешту майна та наявність ризиків відчуження цього майна.

__________________________________________________________________

провадження № 11-сс/784/248/18 слідчий суддя : ОСОБА_6

категорія: арешт майна доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Крім того, на думку апелянта, відсутня обґрунтована підозра у вчиненні злочину ОСОБА_5 ..

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091 від 21.12.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Слідчий СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області в Миколаївській області звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності із забороною розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя зазначив, що з огляду на обставини вказані в клопотанні, надані до клопотання докази, а також на те, що, в судовому засіданні доведена необхідність арешту вказаного майна, наявні підстави для накладення арешту.

Вказав, що накладення арешту у кримінальному провадженні необхідне з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання для запобігання можливості втрати майна шляхом його реалізації, в тому числі шляхом відчуження на користь інших осіб з втратою права власності.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

В письмовому клопотанні прокурор просить розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали кримінального та судового провадження, суд приходить до наступного.
Згідно вимог ч. 2ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що власник земельної ділянки щодо якої вирішувалось клопотання про накладення арешту та його захисник не викликались в судове засідання

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права особи на захист своїх законних прав та інтересів, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів вважає не пропущеним строк для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091 від 21.12.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що У період часу з 21.12.2017 по 31.12.2017, точний час у ході розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , заздалегідь домовившись зі ОСОБА_7 , зустрівся з останнім та між ними виникла розмова, в ході якої ОСОБА_5 стало відомо про намір ОСОБА_7 укласти договір оренди приміщення, яке знаходиться у віданні Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області, за адресою: вул. Шевченка, 15, с.м.т. Криве Озеро Миколаївської область.

У ОСОБА_5 виник умисел на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за безперешкодне сприяння укладенню вказаного договору за заниженою вартістю орендної плати та сприяння у погодженні відповідних документів без проведення передбачених законодавством процедур їх погодження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 вимогу щодо надання на свою користь та користь ОСОБА_8 неправомірної вигоди у вигляді 9 тис. грн.

06.02.2018 за дорученням ОСОБА_8 , ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 офісне крісло на користь ОСОБА_9 та доставив його до приміщення, за адресою, АДРЕСА_1 , і у подальшому добровільно видав органу досудового розслідування.

Достовірно знаючи про передачу неправомірної вигоди на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підготувала відповідні документи щодо оренди приміщення, з якими у службовому кабінеті, ОСОБА_9 ознайомився та шляхом підписання погодив договір оренди приміщення та розрахунок вартості орендної плати, які завірив гербової печаткою Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області та передав ОСОБА_8 , яка у свою чергу, на підставі погодження ОСОБА_9 , підписала вказаний договір та розрахунок, затвердила їх гербовою печаткою відділу освіти Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області, зареєструвала їх та передала ОСОБА_7 , як орендару приміщення.

За підписання вказаного договору 06.02.2018 ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 9000 грн., з яких 5000 грн. ОСОБА_5 у той же час передав ОСОБА_8 та 4000 грн. залишив собі за безперешкодне сприяння укладення вказаного договору за заниженою вартістю орендної плати та сприяння у погодженні відповідних документів без проведення передбачених законодавством процедур їх погодження. Вказані кошти були добровільно видані ОСОБА_5 06.02.2017р. у ході проведення обшуку приміщення службового кабінету.

На підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_5 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Розглядаючи в порядку ст.ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям ч. ч. 1, 5 ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно з метою забезпечення можливості подальшої конфіскації, та зазначив, що в звязку з необхідністю у тимчасовому позбавленні підозрюваного ОСОБА_5 можливості відчужувати вказане майно, а також розпоряджатись будь- яким чином таким майном з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання потрібно накласти арешт на дану земельну ділянку. Вказавши при цьому, що незастосування заборони розпоряджатись вказаним майном може призвести до зникнення майна шляхом його реалізації підозрюваним, в тому числі шляхом відчуження на користь інших осіб з втратою права власності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на належне ОСОБА_10 нерухоме майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи апелянта про те, що ухвала слідчим суддею постановлена з порушенням вимог закону, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області про накладення арешту на майно - залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: