Справа № 333/2614/18
ВИРОК
Іменем України

30 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 15.03.2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. (сплачено у повному обсязі 14.05.2018 року), у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше притягнений до кримінальної відповідальності за скоєння корисливого злочину проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову скоїв умисний злочин проти власності за таких обставин.

01.05.2018 року, в денний час доби, ОСОБА_5 , прибувши на автомобілі вантажному фургоні «FIAT DUCATO», в кузові білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд.21, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаться ніким не поміченими, таємно, шляхом вільного доступу, викрав металеву форму для виготовлення залізобетонних кілець, діаметром 1 метр, вартістю 16 000 грн., яка належить ОСОБА_6 .
Після цього, ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Грошові кошти, здобуті внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_5 витратив на особисті потреби.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 як скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав цивільний позов, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, 01.05.2018 року, в денний час, він перебував за кермом автомобіля «FIAT DUCATO», в кузові білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його дружині на території станції технічного обслуговування за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд.21. Коли він виїжджав з вказаної території, то побачив, що на землі біля виїзду лежить металеве кільце, діаметром, приблизно 1 метр. Так як поряд нікого не було, він вирішив його викрасти. У подальшому, металеве кільце він продав на металобрухт, а виручені гроші витратив на сімейні потреби. У скоєному щиросердно розкаюється, цивільний позов визнає повністю, найближчим часом він погасить усю заподіяну потерпілому шкоду, так як замовив виготовлення аналогічного кільця.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, а також визнав цивільний позов потерпілого, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочину, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив факт зникнення 01.05.2018 року з території його підприємства (м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 21) металевої форми для виготовлення залізобетонних кілець та надання працівникам поліції відеозапису з камер спостереження обставин крадіжки особою, яка керувала автомобілем «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дослідивши: матеріали, що стосуються цивільного позову, речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 05.02.2001 рок з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання алкоголю, опіоїдів. Синдром залежності, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, одружений, офіційно не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, суд враховує думку потерпілого, який у судовому засіданні вказав, що з приводу покарання покладається на розсуд суду та факт не відшкодування шкоди потерпілому.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого, є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_10 , відсутні.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_10 злочину, дані про його особу, щире каяття обвинуваченого, його позитивну поведінку після вчинення злочинів (не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду), суд з урахуванням вимог ст.75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений потерпілим на суму 16 000 грн. (майнова шкода).
Відповідно до п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Згідно з вимогами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи, що сума вказаного позову підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: накладною ФОП « ОСОБА_11 » від 24.02.2015 року, обвинувачений повністю визнав цивільний позов, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 необхідно задовольнити у повному обсязі.

Встановлено, що постановою слідчого від 07.05.2018 року СD-диск із відеозаписом з камер відеоспостереження, встановлених у продовольчому цеху ФОП « ОСОБА_6 » за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Згідно вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, враховуючи, що на СD-диску міститься інформація, що стосується скоєного злочину, тому він є документом, який необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до обвинуваченого та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавленні волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 майнової шкоди у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ: СD-диск із відеозаписом, що зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1