Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7952/16-к
Провадження № 1-кп/758/235/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2018 року Подільський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000552, внесеного до ЄРДР 01.06.2016 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галі, Грузія, громадянина Грузії, з середньою освітою, проживаючого в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2010 р.н. та 2011 р.н., працюючого вантажником, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз 29.07.2015 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

31.05.2016 о 23.05 год. ОСОБА_5 знаходячись у вагоні електропотягу на перегоні між станціями метро «Поштова Площа - Майдан Незалежності» КП «Київський метрополітен», перебуваючи поруч із ОСОБА_7 , помітив, що остання тримає в руках сумочку. В цей момент у нього виник умисел на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне, таємне викрадення майна поза волею його власника, ОСОБА_5 скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та тим, що за його діями ніхто із пасажирів не спостерігає, 31.05.2016, приблизно о 23.05 год., діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в вагоні електропотягу на перегоні між станціями метро «Поштова Площа - Майдан Незалежності» КП «Київський метрополітен», впритул наблизився до ОСОБА_7 та просунувши руку до центрального відділення сумки, яку остання тримала в руках, таємно викрав гаманець чорного кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в к якому знаходились гроші в сумі 693 грн., посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , банківська картка Приватбанк НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 та отримавши можливість розпоряджатись ним, поклав викрадений гаманець до своєї сумки. Після цього, ОСОБА_5 доїхав до станції метро «Площа Льва Толстого» КП «Київський метрополітен», вийшов на платформу вказаної станції, де у подальшому, ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції, викрадене майно було вилучено.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення злочину, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він 31.05.2016 о 23.05 год. знаходячись у вагоні електропотягу на перегоні між станціями метро «Поштова Площа - Майдан Незалежності», перебуваючи поруч із потерпілою, помітив, що вона тримає в руках сумочку. Він скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та тим, що за його діями ніхто із пасажирів не спостерігає, впритул наблизився до ОСОБА_7 та просунувши руку до центрального відділення сумки, яку остання тримала в руках, викрав гаманець чорного кольору, в якому знаходились гроші в сумі 693 грн., посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , банківська картка Приватбанк та поклав викрадений гаманець до своєї сумки. Після цього, доїхав до станції метро «Площа Льва Толстого», вийшов на платформу вказаної станції, де у подальшому був затриманий працівниками поліції, викрадене майно у нього вилучили.
Він повністю погоджується з обвинуваченням, кається у вчиненому, запевняє, що більше злочинів скоювати не буде.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Оцінюючи зазначене, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкцій ч. 2 ст. 185 КК України, що даний злочин відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимого, останній раз 29.07.2015 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 р.н. та 2011 р.н., працюючий вантажником, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вчиненого злочину, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд приходить до висновку що його виправлення та перевиховання можливе лише в місцях позбавлення волі.
Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України чи призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 із застосуванням ст. 71 КК України.
Вирішуючи питання про зарахування у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 час його перебування під вартою під час попереднього ув`язнення, суд проаналізував правові висновки, які зроблені в рішеннях Верховного Суду з цього питання.
Так, суд вивчив правові позиції, висловлені в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 759/19973/15-к про тлумачення принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи» та принципу прямої дії закону, та який вважав, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-V111 від 26 листопада 2015 року) зараховується у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення до 20 червня 2017 року включно, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно, рахується час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (в редакції Закону України №2046-V111 від 18 липня 2017 року).
Судом також вивчено, що відповідно до висновків щодо правозастосування, які містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 440/853/17 та від 29 березня 2018 року № 552/1164/17, у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Суд, беручи до уваги, що діяння, яке пред`явлено обвинуваченому ОСОБА_5 вчинене 31.05.2016 року та за станом на 20 червня 2017 року він мав право на застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, йому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту та до дня набрання вироком законної сили у строк покарання, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
При цьому суд виходить з наступного.
Так, ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено у такій редакції:
"Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях ст. 5 КК України. Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).
Кримінально-правові відносини - це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державною і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.
Отже, із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.
Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.373, 374 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, остаточне покарання ОСОБА_5 призначити у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 01.06.2016 року по 03.06.2016 ро та з 19.10.2017 року .
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання а саме з 01.06.2016 року по 03.06.2016 ро та з 19.10.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили, якщо запобіжний захід не буде змінено.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, поклавши на останнього обов`язок - повідомляти суд про зміну місця проживання.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду негайно.
Судові витрати відсутні.
Речові докази: гаманець з грошима в сумі 693 грн., посвідченням водія НОМЕР_2 на імя ОСОБА_7 , карткою ПриватБанк НОМЕР_1 залишити потерпілій ОСОБА_7 , як законному власнику.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1