Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1163/17
Номер провадження: 1-кп/511/138/18
11.05.2018 року Суддя Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0000580 від 05.05.2016 року у відношенні ОСОБА_2 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
03.05.2018року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області після скасування ухвали суду першої інстанції від 27.07.2017 року надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно автоматизованої системи документообігу суду після заяв про самовідвід суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 08.05.2018 року вказаний обвинувальний акт розподілений в провадження судді ОСОБА_1

10.05.2018 року до суду надійшла заява про самовідвід від головуючого по справі судді ОСОБА_1 , яка здійснює судове провадження одноособово.

Самовідвід мотивований тим, що є обставини, які можуть викликати сумнівів у неупередженості та об`єктивності суду при розгляді справи.

Так, судом встановлено, що раніше в провадженні судді ОСОБА_1 перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру, де потерпілою є також ОСОБА_6 .
Згідно ухвали суду від 14.02.2018 року було задоволено клопотання представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що формулювання обвинувачення відсутнє, дійсний час скоєння правопорушення не встановлений, оскільки події відбувалися не 07 та 08 квітня 2016 року, а пізніше - тобто після 13.04.2016 року, тобто обставини викладені неповно і не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_5 вчинював правопорушення в групі з іншими особами, в тому числі з обвинуваченим ОСОБА_8 та вказане клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 було повернуто прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з не відповідністю ст. ст.291, 292 КПК України.
Крім того, як вбачається з вказаної ухвали суду також підставою для повернення матеріалів слугував той факт, що клопотання по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи містили посилання на всі докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, зокрема на протоколи допиту малолітнього ОСОБА_5 , який повністю визнав свою винуватість; протокол огляду місця події; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , якому ОСОБА_5 збув викрадений велосипед; протоколом добровільної видачі ОСОБА_9 велосипеду, який він обміняв у ОСОБА_10 на два спінінги тощо, що суперечить вимогам ч.4 ст.291 КПК України.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2018 року вказана ухвала суду була скасована у зв`язку з недотримання процедури судочинства, яка взагалі перешкоджала розгляду клопотання прокурора суддею ОСОБА_1 по суті та унеможливлювало ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, що у відповідності до положень п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України визнано апеляційним судом істотними порушеннями, оскільки кримінальне провадження розглянуто незаконним складом суду.
При цьому, з вказаного кримінального провадження вбачається, що ухвалою Роздільнянського районного суду від 27.07.2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 було повернуто прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 290, 291 КПК України. Потерпілою по вказаному кримінальному провадженню є ОСОБА_6 .
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2018 року (головуючий суддя ОСОБА_11 ) ухвала Роздільнянського районного суду від 27.07.2017 року була скасована та справа направлена в той же суд на нове підготовче судове засідання в іншому складі суддів.
Крім того, з вказаного кримінального провадження вбачається, що деякий час вказана справа перебувала в провадженні судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_6 був заявлений відвід головуючому по справі судді ОСОБА_12 з підстав того, що останній приймав рішення про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру (а.к.п.108-110).
При цьому, суддею апеляційного суду Одеської області ОСОБА_12 була також подана заява про самовідвід по вказаному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 з цих самих підстав, яка була в подальшому задоволена та справа передана в провадження судді ОСОБА_11 .
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд зазначив, що органом досудового розслідування не в повній мірі встановлені всі обвинувачені, оскільки в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений один здійснював крадіжки, але, як було зазначено в ухвалі суду від 23.01.2017 про повернення обвинувального акту, ОСОБА_2 давав пояснення, що велосипед вкрали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а в обвинувальному акті все викладено ніби один тільки обвинувачений вчиняв крадіжки злочини, такі ж пояснення давав і законний представник ОСОБА_15 . Також пояснення давав і ОСОБА_16 , який вказував, що ОСОБА_14 з хлопцем по імені ОСОБА_17 винесли з будинку АДРЕСА_1 .Чобручі чугунний радіатор , тобто система водяного опалення була демонтовано. ОСОБА_14 пояснював, що ОСОБА_13 теж проникав у будинок як з ОСОБА_18 та із ОСОБА_2 .
Крім того, згідно вказаної ухвали зазначено, що встановлення дорослого організатору та підбурювача даного злочину і втягнення ними неповнолітніх у злочинну діяльність є обставиною, яка істотно знижує ступінь суспільної небезпеки злочину вчиненого неповнолітнім.
При цьому апеляційний суд фактично погодився з думкою потерпілої, яка в клопотанні зазначала, що ОСОБА_2 самостійно вчинити вказану крадіжку не міг, його підбурили інші учасники вчинення крадіжок, а саме: неповнолітній ОСОБА_5 , який повідомив останньому , що можна і як вкрасти у вказаному будинку речі та був з ним там; при цьому ОСОБА_2 приймав участь в складі групи, яка складалася з 16-18 неповнолітніх осіб, які розгромили будинок - розбили вікна, потрощили двері, пошкодили стіни, демонтували газову плиту, опалення, радіатори, тобто фактично жилий будинок привели в руїни та тому, суд прийшов до висновку, що дійсні обставини вчинення злочину не знайшли свого відображення в обвинувальному акті та направлені на не притягнення певного кола осіб до кримінальної відповідальності.

Тобто, згідно вищенаведеного вбачається, що обидва кримінальні провадження відносно потерпілої ОСОБА_6 є взаємопов`язаними між собою, стосуються одних і тих самих подій, де учасниками були ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та інші, про ще суддею ОСОБА_1 , як і суддею ОСОБА_12 , висловлена відповідна думка.
Статтею 76 КПК України визначено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні, а саме: відповідно до ч. 2 - суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України).
На підставі ст.81 ч.2 КПК України у разі заявлення самовідводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, під час судового провадження розгляд заяви про самовідвід розглядає суд, який його здійснює.

Статтею 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" встановлено, що кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто, суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Згідно практики ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" рішення від 09.11.2006 року та у справі "Веттштайн проти Швейцарії" зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні в справі «Мироненко та Мартиненко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. Побоювання заявників щодо безсторонності судді ЄСПЛ визнав об`єктивно обґрунтованими та оцінив як порушення п.1 ст.6 Конвенції, оскільки суддя висловив свою позицію при вирішенні питання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 11 липня 2013 року по справі «Рудніченко проти України» констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції через відсутність безсторонності суду першої інстанції, який виніс обвинувальний вирок за подібних обставин, зазначивши, що головуючий суддя, яка одноособово розглядала справу заявника сама мала сумніви щодо своєї безсторонності при розгляді справи, оскільки перед цим розглядала справі відносно іншого співучасника злочину.

Верховний Суд України своєю ухвалою від 01 березня 2012 року скасував вирок суду через недопустимість участі судді у розгляді кримінальної справи за наявності обставин, що викликають сумнів у його об`єктивності, а саме: суддя при винесенні ухвали висловився про вчинення обвинуваченим більш тяжкого злочину в співучасті.

Враховуючи, що під час постановлення судом ухвали про повернення матеріалів відносно ОСОБА_5 прокурору для усунення недоліків, суд за участю судді ОСОБА_1 висловив свою позицію, що передчасне повідомлення про докази тих чи інших обставин до судового розгляду справи є неприпустимим та є прямим втручанням сторони обвинувачення в судочинство; висловлення думки про скоєння злочину не одноособово та подальше скасування вказаної ухвали суду; в свою чергу, на думку суду, може викликати сумніви у учасників провадження про те, що у судді вже сформувалася думка відносно всіх учасників злочину, та це може позначитися на безсторонності суду в разі повторного розгляду названого обвинувального акту, тому з метою дотримання положень п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.ст. 1, 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», з урахуванням ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 01.03.2012 року (справа № 5-15п12) та позиції апеляційного суду Одеської області по заяві про самовідвід судді ОСОБА_12 з аналогічних підстав, для забезпечення об`єктивності, неупередженості у дослідженні обставин кримінального провадження, а також з метою виключення при прийнятті рішення залежність судді від думки щодо кримінального провадження, яка вже раніше сформувалася у неї, суд вважає за необхідне задовольнити заявлений суддею самовідвід, що відповідає вимогам ст.75 та ст.76 КПК України.

Тому наявність даних обставин виключає участь судді ОСОБА_1 у розгляді вказаного кримінального провадження і є підставою для задоволення вказаного самовідводу.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 82 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Заяву про самовідвід головуючого судді ОСОБА_1 по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000580 від 05.05.2016 року задовольнити.

Кримінальне провадження №1кп/511/138/18, номер справи 511/1163/17 відносно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України передати на розгляд іншому судді у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1