Справа № 755/6820/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 17.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 13.02.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 21 день;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 27.01.2018 року, приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , зустрів наглядно знайому на ім`я ОСОБА_5 , та раніше не знайому ОСОБА_6 , вони разом зайшли до третього під`їзду вказаного будинку. Під час спілкування, побачивши в руках ОСОБА_6 мобільний телефон, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння її майном шляхом обману. Реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 в ході розмови з ОСОБА_6 , перебуваючи за вищевказаною адресою, 28.01.2018 року, приблизно о 00 год.40 хв., під надуманим приводом термінового дзвінка своєму другові, попросив у останньої мобільний телефон марки «Самсунг J510H GaIaxy J5», вартістю 5499 грн., ОСОБА_6 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_7 , передала останньому належний їй мобільний телефон, після чого ОСОБА_4 взявши в руки телефон, під приводом розмови вийшов з під`їзду. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_4 швидко побіг за будинок з телефоном в руках, де його відразу вимкнув та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 190 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся та зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Зокрема, вказав, що розумів, що його дії носили умисний злочинний характер, у чому він щиро розкаюється, зокрема зазначив, що дійсно 27.01.2018 року, приблизно о 23 год. 30 хв. перебував біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрів наглядно йому знайому на ім`я ОСОБА_5 , та раніше не знайому ОСОБА_8 , з якими він пішов до третього під`їзду, зазначеного будинку. Під час спілкування з дівчатами, він побачив в руках у раніше йому не знайомої ОСОБА_8 мобільний телефон, в цей час у нього виникли наміри заволодіти цим телефоном з метою залишити його собі в користування, після чого, він під надуманим приводом термінового дзвінка другові, попросив у останньої мобільний телефон, та коли отримав його, вийшов з під`їзду, та тримаючи телефон у руках почав втікати, після чого зупинився та виключив його, а на наступний день здав його у ломбард, та отримав за нього 2500 грн. Крім того, зазначив, що потім зрозумів, що накоїв, та вирішив віддати ОСОБА_9 гроші, так, він віддав ОСОБА_8 гроші у сумі 1600 грн., ще 900 грн. надала ОСОБА_10 і вони разом викупили телефон з ломбарду. Гроші у сумі 900 грн. він на протязі місяця повернув ОСОБА_8 , та вона не має до нього матеріальних претензій. Запевнив, що йому соромно за такі неправомірні дії, щиро розкаявся у тому, що накоїв.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням письмових документів, а саме: письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, є доведеною і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 190 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи винної, наявності пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих, його ставлення до скоєного (вину визнав, щиро каявся), суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на обвинуваченого обов`язки, визначені п. п. 2-3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , року народження, наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у справі відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя