Справа № 610/918/18
№ провадження № 1-кп/610/162/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2018 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:
головуючого: - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
за ч.1 ст.286 КК України,
08.01.2017, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 330232-388», д.н.з.: НОМЕР_1 , рухався на автодорозі поблизу будинку, що розташований за адресою: Харківська обл., Балаклійський р-н, сел. Андріївка, вул. Балаклійська, 39. При цьому, рухаючись в темну пору доби, зі швидкістю близько 35 км/год, ОСОБА_7 проявив злочинну недбалість, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зіткнення з автомобілем «Москвич 421», д.н.з.: НОМЕР_2 , які знаходилися в нерухомому стані в межах смуги його руху. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 189/18 від 06.03.2018, у діях водія ОСОБА_7 убачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням події даного ДТП:
п. 12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 307-КЕ/2017 від 03.10.2017, отримав наступні тілесні ушкодження: закрита поєднана черепно-мозкова травма та травма шиї у вигляді струсу головного мозку, ротаційного підвивиху 2-го шийного хребця та наявністю забоїв м`яких тканин потиличної та правої скроневої ділянок голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, підтвердив факти та обставини вчинення злочину так, як вони викладені судом вище.
Потерпілий в судовому засіданні пояснив про обставини ДТП, яка сталася 08.01.2017р.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення злочину у стані алкогольного сп"яніння.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря - спихіатра, за місцем проживання харахтеризується позитивно.
З урахуванням обставин злочину, наявних обставин, що пом`якшують покарання та даних про особу обвинуваченого, суд призначає покарання у вигляді обмеження волі.
При цьому, враховуючи приведені обставини, позицію сторін даного кримінального провадження, суд приходить до висновків про можливість призначення покарання ОСОБА_7 без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України.
Також, обвинуваченим заявлено клопотання про застосування у відношенні нього п. в ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час вирішення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" суд виходив з наступного:
Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно з пунктом "в" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (який чинний з 07.09.2017 року), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Обвинувачений ОСОБА_7 є винним у злочині, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, подав клопотання про застосування у відношенні нього п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
На день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", ОСОБА_7 має неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні якого не позбавлений батьківських прав.
Обвинувачений не відноситься до осіб, до яких амністія не застосовується відповідно ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".
За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_7 належить звільнити від відбування покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Під час кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3 916,81грн та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.
Позивач ОСОБА_4 в позові вказав, що злочином йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 3 916,81 грн, яка складається з витрат на лікування. Моральна шкода полягає у моральних і фізичних стражданнях у зв`язку з отриманою травмою, була втрачена його працездатність, що створило йому додаткові труднощі в організації його життя.
Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" та від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді кримінальної справи і постановленні обвинувального вироку суд повинен вирішити заявлені до засудженого позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненими діями і шкодою, що настала. При цьому слід мати на увазі, що солідарна матеріальна відповідальність наступає лише у випадку, коли шкоду заподіяно спільними сумісними діями кількох засуджених осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.
Суд вважає за необхідне вищезазначений позов про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю в розмірі 3 916,81грн.
Також необхідно частково задовольнити позов про стягнення моральної шкоди приймаючи до уваги таке.
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3,9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року, із відповідними змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми.
Враховуючи зазначені потерпілим підстави, характер правопорушення, глибину його фізичних та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суд оцінює завдану йому моральну шкоду в сумму1 000 гривень.
Прокурором Лозівської місцевої прокуратури заявлено позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 витрат пов"язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_4 , який знаходився на стаціонарному лікуванні в Балаклійській ЦРЛ з 08.01.2017р. по 13.01.2017р. в сумі 492,80грн., в КЗОЗ "ОКЛЦЕМДМК" з 13.01.2017р. по 26.01.2017р. в сумі 4646,12грн.
Суд задовільняє вказаний позов та стягує з обвинуваченого ОСОБА_7 вказані суми.
Судові витрати стягнути з обвинуваченого. Запобіжний захід не обирався. Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374, 472, 474 та 475 КПК України,
Визнати ОСОБА_7 винним у злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, призначеного за даним вироком.
Судові витрати у розмірі 2860 грн. за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в сумі 3 916,81 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області 492,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації 4 646,12 грн.
Речовий доказ: автомобіль «ГАЗ 330232-388», д.н.з.: НОМЕР_1 , який передано для зберігання ДП «Дослідний завод» ПрАТ «Турбогаз» та автомобіль «Москвич 421», д.н.з.: НОМЕР_2 , який передано для зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набрання вироку законної сили вважати повернутими за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя