Дата документу Справа № 333/3328/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/926/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/3328/17
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001589 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 24.04.2009 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 4 місяці 15 днів;
2) 20.11.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, 22.07.2014 року звільнений на підставі ухвали Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2014 року за ст. 7 ЗУ «Про амністію»;
3) 16.11.2016 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 121, 75, 76 КК України до п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком три роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає, що вирок Комунарського районного судому м. Запоріжжя необхідно скасувати, з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину у вчинені злочину, передбаченому ч. 1 cm. 286 КК України не визнав та пояснив, що 07.04.2017 року він з кафе «Виноград» на Північному мікрорайоні виїхав на автомобілі «Деу Ланос» золотистого кольору разом з цивільною дружиною ОСОБА_10 та її дитиною. Виїхав на вул. Новокузнецька, їхав зі швидкістю не більше 20 км на годину, бачив людей, які переходять пішохідний перехід, вважав, що всі встигнули пройти. Проїжджаючи через перехід відчув звук удару по даху та потім крики чоловіків. Призупинився, - глянув в дзеркало заднього огляду та побачив декілька чоловіків, які лаялися на нього нецензурно та кричали, щоб він навчився їздити. Лежачого чоловіка на землі набуло. Дружина злякалась та сказала їхати вперед. Він, щоб уникнути сварки поїхав далі. Потім дружина сказала залишити автомобіль біля «Бруснички», він залишив на стоянці та поїхали додому на маршрутному таксі. Тобто, ОСОБА_6 свою провину у вчинені злочину, не визнає оскільки наїзд на потерпілого не скоював, органами досудового слідства була проведена судова інженерно-транспортна експертиза за спеціальністю дослідження обставин та механізму ДТП, №9-266 від 25.05.2017 року згідно якої встановлено, що в діях водія автомобіля «3A3-DAEWOO Т 13110» є невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій «3A3-DAEWOO Т 13110» мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасних мір гальмування автомобілем «3A3-DAEWOO Т13110».

Однак у суду першої інстанції була інформація, що транспортний засіб «3A3-DAEWOO Т13110» вже мав на день ДТП чисельні пошкодження, але проведена експертиза, не підтвердила, що саме зазначений автомобіль скоїв наїзд на потерпілого.

Судом першої інстанції зазначено, що показання свідків про обставини дорожньо-транспортної пригоди об`єктивно підтверджені даними, що викладені в протоколі огляду місця пригоди, та додатками до нього, де зафіксована дорожня обстановка на місці пригоди, протоколах огляду транспортного засобу, де зафіксовані пошкодження автомобіля «3A3-DAEWOO Т13110, однак в той же час на думку захисту саме в показах свідків є розбіжності, а саме між: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що автомобіль мав пошкодження, оскільки неодноразово потрапляв в ДТП.

Призначене покарання судом першої інстанції суворе, суд мав можливість обмежитись штрафом, оскільки ОСОБА_6 має родину, співмешканку, дитину та мав можливість виплатити призначений судом штраф.

Таким чином підставою для скасування даного вироку є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить скасувати вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2018 року № 333/3328/17 відносно ОСОБА_6 , якого визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора та потерпілого, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України винуватим та призначено йому покарання за цією статтею у вигляді шість місяців арешту без позбавлення права керувати транспортними засобами. Призначено ОСОБА_6 остаточне покарання згідно ч.1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016 р. у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в сумі 1553 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят три) грн. 14 коп., моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1186 грн. 44 коп. Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 07.04.2017 року о 16-40 год. ОСОБА_6 , не маючи посвідчення водія, а відповідно і права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO T 131110» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по проїзній частині вул. Новокузнецька, рухаючись з боку вул. Стешенко в напрямку вул. Нагнибіди в м. Запоріжжя. В цей же час ОСОБА_15 , діючи в якості пішохода, перебуваючи в районі буд. №45 по вул. Новокузнецька в м. Запоріжжя, перетинав проїзну частину вул. Новокузнецької, рухаючись зліва-направо по ходу руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу. Водій ОСОБА_6 , наближуючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому рухався пішохід ОСОБА_15 , діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де сказано:
П. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасно не зменшив швидкість та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_16 в результаті чого допустив на нього наїзд.
Після скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_15 , водій ОСОБА_6 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
В ході дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 отримав закритий перелом 4,5,6,7 ребер зліва по задньо-пахвиній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом в верхній та середній третинах правої малогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, більше як 21 день.
Також пішоходу ОСОБА_15 були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден в лівій тім`яній ділянці, в області лівої лопатки, синця в правій потиличній ділянці.
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисника ОСОБА_9 про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_15 який в суді пояснив, що 07.04.2017 року о 16-35 год. він на вул. Новокузнецькій переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Бачив, як з прибудинкової території виїхав автомобіль «Ланос», але він був на відстані 30-40 метрів. Він перейшов три полоси дороги в одному напрямку, потім половину дороги в іншому напрямку, потім відчув удар, впав та вже не міг піднятися. Після наїзду автомобіль не зупинився, а поїхав. Номер цього автомобіля запам`ятав хтось з очевидців та викликали швидку. На стаціонарному лікуванні в лікарні він находився тиждень, витратив власні кошти. Обвинувачений шкоду не відшкодував, тому цивільний позов він підтримує в повному обсязі;
- висновком судово-медичної експертизи №1184 від 15.05.2017 р., яким підтверджується, що ОСОБА_15 отримав закритий перелом 4,5,6,7 ребер зліва по задньо-пахвиній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом в верхній та середній третинах правої малогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, більше як 21 день. Садна в лівій тім`яній ділянці, в області лівої лопатки, синець в правій потиличній ділянці у ОСОБА_15 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди;
- висновком судової інженерно-технічної експертизи № 9-266 від 25.05.2017 року про те, що в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_6 є невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_15 шляхом застосування своєчасних мір гальмування автомобілем;

- протоколом огляду місця пригоди та додатків до нього де зафіксована дорожня обстановка на місці пригоди;
- протоколом огляду транспортного засобу, де зафіксовані пошкодження автомобіля«ЗАЗ-DAEWOO T 131110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила в суді, після роз`яснення їй ст. 63 Конституції України, що вона є співмешканкою ОСОБА_6 . В день ДТП вони з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 перебували в кафе «Віноград». На автомобілі «Ланос» золотистого кольору номер НОМЕР_2 під`їхав ОСОБА_19 . Цей автомобіль зареєстрований на неї як власника, але фактично власницею є ОСОБА_20 , яка попросила її оформити право власності на цей автомобіль за нею, щоб отримувати соціальні пільги від держави. ОСОБА_6 попросив у Ірини право скористатися автомобілем. Він сів за кермо, вона з дитиною - на заднє сидіння та вони поїхали з вулиці ОСОБА_21 на вул. Новокузнецька. Проїхали пішохідний перехід та вона почула як хтось стукнув по автомобілю. Повернувшись нікого не побачила. ОСОБА_17 запитав: «Що сталося?» Але вона відповіла щоб він їхав скоріше бо дитина злякалася. Вони поїхали далі, зупинившись біля магазину «Брусничка» по вул. Новокузнецька. Залишили автомобіль та пішли гуляти пішки. Наступного дня приїхав слідчий та сказав, що на автомобілі збили людину. Але вона не бачила, щоб вони збивали чоловіка;
- показаннями свідка ОСОБА_11 яка в судовому засіданні повідомила, що в квітні 2017 року вони втрьох з ОСОБА_17 та ОСОБА_22 перебували в кафе «Виноград». Її автомобіль «Деу Ланос» золотистого кольору знаходився біля цього кафе. ОСОБА_17 попросив дозволу скористатися автомобілем, щоб відвезти дружину та дитину додому. Вона дозволила. ОСОБА_17 поїхав після 16 години на автомобілі з дружиною та дитиною. На цей час права передня фара та лобове скло були цілі. Зранку наступного дня їй зателефонували з поліції та повідомили, що на її автомобілі було вчинене ДТП. Вона передзвонила ОСОБА_17 , але він повідомив, що ні в яке ДТП не потрапляв, сказав, що автомобіль залишив біля зупинки громадського транспорту «Ромакса», де його забрав ОСОБА_23 та поїхав на ньому в с. Юльєвка. Цей автомобіль мав пошкодження, оскільки неодноразово потрапляв в ДТП;
- показаннями свідка ОСОБА_13 який в суді повідомив, що 07.04.2017 року о 16-45 год. вони їхали з роботи, вийшли на останній зупинці громадського транспорту та переходили дорогу по пішохідному переходу. Він йшов першим, потім чоловік, потім потерпілий. Перейшли половину дороги, зупинились, потім продовжили шлях. На цій полосі руху пройшли половину, потім почув звук удару, повернувшись, побачив потерпілого, який падав на землю. Автомобіль, який його збив знизив швидкість, але не зупинився, а потім збільшив швидкість та з місця скоєння злочину зник. Цей автомобіль був золотистого кольору, він бачив його в дворі багатоквартирного будинку, в якому він проживає. Серед очевидців був молодий хлопець, який записав номер автомобіля;
- показаннями свідка ОСОБА_14 який повідомив, що 07.04.2017 року у батька потерпілого ОСОБА_15 день народження, він чекав його з роботи. Близько 18-00 год. з незнайомого номера подзвонив чоловік та сказав, що батька збив автомобіль на зупинці громадського транспорту на Пісках. Він прибіг на місце ДТП та побачив батька, який лежав на асфальті, поряд з ним була швидка допомога. Потім батька повезли до міської лікарні №5. Чоловік, на ім`я ОСОБА_24 , який телефонував, повідомив номер автомобіля, який збив батька. Люди, які були на зупинці громадського транспорту повідомили, що автомобіль спочатку знизив швидкість, а потім збільшив її та поїхав з місця ДТП. У батька були зламані ребра, права рука та права нога.
- показаннями свідка ОСОБА_12 який в суді повідомив, що він в день ДТП зателефонував ОСОБА_25 близько 17-15 год. та запитав де автомобіль Деу Ланос, оскільки мав намір ним скористатись. ОСОБА_17 повідомив, що автомобіль перебуває біля магазину «Брусничка» на 3-му Південному мікрорайоні. Він на таксі о 18-00 год. під`їхав до цього магазину разом з дружиною, побачив автомобіль та через годину сів в нього та поїхав разом з дружиною в с. Юльївка. Наступного ранку йому зателефонував слідчий на ім`я ОСОБА_26 , який запитав де знаходиться цей автомобіль та через деякий час приїхав. Оглянувши автомобіль слідчий повідомив, що на ньому вчора збили людину. Він пояснив, що цим автомобілем він керував пізніше, ніж сталося ДТП, вказав номера служби таксі на якому їхав до «Бруснички», слідчий перевірив цю інформацію, все співпало. Тоді він зателефонував ОСОБА_27 та запитав в неї, хто користувався цією машиною, вона сказала, щоб запитав в ОСОБА_28 . Подзвонивши ОСОБА_17 , дізнався, що вчора той їхав разом з дружиною та на пішохідному перехресті стався який то інцидент, чоловіки хлопнули по даху машини, потім почали лаятись, а він злякався та поїхав.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_11 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , протоколи слідчих дій, висновки експертів, є належними і достовірними та співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 , злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У цих осіб немає підстав для обмовлення останнього, а тому ці докази обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 наїзд на потерпілого ОСОБА_15 не скоював, оскільки, проїжджаючи через перехід відчув тільки звук удару по даху, а потім крики людей, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілого ОСОБА_15 , який в судовому засіданні чітко і послідовно розповів про те, що бачив, як з прибудинкової території виїхав автомобіль «Ланос», але він був на відстані 30-40 метрів. Він перейшов три полоси дороги в одному напрямку, потім половину дороги в іншому напрямку, потім відчув удар, впав та вже не міг піднятися, після наїзду автомобіль не зупинився, а поїхав, які узгоджуються, як з показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що він почув звук удару, повернувшись, побачив потерпілого, який падав на землю. Автомобіль, який його збив знизив швидкість, але не зупинився, а потім збільшив швидкість та з місця скоєння злочину зник. Цей автомобіль був золотистого кольору, він бачив його в дворі багатоквартирного будинку, в якому він проживає, так і з висновками судмедексперта №1184 від 15.05.2017 р., яким підтверджується, що ОСОБА_15 отримав закритий перелом 4,5,6,7 ребер зліва по задньо-пахвиній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом в верхній та середній третинах правої малогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів,колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , протоколами слідчих дій, висновку судової інженерно-технічної експертизи, свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_15 , тобто вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що деякі розбіжності щодо викладення обставин ДТП між потерпілим ОСОБА_15 свідком ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_10 , яка пояснила, що, коли вона з ОСОБА_6 , який керував автомобілем, проїхали пішохідний перехід, вона почула як хтось стукнув по автомобілю, повернувшись, вона нікого не побачила, ніяким чином не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки свідок ОСОБА_10 є зацікавленою у справі особою, так як вона є співмешканкою ОСОБА_6 .
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що показання ОСОБА_6 про те, що він також не бачив, що збив людину, не впливають на висновки суду щодо доведеності провини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Колегія суддів вважає також безпідставними доводи захисника і про те, що транспортний засіб «3A3-DAEWOO Т13110» вже мав на день ДТП чисельні пошкодження, але проведена експертиза, не підтвердила, що саме зазначений автомобіль скоїв наїзд на потерпілого, оскільки сукупність інших доказів свідчить про достатність підстав для прийняття процесуального рішення про те, що саме зазначений автомобіль скоїв наїзд на потерпілого.

Таким чином, всі доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії останнього правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також те, що останній на обліку ніде не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують йому покарання, не відшкодування шкоди потерпілому, вчинення злочину в період іспитового строку, а тому прийшов до висновку про призначення йому покарання у виді арешту та за сукупністю вироків.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , зокрема у зв`язку з тим, що має родину, співмешканку, дитину та має можливість виплатити призначений йому штраф, оскільки останній грубо порушив правила дорожнього руху, перетинаючи нерегульований пішохідний перехід, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив останній злочин в період іспитового строку, а тому колегія суддів вважає призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 у виді арешту строком на 6 місяців, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене тому на підставі ст. 71 ч. 1 КК України остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: