Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-сс/781/373/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія 183 КПК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2018 року, якою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народжені уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, із вищою освітою, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме з 20 год. 40 хв. 03 вересня 2018 року до 20 год. 40 хв. 01 листопада 2018 року без визначення розміру застави.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2018 року, задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу УСБУ Кіровоградській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу нагляду за додержання законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні - прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто з 20 год. 40 хв. 03 вересня 2018 року до 20 год. 40 хв. 01 листопада 2018 року без визначення розміру застави.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ст.258-3 КК України, а саме за організаційне та інше сприяння діяльності терористичній організації, за наступних обставин.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у березні-квітні 2014 року на території Донецької та Луганської областей створено стійкі ієрархічні об`єднання - терористичні організації, так звані «Донецька народна республіка» (далі «ДНР» «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), учасники якої в Україні займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством людей, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі.
Основною метою діяльності вказаних терористичних організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.
Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». На підставі цього указу на території Донецької і Луганської областей триває антитерористична операція (далі АТО), спрямована на припинення діяльності указаних терористичних організацій.
Законом України «Про боротьбу з тероризмом» визначено, що терористична організація - це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою агресором, затвердженим постановою Верховної Ради України №129-VІІІ від 27.01.2015 року; заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України №145-VІІІ від 04.02.2015 року; заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України №337-VІІІ від 21.04.2015 року, «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

«ДНР» та «ЛНР» мають стабільний склад лідерів вказаних терористичних організацій, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/9 від 07.10.2014 року районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно ст.4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

В подальшому, з 30.04.2018 року на підставі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в окремих районах Донецької та Луганської областей проводиться операція об`єднаних сил з метою забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

В жовтні 2014 року у громадянина України ОСОБА_8 , якому було достовірно відомо, оскільки це є очевидним, що «ДНР» діє на території України незаконно, її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації військового конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітникам правоохоронних органів України та військовослужбовцям Збройних сил України, виник злочинний умисел, спрямований на сприяння діяльності зазначеного псевдодержавного утворення - терористичної організації «ДНР». При цьому ОСОБА_8 усвідомлював, що діяльність так званої «ДНР», її спеціальних служб, а також осіб, які входять до їх складу та виконують функції з забезпечення життєдіяльності вказаної терористичної організації є незаконною, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, здійснюють збір інформації військового характеру з обмеженим доступом щодо здійснення силами АТО військових операцій та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, тим самим забезпечуючи подальше функціонування терористичної організації «ДНР».
Так, громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи статус внутрішньо переміщеної особи, постійно проживаючи в м. Донецьк, зареєструвався в нелегітимних органах державної влади т. зв. «ДНР» як фізична особа-підприємець « ОСОБА_8 » (свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 від 27.10.2014 року), отримав ліцензії т.зв. «Міністерства зв`язку ДНР», крім того, являючись власником ТОВ «Донбассводстрой», також зареєстрованого в нелегітимних органах державної влади т. зв. «ДНР» (довідка АА №08-17/1632 від25.05.2017), достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» повідомлень про проведення на території Донецької і Луганської областей України антитерористичної операції, постійно проживаючи в м. Донецьк, який знаходився на території, тимчасово непідконтрольній державним органам України, діючи умисно, за власною ініціативою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в період з 27 жовтня 2014 року по теперішній час здійснював сприяння діяльності вказаної терористичної організації шляхом регулярної сплати податків до нелегітимних органів державної влади т. зв. «ДНР» як суб`єкт підприємницької діяльності.
Крім того, 2016 фізична особа-підприємець « ОСОБА_8 » розпочав надавати телекомунікаційні послуги в «ДНР», для чого ОСОБА_8 отримав ліцензію т. зв. «міністерства зв`язку ДНР» серії СМ №0123 від 19.06.2017 року та ліцензію т. зв. «міністерства зв`язку ДНР» серії СО №0056 від 18.01.2018 року, за отримання яких, усвідомлюючи нелегітимність діяльності вказаної псевдодержавної організації, сплатив у встановленому «ДНР» порядку відповідні податки та збори.
Разом з тим, протягом 2016-2018 років ОСОБА_8 придбав ряд телекомунікаційних підприємств на території центральної України та суміжних з ОРДЛО територіях, які зареєстрував на родичів та близьких, а саме: ТОВ «Радіоком», ТОВ «СХІД КАРГО ТРАНС», TOB «СПЕЙСНЕТ», ПП «ТЕХНОЛОГІЇ ОНЛАЙН», ТOB «SILANET», ФОП « ОСОБА_10 », ФОП « ОСОБА_11 », ПП «Градієнт Плюс», ПП «Фрінет», ФОП « ОСОБА_12 » ФОП « ОСОБА_13 ». Будучи співвласником даних підприємств ОСОБА_8 отримував прибуток від господарчої діяльності даних підприємств, використовуючи дані грошові кошти для сприяння вищевказаній терористичній організації, а саме для сплати податків до нелегітимних органів державної влади т. зв. «ДНР» як фізична особа підприємець « ОСОБА_8 ».
03.09.2018 року в ході проведення обшуку в домоволодінні за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено електронні копії документів, що підтверджують факт фінансово-господарської діяльності ОСОБА_8 як суб`єкта підприємницької діяльності на території т. зв. «ДНР» та факти перерахування ОСОБА_8 як фізичною особою підприємцем грошових коштів та сплати податків до нелегітимних органів державної влади т. зв. «ДНР» за період 2015-2018 років.
03 вересня 2018 року в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
04.09.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, яке 15.01.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000001.
Причетність ОСОБА_8 до оголошеної підозри, підтверджується протоколами обшуків від 03.09.2018 року (а.к. 41-44, 45-46), протоколом огляду предметів (а.п. 47), протоколом допиту підозрюваного (а.к. 29-30).
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 258-3 КК України.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 258-3 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є особливо тяжким злочином, санкцією якого передбачено максимальне позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.
Також, слідчим суддею встановлено існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він зареєстрований в м. Донецьк, та постійно там мешкав, на даний час фактично проживає в Київській області, а також може ухилятися від кримінальної відповідальності через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, свідчать про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду та можливість підозрюваним впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися, що свідчить, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Усі наведені обставини у їх сукупності не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів, тобто в межах строку досудового розслідування.
Слідчий суддя звернув увагу на те, що в ході розгляду клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою та розгляду скарги адвоката на незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_8 , підозрюваний зазначив, що працівники УСБУ в Кіровоградській області, зустрівши його біля школи, запросили пройти до фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проведення обшуку, що не заперечувалося прокурором в судовому засіданні. Після проведеного обшуку, ОСОБА_8 було запропоновано поїхати до УСБУ України в Кіровоградській області, на що останній добровільно погодився та зазначив, що він не намагався залишити слідчі дії та не заявляв про те, що бажає їх залишити, а тому слідчий суддя не вважає, що було підкорення особи наказу у розумінні ст. 209 КПК України, внаслідок чого він мав залишатися поряд з повноважною службовою особою.
Щодо твердження адвоката у скарзі про те, що попри здійснення затримання на території Київської області ОСОБА_8 до відповідного територіального відділення УСБУ у Київській області доставлено не було, слідчий суддя зазначив, що згідно витягу з ЄРДР, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000001 відносно ОСОБА_8 зазначено слідчий відділ УСБУ в Кіровоградській області, а тому доставлення ОСОБА_8 відбулося безпосередньо до нього.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Свої вимоги обґрунтував тим, що в ході розгляду клопотання слідчого відносно підозрюваного ОСОБА_14 слідчим суддею було порушено норми процесуального закону, оскільки в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий послався на обґрунтованість підозри та на наявність ризиків, передбачених п.п. 1- 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді, слідчий суддя повністю погодився з доводами клопотання слідчого в частині обґрунтованості підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також в частині наявності ризиків, визначених пунктами 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказав, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру не є і не може бути підставою для застосування певного запобіжного заходу, оскільки це не відповідає практиці Європейського суду з прав людини. ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 258-3 КК України, і саме обґрунтованість підозри з такою кваліфікацією мав розглядати слідчий суддя при вирішення питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 . Водночас з тексту самої підозри вбачається, що склад кримінального правопорушення вбачається в діях ОСОБА_8 , які стосуються нібито сплати ним як фізичною-особою підприємцем податків на території, підконтрольній «ДНР» до бюджету цієї псевдо республіки. Тобто описані у повідомленні про підозру інкриміновані ОСОБА_8 діяння явно не підпадають під склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, оскільки вони можуть охоплюватися лише складом іншого кримінального правопорушення, визначеного іншою статтею КК України, а саме ст. 258-5 КК України, по якій ОСОБА_8 про підозру не повідомлено, а тому підозра, повідомлена ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, в її поточній редакції за жодних обставин не може вважатися обґрунтованою.

В якості доводів на користь обґрунтованості підозри слідчий суддя послався як на нібито загальновідомий на факт того, що «ДНР» є терористичною організацією. При цьому в тексті оскаржуваної ухвали наведені посилання на норми багатьох чинних нормативно-правових актів України, а також інших документів, що мають силу норм міжнародного права, однак жоден з цих документів не містить конкретного чіткого рішення про визнання ДНР» терористичною організацією, що безумовно є необхідним для обґрунтованості підозри у вчиненні якогось сприяння цій псевдо республіці.

В якості аргументації на користь обґрунтованості підозри ОСОБА_8 слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі послався на практику Європейського суду з прав людини, яка, як зазначив слідчий суддя, не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. При цьому слідчий суддя вказав на неможливість надання на даній стадії процесу оцінки наданим стороною обвинувачення на обґрунтування клопотання доказів на предмет їх належності та допустимості. В даному випадку в матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу взагалі відсутні жодні докази, допустимі чи ні, на підтвердження підозри ОСОБА_8 . Надані стороною обвинувачення матеріали містять відомості виключно про можливу реєстрацію ОСОБА_8 як фізичної особи-підприємця на території «ДНР», а також про видачу на ім`я з ідентичними прізвищем, іменем та по батькові (не про отримання особою, а про видачу на ім`я особи) низки дозвільних документів певними органами «ДНР», що не може містити жодного складу злочину.

Також вказав, що надані стороною обвинувачення складені за формою банківських документів роздруківки про нібито сплату податків від імені ОСОБА_8 (не ОСОБА_8 , а саме він імені ОСОБА_15 ) взагалі не є доказами в розумінні КПК України, оскільки не містять жодних ознак їх достовірності, як-то печаток, штампів, підписів, записів про реєстрацію, тощо.

Вказав про необхідність врахування, що, як визнали і прокурор, і слідчий під час судового засідання з розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу, ці роздруківки зроблені працівниками УСБУ в Кіровоградській області з файлів, які ці ж працівники самі без дозволу ОСОБА_8 завантажили з мережі Інтернет до одного зі знайдених у нього вдома під час обшуку ноутбуків, що відобразити у відповідному протоколі обшуку, а потім нібито з цього комп`ютеру вилучили як інформацію, що належить ОСОБА_8 . Заявлене стороною захисту клопотання з приводу дослідження безпосередньо самих файлів в електронному (тобто у первинному) вигляді слідчим суддею було відхилене з посилання на нібито відсутність доцільності такого дослідження.

Вказав, що в якості доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя послався лише на два з чотирьох, наведених у клопотанні слідчого, а саме на можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також на можливість незаконно впливати на свідків. Наведена в цьому контексті слідчим суддею аргументація є явно необґрунтованою. Так, на користь доведеності ризику у вигляді можливості ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 зареєстрований у м. Донецьк та постійно там мешкав, а на даний час фактично проживає в Київській області. В який спосіб місце реєстрації та місце фактичного проживання впливає на можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя не вказав, що свідчить про відсутність доказів та аргументів на доведення цього ризику. ОСОБА_8 є громадянином України, а тому має право вільно обирати місце проживання. Більш того, він у встановленому законом порядку зареєстрований як внутрішньо переміщена особа.

Також вказав, що на користь доведеності ризику у вигляді наявної у ОСОБА_8 можливості незаконно впливати на свідків слідчий суддя взагалі не навів жодної аргументації. В матеріалах розгляду клопотання взагалі відсутні жодні докази існування будь-яких свідків.

Зазначив, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчий суддя в порушення вимог ст.ст. 177 та 178 КПК України взагалі не надав жодної оцінки більшості обставин, що стосуються особи підозрюваного ОСОБА_8 , його сімейних та соціальних зв`язків, а тому поза увагою суду залишилося те, що:

ОСОБА_8 не має змоги проживати за місцем своєї реєстрації у м. Донецьк через його окупацію, має постійне місце проживання в будинку, який наймає згідно відповідного долученого до матеріалів розгляду клопотання письмового договору оренди, строк дії якого спливає лише у серпні 2019 року; ОСОБА_8 проживає разом з дружиною та двома малолітніми дітьми, які знаходяться на його утриманні, оскільки дружина ОСОБА_8 самостійного доходу не має;

зважаючи на наявність у подружжя ОСОБА_16 двох дітей 2 та 12 років, його дружина не має самостійно змоги забезпечувати супроводження старшої дитини до школи, яка розташована в двох кілометрах від місця їх проживання, за відсутності відповідного громадського транспорту, оскільки до затримання ці дії виконувалися безпосередньо ОСОБА_8 , в той час як його дружина опікувалася молодшою дитиною; як сам ОСОБА_8 , так і інші члени його родини мають серйозні проблеми зі здоров`ям у вигляду низки захворювань;

на утриманні ОСОБА_8 також перебувають його батьки похилого віку, які проживають у м. Донецьк, і яким, крім самого ОСОБА_8 , інші родичі матеріально не допомагають; позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Вказав, що в частині розгляду поданої ним в інтересах ОСОБА_8 скарги на його затримання слідчий суддя помилково дійшов висновку про відсутність порушень норм ст.ст. 207- 210 КПК України з боку працівників УСБУ в Кіровоградській області під час затримання ОСОБА_17 .

Також вказав, що слідчий суддя, прийшов до помилкового висновку про відсутність необхідності доставлення ОСОБА_8 до відповідного територіального відділення СБУ у Київській області в порядку ч. 1 ст. 210 КПК України.

А також всупереч дотриманню принципу змагальності при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про допит свідка (дружини ОСОБА_8 ), показання якого могли б підтвердили пояснення самого ОСОБА_8 в цій частині, що

дозволяє зробити висновок про те, що підозра, про яку повідомлені ОСОБА_18 , не може вважатися обґрунтованою, а жоден з ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не є доведеним, наслідком чого є відсутність підстав для обрання відносно ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 які підтримали апеляційну скаргу, прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 п. 4 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно вплинути на свідків кримінального правопорушення та обрав підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкцією якого передбачено максимальне позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.
Крім того, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, яке 15.01.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000001, що підтверджується протоколами обшуків від 03.09.2018 року (а. с. 41-44, 45-46), протоколом огляду предметів (а. с. 47), протоколом допиту підозрюваного (а. с. 29-30).
Крім того, слідчим суддею правильно враховано, що положеннями КПК України, відповідно до яких, під час застосування запобіжного заходу відносно особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КПК України, визначено безальтернативний запобіжний захід.

Також, на переконання колегії суддів, слідчим суддею правильно звернуто увагу на те, що в ході розгляду клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою та розгляду скарги адвоката на незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_8 , підозрюваний зазначив, що працівники УСБУ в Кіровоградській області, зустрівши його біля школи, запросили пройти до фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проведення обшуку, що не заперечувалося прокурором в судовому засіданні. Після проведеного обшуку, ОСОБА_8 було запропоновано поїхати до УСБУ України в Кіровоградській області, на що останній добровільно погодився та зазначив, що він не намагався залишити слідчі дії та не заявляв про те, що бажає їх залишити, а тому доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 стосовно незаконного затримання ОСОБА_8 є безпідставними.

Доводи сторони захисту стосовно помилкового висновку слідчого судді про відсутність необхідності доставлення ОСОБА_8 до відповідного територіального відділення СБУ у Київській області в порядку ч. 1 ст. 210 КПК України є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, а саме витягу з ЄРДР, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000001 відносно ОСОБА_8 зазначено слідчий відділ УСБУ в Кіровоградській області, про що правильно зазначено в своїй ухвалі слідчим суддею.

За таких підстав, доводи ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу допущених порушень слідчим суддею при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону є необґрунтованим та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, навіть з урахуванням даних про особу ОСОБА_8 , який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується як за місцем проживання так і роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів приходить до висновку, що належна поведінка ОСОБА_8 на досудовому слідстві може бути забезпечена лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу УСБУ Кіровоградській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу нагляду за додержання законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні - прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 20.40 год. 03 вересня 2018 року до 20.40 год. 01 листопада 2018 року без визначення розміру застави залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4