печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:
17.05.2018 Прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із наведеним вище клопотанням.
Клопотання обґрунтовує тим, що Управлінням з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0008030 від 16.09.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 289; ч. 1 ст. 115; ч. 1 ст. 256; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 187; ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 369; ч. 1 ст. 377 КК України.
Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину щодо вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілих та їх близьких родичів, вчинене службовою особою з використанням свого службового становища у складі організованої групи, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, тобто у передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.
Обґрунтовуючи внесене клопотання прокурор вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_6 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбачених ст. 177 КПК України, вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку прокурорів, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 17.05.2018 о 08-16 год.
Прокурори в судовому засіданні доводи клопотання підтримали, просили задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що підозра є не обґрунтованою, а ризики відсутні, а відтак підстави, з якими кримінальне процесуальне законодавство передбачає застосування запобіжного заходу, відсутні. Наряду з вказаним, у випадку застосування запобіжного заходу захисник просила визначити домашній арешт або ж інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що
16.05.2018 ОСОБА_6 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.
Того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні указаних кримінальних правопорушень.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме: листом про надання інформації з УКР ГУНП НП України від 29.11.2017; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 17.11.2017; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 17.11.2017; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_7 від 28.11.2017; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 17.11.2017; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_8 від 28.11.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 13.12.2017; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2018 зі свідком ОСОБА_9 ; протоколом огляду документів від 18.04.2018; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 29.11.2017; двома протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_10 від 05.12.2017; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 29.11.2017; двома протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_11 від 08.12.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 05.12.2017; двома протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 10.01.2018; протоколом огляду від 13.11.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 05.12.2017.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували доводи, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою схилення останніх до відмови давати показання чи давати неправдиві показання у кримінальному провадженні щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється або вчинити нові, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 після вчинення вказаних кримінальних правопорушень продовжує обіймати посаду оперуповноваженого відділу по боротьбі з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями УКР ГУ НП в Київській області, має право доступу до службових документів у підрозділі в якому він працює, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Наведені обставини свідчать про можливість незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків та інших учасників кримінального провадження шляхом застосування до останніх методів залякування, методів фізичного та морального впливу використовуючи своє службове становище.
Тривалий період роботи ОСОБА_6 в правоохоронних органах свідчить про його тісні та міцні зв`язки з керівниками органів влади. Не визнання своєї причетності до інкримінованого йому злочину, свідчить про можливість продовження протиправної діяльності та/або скоєння інших службових чи інших кримінальних правопорушень.
Прокурор вказує, що враховуючи, що на даний час на території Донецької та Луганської областей продовжується збройний конфлікт між Збройними Силами України та незаконними військовими формуваннями, які тимчасово окупували частину території Донецької та Луганської областей, яка є непідконтрольною правоохоронним та іншим органам України, перебуваючи на волі з метою ухилення від слідства та суду ОСОБА_6 , будучи уродженцем Луганської області, зможе виїхати на тимчасово окуповану частину території Донецької та Луганської областей. У зв`язку з цим у правоохоронних органів України не буде можливості затримати ОСОБА_6 та як наслідок притягнути останнього до кримінальної відповідальності, а тому існують ризики переховування останнім у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.
Характеризуючи особу ОСОБА_6 необхідно підкреслити характер кримінальних правопорушень, вчинених останнім, а саме вчинення злочинів проти власності, життя, здоров`я та недоторканності осіб, зневагу до норм суспільної моралі та поведінки, що виражається у зухвалому ставленні до працівників правоохоронних органів, оскільки підозрюваний діє із впевненістю у тому, що уникне відповідальності за вчинені правопорушення.
Крім цього, той факт, що ОСОБА_6 після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень продовжує проходити службу в УКР ГУ НП в Київській області, створює в очах громади негативне враження безвладдя та безкарності в системі органів Національної поліції України та недовіру до органів державної влади.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , дані, які характеризують останнього, як особу, суспільний інтерес, вік та стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки, сімейний стан, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, майновий стан та враховує те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та все ж надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою схилення останніх до відмови давати показання чи давати неправдиві показання у кримінальному провадженні щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється або вчинити нові, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу, як на тому наполягала сторона захисту.
Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.
Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.
Крім того, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, вважаю необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, враховуючи, що ОСОБА_15 окрім іншого підозрюється у вчиненні злочинів, пов`язаних із погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілих та їх близьких родичів, шляхом використання свого службового становища.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алчевськ Луганської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України.
Строк тримання під вартою підозрюваному рахувати з моменту затримання з 16.05.2018 року о 09 год. 10 хв. до 14.07.2018 року до 09 год. 10 хв. включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1