Справа № 357/1790/18
У Х В А Л А

15 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 2 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004136 від 06.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001034 від 20.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 30004136 від 06.08.2017 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 21.02.2018 року.
Обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0001034 від 20.02.2018 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 21.02.2018 року.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2018 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004136 від 06.08.2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та кримінальне провадження № 0001034 від 20.02.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України були об`єднані в одне провадження.
Вказані матеріали призначені до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення учасників судового провадження питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Прокурор висловився щодо призначення судового розгляду, підстав для повернення обвинувальних актів не вбачає.
Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 висловився щодо призначення судового розгляду, підстав для повернення обвинувальних актів не вбачають.
Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 висловився щодо призначення судового розгляду, підстав для повернення обвинувальних актів відносно своїх підзахисних не вбачають.
Обвинувачені погодилися зі своїми захисниками.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування приходить до наступного висновку.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Аналогічна позиція зазначена в рішенні від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії».
Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зокрема, згідно з п. п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 складений та затверджений прокурором 20.02.2018 року, обвинуальний акт відносно ОСОБА_7 складено теж 20.02.2018 року, обвинуваченим 20.02.2018 року слідчим повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, після якої прокурором було затверджені обвинувальні акти відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Як вбачається з обвинувальних актів від 20.02.2018 року, органом досудового розслідування не розмежовані і не конкретизовані дії обвинувачених, а саме не було сформульовано конкретне обвинувачення щодо дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме не зазначено від чиїх саме ударів опинився на землі потерпілий ОСОБА_4 ..
Так, в обвинувальному акті не встановлено й не розмежовано дії кожного з обвинувачених в побитті потерпілого, в чому полягає їх розмежованість та не узгодженість, які кожним з них, в який момент, в якій послідовності, кількості та локалізації завдавалися удари потерпілому.
Крім того органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, інкримінується умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за ч.1 ст. 121 КК України, однак в обвинувальному акті не вказано мотиву та не розмежовано у часі дії обвинувачених, оскільки, як вбачається зі змісту обвинувальних актів, в яких зокрема зазначається, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наносили удари потерпілому ОСОБА_4 05 серпня 2017 року близько 23 години 50 хвилин, що свідчить про неконкретність та невизначеність слідства щодо обставин вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Водночас у сформульованому обвинуваченні йдеться про те, що побиття потерпілого ОСОБА_6 сталося, коли той лежав на землі (при цьому обвинувачення ОСОБА_7 цих обставин не містить), хоча сформульованому обвинуваченні відносно ОСОБА_7 встановлено, що останній підбіг до потерпілого ОСОБА_4 та зваливши останнього корпусом свого тіла на землю, почав наноситити удари по тілу потерпілого. Вказані обставини істотно суперечать між собою та є взаємовиключними.
Також не встановлено та не зазначено у сформульованому обвинуваченні, коли та з яких причин в обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел, та який саме, на побиття потерпілого.
Викладені обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження та в разі визнання особи винуватою мають бути обов`язково зазначені в змісті вироку (ч. 3 ст. 374 КПК України).
Отже, формулюючи обвинувачення в згаданій частині, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину й всі необхідні для доказування обставини не виклав.
При цьому межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України). За змістом вимог ст. 338 КПК України прокурор вправі змінити обвинувачення в суді лише в разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.
Зазначені істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження і потребують проведення відповідних процесуальних дій, які можуть виконати лише слідчі.
Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманих обвинувальних актів та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.
На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,-

у х в а л и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України повернути прокурору Білоцерківської місцевої прокуратури у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяОСОБА_1