ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року
м. Київ

Справа № 125/2047/16-к

Провадження № 51-3912 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Мигалівців Барського району
Вінницької області, жителя

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
За вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 1 000 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 у частині відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 16 175 грн залишено без розгляду.

На підставі ст. 72 КК у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 із 7 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства за обставин, викладених у вироку.
Як установив місцевий суд, у ніч із 31 травня на 1 червня 2016 року між 23:30 та 00:30 на вул. Плотинній у м. Барі ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_10 . Після цього між ними виник конфлікт, у ході якого засуджений затягнув потерпілу на протилежний бік дороги, де, долаючи її опір завдав декількох ударів кулаком в обличчя. У подальшому ОСОБА_5 умисно з метою вбивства, використавши як зашморг свій пасок, удушив ним ОСОБА_10 , заподіявши цим смерть, що настала від механічної асфіксії.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, змінити постановлені щодо нього судові рішення і пом`якшити обраний йому захід примусу, застосувавши положення ст. 69 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник зазначає, що суди всупереч ст. 65 вказаного Кодексу повною мірою не врахували всіх даних про його особу, пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття та повного відшкодування матеріальної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 подала заперечення на касаційну скаргу, в якій вона наводячи доводи щодо необґрунтованості вимог засудженого просить залишити їх без задоволення.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
В суді касаційної інстанції засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу; прокурор та потерпілі заперечили проти її задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 115 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_5 захід примусу, місцевий суд дотримався наведених норм матеріального права. Так, суд урахував, що вчинене засудженим кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких. Окрім того, суд зважив на встановлену обтяжуючу покарання обставину, а саме на вчинення злочину ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння. З`ясувавши позицію потерпілих щодо розміру заходу примусу, суд не залишив поза увагою дані про особу загиблої, зокрема її молодий вік, давши цьому належну оцінку.

Всупереч посиланням у касаційній скарзі ОСОБА_5 суд при виборі виду й розміру покарання врахував і ті обставини та дані про особу засудженого, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, суд узяв до уваги те, що засуджений раніше не був судимий, на спеціальних обліках не перебуває, має позитивні характеристики. Крім того, урахував ставлення засудженого до вчиненого кримінального правопорушення, визнання ним своєї провини та відшкодування матеріального збитку і розцінив це як обставини, що пом`якшують покарання.

Врахувавши всі зазначені обставини, суд, із дотриманням принципу індивідуалізації з огляду на особливості конкретного кримінального правопорушення визначив ОСОБА_5 покарання не в максимальних межах санкції кримінального закону, за яким його засуджено.
Колегія суддів вважає неприйнятними аргументи засудженого про наявність достатніх підстав для застосування ст. 69 КК. Як випливає зі змісту цієї норми матеріального права, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте з огляду на зміст (характер) винних дій засудженого, наявні в справі й наведені стороною захисту позитивні дані про особу ОСОБА_5 та пом`якшуючі обставини не можна визнати такими, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тому відсутні правові підстави для призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК.

Обраний ОСОБА_5 захід примусу є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Таким чином, касаційні вимоги про пом`якшення покарання є неспроможними.
Крім того, аналогічні за змістом доводи щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належно розглянув подану апеляційну скаргу захисника і відмовив у її задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК.

Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції, не встановлено.
З урахуванням викладеного касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд
у х в а л и в:
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3