Провадження №: 1-кп/752/282/18
У Х В А Л А
04.07.2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
в ході судового розгляду кримінального провадження № 0003921 по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в :
в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В ході судового розгляду, на обговорення поставлено питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених.
Прокурор відмітив на необхідності продовження строку тримання під вартою, в зв`язку із існуванням ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду або вчинять інший злочин.
Захисник ОСОБА_7 заперечив стосовно продовження строку тримання під вартою, просив визначити обвинуваченому ОСОБА_3 розмір застави.
Захисник ОСОБА_6 заперечила стосовно продовження строку тримання під вартою, просила застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачені підтримали позицію захисників.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, а саме у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством.
Крім того, судом при обранні міри запобіжного заходу під час досудового розслідування враховувалися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також особи підозрюваних. У суду немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків.
Вказане свідчить про те, що обвинувачені, в разі звільнення з-під варти, можуть продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду або від виконання процесуальних рішень, впливати на свідків чи потерпілого, або вчинити новий злочин.

Одночасно, суд вважає за необхідне відмовити в клопотанні захисника ОСОБА_7 оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства, а тому суд не визначає розмір застави обвинуваченим у даному кримінальному проваджені та клопотанні захисника ОСОБА_6 оскільки, останньою не надано обґрунтованої інформації щодо місця проживання та намірів обвинуваченого ОСОБА_4 дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також при цьому суд враховує, що запобіжний захід має на меті, зокрема, попередження спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
Вирішуючи дане питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви».
Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Зважаючи на те що пред`явлене ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Обраний відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, не встановлено та сторонами не доведено.
Враховуючи викладене та те, що спливає строк з дня продовження дії існуючого запобіжного заходу, та немає реальної можливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжити дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 02.09.2018 року, включно.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити.
Захід забезпечення кримінального провадження, обраний обвинуваченим ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 02.09.2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1