Справа № 573/509/18
Номер провадження 1-кп/573/75/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

свідка ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 01 березня 2018 року за №0000085 по обвинуваченню

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля Сумської області, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28 лютого 2018 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_7 прийшов до мосту, що на перетині вулиць Веделівка і Олега Кошового у м. Білопілля Сумської області, де побачив трактор під керуванням ОСОБА_5 , який прочищав дорогу від снігу. Ставши попереду трактора та не давши змоги ОСОБА_5 проїхати, ОСОБА_7 зупинив трактор і почав кричати на останнього, який знаходився в кабіні.

Під час того, як ОСОБА_7 сварився на ОСОБА_5 , а останній перебував у кабіні свого трактора, на ґрунті давно виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , ОСОБА_7 заліз до кабіни трактору та, доки ОСОБА_5 знаходився на сидінні, завдав одного удару кулаком руки по носу, одного удару кулаком в район правого ока, одного удару кулаком по лобу, два удари кулаком по голові зверху.

Після цього ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 наступні тілесні ушкодження: садна: на переніссі, на нижній повіці правого ока, по нижньому краю мочки лівої вушної раковини; синці: у лобно-тім`яній ділянці зліва, під правим оком, у ділянці лоба посередині та справа, на нижній повіці лівого ока.

Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_7 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість визнав повністю, суду зазначив, що з потерпілим ОСОБА_5 ніяких стосунків не підтримує, відноситься до нього з неприязню, яка виникла раніше з різних побутових причин. 28 лютого 2018 року близько 13.30 год. він побачив, що ОСОБА_5 на службовому тракторі почистив від снігу територію біля свого двору, а далі біля річки, де ходить багато людей, дорогу від снігу не почистив. Це дуже його обурило і він вирішив з`ясувати у ОСОБА_5 , чому той не почистив дорогу. ОСОБА_7 зупинив трактор, ОСОБА_5 відрив двері і виглянув. ОСОБА_7 заліз до нього в кабіну трактора і там умисно завдав йому декілька ударів по голові кулаком. ОСОБА_5 вискочив з кабіни трактору, а він вийшов за ним. Тоді ОСОБА_5 заскочив назад в кабіну і закрився зсередини. ОСОБА_7 взяв з трактора лопату і кинув у вікно кабіни, від чого скло розбилось. В той день був тверезий, бо спиртного останні роки не вживає взагалі. Удари наніс потерпілому тому, що його розлютила поведінка останнього, який, використовуючи службовий трактор та службову солярку, почистив сніг біля свого двору, а в загальному громадському місці цього не зробив. З кількістю нанесених ударів потерпілому, що зазначена в обвинувальному акті, згоден.

Також винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 , які суду пояснили наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що працює трактористом КП «Теплосервіс Білопілля» і 28 лютого 2018 року отримав завдання почистити від снігу певні вулиці, що були зазначені в списку. Він також прочистив вулицю, на якій живе, і біля свого двору, оскільки це йому не забороняється. Коли розчищав сніг біля свого господарства, то ОСОБА_7 зупинив його. ОСОБА_5 відкрив двері кабіни, щоб запитати його, що йому потрібно. Але той заскочив до кабіни трактору і став його бити по голові кулаками. Щоб уникнути ударів, він вискочив з кабіни трактору, а ОСОБА_7 вискочив за ним. ОСОБА_5 , тікаючи від ОСОБА_7 , знову заскочив в кабіну і закрився, на що ОСОБА_7 схопив лопату, яка лежала на тракторі, та кинув її у вікно кабіни, від чого розбилось скло. Сварку між ним та ОСОБА_7 бачила свідок ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 28 лютого 2018 року в обідню пору зібралась йти в магазин по хліб. Вийшла з двору та побачила попереду, що стоїть трактор, на якому працює ОСОБА_5 . Підійшла ближче і побачила, що в кабіні трактора були ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , який розмахував руками в бік ОСОБА_5 . Вона так злякалась побаченого, що пішла додому пити заспокійливі ліки. Вдома заспокоїлась, але знову необхідно було йти по хліб. Коли другий раз вийшла на вулицю і підійшла ближче до господарства ОСОБА_5 , там вже знаходились працівники поліції.

Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

-витягом з ЄДРДР про внесення в нього 01 березня 2018 року о 12.03 год. інформації про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а. п. 67);

-заявою потерпілого ОСОБА_5 від 28 лютого 2018 року, адресованою начальнику Білопільського відділення поліції, про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 28 лютого 2018 року в ході сварки завдав йому тілесні ушкодження (а. п. 68);

-висновком судово-медичної експертизи №40 від 15 березня 2018 року, згідно з яким у ОСОБА_5 виявлені пошкодження у вигляді садна: на переніссі, на нижній повіці правого ока, по нижньому краю мочки лівої вушної раковини; синці: у лобно-тім`яній ділянці зліва, під правим оком, у ділянці лоба посередині та справа, на нижній повіці лівого ока. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, утворитись вони могли від дії тупих предметів і таким предметом міг бути кулак. Всього потерпілому нанесено не менше 7 ударів в ділянку обличчя. Пошкодження у ОСОБА_5 не характерні для утворення їх при падінні з вертикального положення тіла на площину чи виступаючі предмети (а. п. 70-71);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 березня 2018 року з фототаблицею, що був проведений з участю потерпілого ОСОБА_5 , який розказав та показав на місцевості обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (а. п. 72-77);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №53 від 15 березня 2018 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту потерпілим ОСОБА_5 , може відповідати механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні потерпілого ОСОБА_5 (а. п. 79);

-висновком судово-психіатричного експерта від 26 березня 2018 року №170, з якого вбачається, що в момент скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як особа, що не є душевнохворою, ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а. п. 81-83);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 29 березня 2018 року з фототаблицею, що був проведений з участю підозрюваного ОСОБА_7 , який не заперечував обставин нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому та показав на місцевості як саме він їх наносив (а. п. 84-89);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №63 від 29 березня 2018 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту підозрюваним ОСОБА_7 , може відповідати тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні потерпілого ОСОБА_5 (а. п. 91).

Всі докази, що надані суду стороною обвинувачення, сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує наступне.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, не інвалід, не працює.

З 2014 року обвинувачений перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину; визнання своєї вини; вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 обставиною, що пом`якшує покарання, зазначена щире каяття.

Але суд не може врахувати дану обставину як пом`якшуючу, оскільки з боку ОСОБА_7 відсутнє каяття, з моменту вчинення злочину і до останнього слова він так і не попросив вибачення у потерпілого, не висловив йому співчуття, не відшкодував завдані йому збитки.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_7 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт, оскільки менш тяжке покарання, що передбачене у санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме штраф, буде недостатнім для ОСОБА_7 з урахуванням вчиненого ним і відношенням його до вчиненого.

Потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого заявлений цивільний позов, у якому він просить стягнути на його користь 5000 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 позов не визнав в повному обсязі.

Витрати ОСОБА_5 на правову допомогу в сумі 5000 грн., надану йому захисником ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження, є процесуальними витратами, тому ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України (а. п. 95, 117).

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_5 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 . Полягає вона в тому, що потерпілий відчував фізичний біль від нанесених його легких тілесних ушкоджень, також відчував душевний дискомфорт, оскільки соромився синців на обличчі, з якими ходив на роботу.

В той же час, суд звертає увагу на те, що за медичною допомогою з приводу отриманих тілесних ушкоджень потерпілий не звертався, уклад його життя не змінився, додаткових зусиль для організації свого життя він не вживав, постійно ходив на роботу.

Потерпілий, обґрунтовуючи свій позов, вказав, що у нього боліла голова, він страждав тривалим безсонням, погіршилися його стосунки з керівництвом та колегами на роботі.

Але будь-яких доказів на підтвердження зазначеного суду ОСОБА_5 не надав.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_5 цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн. є завищеним, тобто таким, що не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілого, що мали місце внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень.
Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_5 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 2000 грн.
Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання за цим злочином у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди та 5000 (п`ять) грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовити за необґрунтованістю.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя