Дата документу Справа № 335/3559/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/402/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/3559/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2018 року задоволено частково клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 29.03.2018 року до 27.05.2018 року включно з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Встановлено ОСОБА_7 заставу 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 88100 грн. 00 коп., яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У задоволенні клопотання слідчого в частині не визначення розміру застави відмовлено.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, яка визнана свідком у кримінальному провадженні № 0001070.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням процесуального керівника, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , мотивуючи свої вимоги тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме вчинення 29.03.2018 року у проміжок часу з 07:00 год. до 18:10 год. крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 з його домоволодіння на загальну суму 25 618 грн. Враховуючи дані про особу підозрюваного та обсяг пред`явленої підозри, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановила достатність підстав на даному етапі досудового розслідування, вважати висунуту ОСОБА_7 підозру обґрунтованою. Слідчий суддя вважала обґрунтованими ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначали слідчий та прокурор. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на якому наполягав підозрюваний та захисник, слідчий суддя вважала неможливим, оскільки такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та не зможе запобігти ризикам, встановленим під час розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважала за необхідне встановити ОСОБА_7 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення ним застави.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала слідчого судді є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є занадто суворим та до підозрюваного слід було б застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначає, що підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки зазначений злочин не скоював, пред`явлена підозра за ч. 3 ст. 185 КК України не обґрунтована. Також немає підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, оскільки одружений, має сім`ю, постійне місце проживання, мешкає з батьками пенсійного віку (батько інвалід). Також вказує, що ОСОБА_7 свою вину не визнає, а матеріали, які додані в обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу, не доводять вину останнього, що спростовує обґрунтованість підозри. ОСОБА_7 навіть не був допитаний. Апелянт вважає жодним чином не обґрунтованим та не доведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах дані про такі обставини відсутні.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Від захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності у зв`язку з її участю в іншому судовому засіданні.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, його репутацію, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні надав свої пояснення підозрюваний ОСОБА_7 , прокурор, слідчий, захисник, з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , відомості про його особу в їх сукупності, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину, колегія суддів зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановила. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінила надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої достатності для прийняття саме такого рішення.

Відтак, доводи захисника у цій частині, є безпідставними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

Так, враховуючи тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , та усвідомлення останнім невідворотності покарання за його вчинення, є ризик того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може знищити, приховати та спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів нагадує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Ризик можливого вчинення нових кримінальних правопорушень колегія суддів також вважає цілком імовірним, з огляду на минулу кримінальну поведінку підозрюваного, а відтак, доводи захисника про відсутність усіх заявлених ризиків спростовуються висновками слідчого судді, зробленими на підставі наданих матеріалів провадження, обставин встановлених під час судового засідання. Ці висновки щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, наведені та належним чином обґрунтовані в ухвалі слідчого судді.

На переконання колегії суддів, наявність обґрунтованої підозри у сукупності із наявністю зазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, колегія погоджується з необхідністю застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розмір застави визначався відповідно до положень, передбачених ч. 3 ст. 183, п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, з чим також погоджується і колегія суддів, і який вважає не занадто обтяжливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний одружений, має сім`ю, постійно проживає з батьками похилого віку, один з яких є інвалідом, правильність висновків слідчого судді не спростовують, крім того, доказів цьому надано не було.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2018 року, якою задоволено частково клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 29.03.2018 року до 27.05.2018 року включно з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, з визначеним розміром застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 88100 грн. 00 коп. залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4