Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

06 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою Шевченківський районний суд м. Києва відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зняття судимості.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_8 не належить до будь-якої з категорії осіб, які визначені ч. 3 ст. 88 КК України, зокрема останній не був звільнений від покарання вироком суду, а звільнений від відбування покарання ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», при цьому на поточний момент відповідний строк погашення судимості не пройшов, а тому правових підстав для задоволення його клопотання немає.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 та зняти з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судимість.
В обґрунтування поданої скарги апелянт посилається на те що, оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням процесуального та матеріального права.

Зокрема, як вказує захисник, в оскаржуваній ухвалі не зазначено строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Окрім того, відповідно до п. 4 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Так в оскаржуваній ухвалі зазначається про те, що ОСОБА_8 не належить до будь-якої з категорій осіб, які визначені ч. 3 ст. 88 КК України, оскільки останній не був звільнений від покарання вироком суду, а звільнений від відбування покарання ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Дане тлумачення ч. 3 ст. 88 КК, на думку захисника, не відповідає дійсності у зв`язку з тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року його ОСОБА_8 повністю звільнено від відбування покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» зазначається, що відповідно до ч. 3 ст. 88 Кримінального кодексу України такими, що не мають судимості, визнаються особи, яких засуджено за вироком суду без призначення покарання або яких повністю звільнено від покарання.

Так як ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року ОСОБА_8 засуджено до покарання за ч. 2 ст. 146 КК України на 4 роки позбавлення волі, тобто відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року його повністю звільнено від покарання (а не від частини покарання), а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, ОСОБА_8 визнається таким, що не має судимості.

Заслухавши доповідь суддідоповідача; пояснення захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги; вивчивши матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_8 про зняття судимості та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Згідно наявних у матеріалах провадження даних ОСОБА_8 було засуджено вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Вказаний вирок набрав законної сили з 02 липня 2015 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року суд задовольнив клопотання захисника засудженого та звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року, зі змінами внесеними ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Відповідно до 3 абзацу ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», питання про погашення чи зняття судимості стосовно осіб, до яких застосовано амністію, вирішується відповідно до положень Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищенаведені обставини та вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що питання про погашення чи зняття судимості щодо ОСОБА_8 повинно вирішуватися у загальному порядку, відповідно до положень, передбачених Розділом ХІІІ КПК України.
Як передбачено п. 7 ч. 1 ст. 89 КК України, яка визначає строки погашення судимості, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Вказаний строк, як це передбачено ч. 3 ст. 90 КК України, повинен обчислюватись з дня звільнення особи від відбування основного покарання, тобто, в даному випадку з 07 серпня 2015 року, коли ОСОБА_8 було звільнено від відбування призначеного покарання вказаною вище ухвалою суду.
Як вбачається із клопотання ОСОБА_8 про зняття судимості з яким він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва, а також апеляційної скарги його захисника на ухвалу суду першої інстанції, якою було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, як засуджений, так і його захисник в обґрунтування своїх вимог посилаються на положення ч. 3 ст. 88 КК України про те, що особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_8 не підпадає під жодну категорію осіб, про яких йде мова в ч. 3 ст. 88 КК України, оскільки останнього було звільнено від відбування покарання не на підставі вироку, а на підставі ухвали суду, яка була постановлена після набрання вироком законної сили та звернення його до виконання.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме про неправильне тлумачення ч. 3 ст. 88 КК України, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваної ухвали з огляду на таке.

По-перше, особи зазначені в ч. 3 ст. 88 КК України, в тому числі ті, яких вироком суду звільнено від покарання, визнаються такими, що не мають судимості, одразу після набрання таким вироком законної сили, а тому на них не поширюються строки погашення судимості, передбачені ст. 89 КК України.

По-друге, якщо б ОСОБА_8 відносився до осіб, зазначених у ч. 3 ст. 88 КК України, йому не потрібно було б звертатися до суду із клопотанням про зняття судимості, тим більше з підстав передбачених вказаною нормою, оскільки, згідно вимог, передбачених ст. 91 цього Кодексу, суд може зняти судимість до закінчення строків, зазначених у ст. 89 КК України, лише у разі якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення.

Між тим, звертаючись до суду з відповідним клопотанням ОСОБА_8 навіть не послався на обставини, які б характеризували його поведінку та ставлення до праці після звільнення від покарання у виді позбавлення волі.

По-третє, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зняття судимості, суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, в тому числі вимоги ч. 3 ст. 88 КК України, оскільки обґрунтування наведене в оскаржуваній ухвалі не суперечить вимогам закону, а також роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості», на які посилається у своїй скарзі захисник.

Що ж стосується довідки про судимість, яку ОСОБА_8 було видано Департаментом інформаційних технологій МВС України для оформлення на роботу, то питання про її відповідність вимогам закону, зокрема вимогам КК України, повинно вирішуватись у відповідності до вимог законодавства в порядку цивільного або адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання ОСОБА_8 та зняття з нього судимості, оскільки вважає ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року, відповідно до якої суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зняття судимості законною та обґрунтованою, а тому повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року, відповідно до якої у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зняття судимості відмовлено без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1178/2018

Категорія: інші

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1