АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 13 серпня 2018 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року, щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Каїр Арабської Республіки Єгипет, єгиптянина, громадянина Арабської Республіки Єгипет, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
за участі: прокурора захисників перекладача підозрюваного ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_13 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 25 серпня 2018 року включно.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб позбавлення волі та викрадення людини, поєднаного із застосуванням насильства, обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189 КК України, їх підвищену суспільну небезпечність, дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , та прийшов до висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники в інтересах підозрюваного подали апеляційні скарги.
При цьому захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 просять змінити ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 20018 року та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вважають, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки вона постановлена з грубим порушенням кримінального та кримінального процесуального законів, а тому підлягає зміні.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та звільнити з-під варти підозрюваного ОСОБА_15 .
Зазначає, що ні слідчим, ні прокурором в клопотанні про застосування запобіжного заходу та в судовому засіданні, не наведено обґрунтованих та достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема не вказані обставини на підтвердження ризиків, а саме те, що ОСОБА_16 буде переховуватися від слідства та суду, перебуваючи на волі буде незаконно впливати на свідка та потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення та ненадані докази, якими досудове слідство мало б обґрунтувати повідомлення про підозру за ч. 2 ст.189 КК України.
Стверджує, що протокол затримання ОСОБА_8 як особи підозрюваної у вчиненні злочину, не відповідає нормам Кримінального процесуального закону і є неналежним процесуальним документом, а саме затримання ОСОБА_8 суперечить зазначеному вище закону порушує права людини.
Посилається на те, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, не врахував відсутність достатніх та безсумнівних доказів на підтвердження наявності вини підозрюваного ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 189 КК України та обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення.
Крім того, слідчим суддею не було взято до уваги той факт, що досудовим слідствомбуло безпідставно внесені дані про скоєння ОСОБА_14 кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 189 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007117, так як за цими самими обставинами були внесені відповідні відомості за заявою потерпілого до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007014 за ч. 2 ст. 146 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 25 червня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0007014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
28 червня 2018 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та того ж дня повідомлено про підозру у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, за передньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
29 червня 2018 року слідчий слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_13 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року зазначене клопотання задоволено.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_17 , вислухана думка прокурорів та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні прокурора підстав, застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_8 , в їх сукупності.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_14 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вищевикладеного, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів, всупереч доводам апеляційних скарг, приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема, можливості незаконно впливати на потерпілого та свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження, 29 червня 2018 року ОСОБА_18 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КПК України, у кримінальному провадженні, відомості якого 28 червня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0007117.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Дані, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники, і які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, матеріали судової справи не містять.

Що ж стосується доводів автора апеляційної скарги з приводу того, що протокол затримання ОСОБА_8 ,як особи підозрюваної у вчиненні злочину, не відповідає нормам Кримінального процесуального закону і є неналежним процесуальним документом, а саме затримання ОСОБА_8 суперечить зазначеному вище закону є незаконним і порушує права людини, то вони є надуманими, оскільки спростовуються нормами ч. 1 ст. 208 КПК України.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, не врахував відсутність достатніх та безсумнівних доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 189 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане не є предметом розгляду в даному судовому провадженні.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_17 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі справи не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_19 даних про його особу, обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, навіть з урахуванням усіх доводів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_13 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 25 серпня 2018 року включно, - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3629/2018 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_20 Доповідач: ОСОБА_1