Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/11/18
н/п 1-кп/490/6/2018
ВИРОК
Іменем України

30 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

їх захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005336, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше судимим:

- 07 липня 2009 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з випробуванням строком на два роки;

- 23 листопада 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до трьох років одного місяця позбавлення волі;

- 21 червня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до чотирьох років позбавлення волі;

07 березня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням ухвали від 29.05.2012 Апеляційного суду Миколаївської області, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до чотирьох років позбавлення волі (24 березня 2015 року повністю відбув призначене покарання), та

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є раніше судимим:

- 11 березня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням строком на один рік;

- 02 грудня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі (04 вересня 2014 року повністю відбув призначене покарання);

- 24 грудня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі (13 липня 2017 року звільнений від подальшого відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у виді позбавлення волі строком один рік п`ять місяців одинадцять днів),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2017 року, близько 23 год. 40 хв., ОСОБА_4 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, і ОСОБА_5 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, знаходячись біля будинку № 46 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві, зустріли ОСОБА_8 та в них виник спільний корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном останнього, після чого повторно, діючи з метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_4 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, що виразилося у погрозі можливого застосування ножа без його демонстрації, обмежив свободу дій потерпілого, чим запобіг можливому фізичному опору з його боку, а ОСОБА_5 у цей час відкрито заволодів майном ОСОБА_9 на загальну суму 1 825 грн., а саме срібним ланцюжком вартістю 735 грн., срібною підвіскою з зображанням Святого Миколая вартістю 940 грн. та грошовими коштами у сумі 150 грн., після чого ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим на власний розсуд.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, винним він себе не визнає та, будучи допитаним судом, повідомив, що 10 грудня 2017 року до нього у гості приїхав ОСОБА_5 , з яким він раніше відбував покарання у місцях позбавлення волі, для того, щоб відвідати могилу батьків, яка знаходиться у м. Миколаєві. Знаходячись у нього вдома, ОСОБА_10 запропонував йому прогулятися. Під час прогулянки, близько 23-24 год., вони опинилися в районі перехрестя вулиць Потьомкінської та Декабристів, де зустріли потерпілого, який йшов їм на зустріч. ОСОБА_10 підійшов до потерпілого, а він стояв у стороні метрах у двох від потерпілого. Він бачив, як потерпілий віддав ОСОБА_10 ланцюжок, хрестик та гроші, про що вони розмовляли не чув. Після цього потерпілий побіг, а він та ОСОБА_10 пішли в бік вул. Соборної. Через хвилин 10-15, коли вони йшли вулицею Потьомкінською, до них під`їхав поліцейський автомобіль, з якого вийшли два чи три поліцейських. ОСОБА_10 побіг, а він залишився на місці. Один з поліцейських залишився із ним, а іще один чи два побігли за ОСОБА_10 . У нього забрали всі його речі та відвезли до Центрального райвідділу, де били. Він написав, що згоден із затриманням, оскільки заходився поруч з потерпілим та ОСОБА_10 , коли останній забирав у потерпілого майно. Ніякої розмови з приводу ножа між ним і ОСОБА_10 у присутності потерпілого не відбувалося.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, винним він себе визнає повністю, однак будучи допитаним судом, повідомив обставини, з яких слідує, що винним у пред`явленому обвинуваченні він себе визнає себе лише частково.

Так, під час допитів у суді ОСОБА_5 повідомив, що 10 грудня 2017 року він приїхав у гості до ОСОБА_4 для того, щоб останній показав йому, де похована його матір. Знаходячись вдома у ОСОБА_11 , він запропонував пройтися по вул. Радянській. Під час прогулянки вони зустріли потерпілого, в якого він поросив закурити. Потім він попросив у потерпілого гроші. Той йому дав 50 грн.. Він забрав у потерпілого іще 100 грн. та мобільний телефон, а також срібні ланцюжок і ладанку. Телефон потім повернув і потерпілий втік, а він та ОСОБА_12 пішли у бік вул. Радянської. Далі він побачив як під`їхала поліція з потерпілим та побіг. Його наздогнали і затримали. Ніякої розмови з приводу ножа між ним і ОСОБА_11 у присутності потерпілого не відбувалося.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому злочині та на лише часткове визнання ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованому йому злочині, вина останніх у вчиненні злочину за обставин, наведених на початку мотивувальної частини вироку, повністю знайшла своє підтвердження у доказах, досліджених судом під час судового розгляду.

Так, будучи допитаним у суді, потерпілий ОСОБА_9 показав, що 11 грудня 2017 року, близько 00 год., він, рухаючись вулицею Потьомкінською, повертався зі зміни. В районі будинку АДРЕСА_4 , біля кафе, до нього підійшли обвинувачені. Обвинувачений ОСОБА_10 сказав, що давно його не бачив. Він відповів, що той помилився, і намагався пройти далі, але ОСОБА_10 сказав, що не помилився, та щоб він давав гроші. Він ( ОСОБА_13 ) дістав купюру меншу номіналом, щоб її віддати та піти далі, однак ОСОБА_10 його не пропустив, сказавши, що в нього іще є гроші. Коли він ( ОСОБА_13 ) дістав іще одну купюру меншим номіналом, ОСОБА_10 це надоїло, і той сам став лазити у нього по кишенях, дістав мобільний телефон та паспорт. Телефон ОСОБА_10 тримав у руках, а паспорт передав ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_10 повернув йому телефон і сказав ОСОБА_11 , що необхідно повернути й паспорт, на що ОСОБА_11 сказав, що цього не слід робити, оскільки він (потерпілий) з паспортом може звернутися до поліції. Однак і паспорт йому все ж таки повернули. Далі ОСОБА_10 сказав, що знає, що в нього на шиї висить ланцюжок і сказав віддати ланцюжок. Коли він ( ОСОБА_13 ) відмовився, ОСОБА_11 запропонував передати ОСОБА_10 ніж, однак останній сказав, що не треба, що він сам розбереться. Після вказаних слів ОСОБА_12 , він ( ОСОБА_13 ) злякався за своє життя і здоров`я та віддав ОСОБА_10 срібний ланцюжок і ладанку з зображенням Святого Миколая, що була на цьому ланцюжку. Після цього, ОСОБА_10 сказав щоб він тікав, інакше вже нікуди не піде. Після таких слів ОСОБА_10 він став відходити від обвинувачених, і коли йому вслід повторили погрозу, він побіг та добіг до Центрального відділу поліції. Там він повідомив про напад на нього. Далі з нарядом патрульної поліції, що був на автомобілі, він прослідував в район вул. Соборної і Спаської, де побачив обвинувачених та вказав на них, як на тих осіб, що щойно вчинили злочин. Коли поліція під`їхала до обвинувачених, ОСОБА_12 залишився на місці, а ОСОБА_10 побіг. Він та двоє поліцейських побігли за ОСОБА_10 і затримали його, а іще один поліцейський залишився з ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_10 затримали, він побачив в нього на шиї свій ланцюжок з ладанкою. Далі у ОСОБА_10 було вилучено його гроші у розмірі 150 грн., а також ланцюжок з ладанкою. Це майно було йому повернуто працівниками поліції.

Допитаний у суді в якості свідка патрульний поліцейський ОСОБА_14 повідомив, що у грудні 2017 року, точної дати за збігом часу не пам`ятає, разом з поліцейськими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вони були на чергуванні. Їм зателефонував черговий Центрального відділу поліції і повідомив, що до відділу звернувся громадянин, який повідомив про вчинений щодо нього грабіж чи розбій. Після того як вони "взяли на борт" потерпілого, останній повідомив, що двоє незнайомих чоловіків вчинили щодо нього розбій. Вони поїхали вулицею Потьомкінською в напрямку вул. Соборної і дорогою зустріли обвинувачених, які оточили іншого чоловіка, в якого з руки вже йшла кров. Потерпілий відразу вказав на обвинувачених, як на осіб, що вчинили щодо нього злочин, ткнувши у їх бік пальцем. Побачивши поліцію обвинувачений ОСОБА_10 почав відразу тікати у бік вулиці Лягіна, а обвинувачений ОСОБА_11 залишився на місці. Він, поліцейський ОСОБА_15 та потерпілий побігли за ОСОБА_10 , а поліцейський ОСОБА_17 залишився з ОСОБА_12 . ОСОБА_10 побіг по вул. Лягіна до церкви і почав перелізати через паркан. Потерпілий схопив його за одну ногу, а він за іншу. Тут підбіг поліцейський ОСОБА_15 і схопив ОСОБА_10 за руку. Вони втрьох зняли ОСОБА_10 з паркану і пішки повели його до райвідділу. Потім до райвідділу під`їхав ОСОБА_17 з ОСОБА_11 . Ланцюжок з медальйоном висів на шиї у ОСОБА_10 , який казав, що знайшов ці прикраси. Потерпілий сказав, що ці прикраси належать йому. Громадянин, у якого з руки йшла кров, сказав, що в нього нічого не встигли вкрасти, що в нього все нормально, та пішов. Цим громадянином займався ОСОБА_17 .

Допитаний у суді в якості свідка патрульний поліцейський ОСОБА_18 повідомив, що перед зимою 2017 року, точної дати за збігом часу не пам`ятає, в темний час доби, він та ОСОБА_14 патрулювали Центральний район. Їм зателефонував черговий Центрального відділу поліції та повідомив, що звернувся громадянин із заявою про його пограбування двома особами, які викрали у нього ланцюжок та грошові кошти. Їх наряд під`їхав до райвідділу. Там потерпілий сів до патрульної машини, і вони поїхали шукати грабіжників. Вони їздили в районі вчинення грабежу (Декабристів - Потьомкінська). Коли вони їхали вулицею Потьомкінською, то в районі перетину із вул. Соборною, біля магазину "Спорттовари", помітили трьох осіб. Заявник впізнав двох з них. Вони зупинилися і побачили, що у одного чоловіка йде кров, однак пізніше він сказав, що в нього нічого вкрасти не встигли та пішов далі. Обвинуваченого ОСОБА_12 він ( ОСОБА_17 ) відвів до лавочки, у зв`язку з тим, що потерпілий вказував на нього, як на особу, яка вчинила злочин. Потерпілий говорив, що в нього викрали грошові кошти та ланцюжок. Під час огляду ним ОСОБА_11 в того, не було виявлено викрадених та заборонених речей. Другий обвинувачений, побачивши їх, почав бігти. У зв`язку з тим, що потерпілий вказав на ОСОБА_12 як на особу, що вчинила злочин, він ( ОСОБА_17 ) надяг на нього наручники. Потерпілий та двоє інших поліцейських побігли за ОСОБА_10 і затримали його. Потерпілий пояснював, що він йшов додому, до нього підійшли обвинувачені, почали йому погрожувати (як погрожувати, він ( ОСОБА_17 ) не пам`ятає), відібрали речі та сказали, щоб він тікав, інакше вони будуть стріляти. Як потерпілий точно пояснював, хто з обвинувачених які дії виконував, він не пам`ятає.

Зі змісту дослідженого судом протоколу від 11.12.2017 прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення слідує, що іще під час прийняття цієї заяви ОСОБА_9 повідомляв такі обставини вчиненого щодо нього злочину, як його вчинення двома особами шляхом погрози вбивством, зокрема, як зазначається у п. 3 протоколу: "погрози застосування холодної зброї".

Так само потерпілий стверджував, що ОСОБА_4 запропонував спільнику застосувати ніж й під час проведення впізнання останнього за фотознімками, що вбачається зі змісту протоколу від 12.12.2017 проведення цього впізнання.

З огляду на наведене, ствердження потерпілого під час його допиту судом про виказування обвинуваченими у його бік погроз застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, у тому числі ОСОБА_4 погрози застосування ножа без його демонстрації, є послідовними.

Ці ствердження узгоджуються із наведеними вище показаннями допитаних судом в якості свідків патрульних поліцейських, які хоча й не пам`ятають деталей обставин вчинення злочину, які їм повідомив потерпілий, однак стверджують, що з повідомлених їм потерпілим обставин зробили висновок про те, що погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, мали місце.

З огляду на наведене, суд вважає показання потерпілого, які він дав під час судового розгляду достовірними, оскільки їх достовірність у суду не викликає жодних сумнівів, і кладе ці показання в основу вироку.

Наведені вище показання потерпілого та свідків узгоджуються із результатами особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме із фактом виявлення та вилучення у ОСОБА_5 під час його особистого обшуку ланцюжка зі світлого металу, схожого на срібний, та кулону з зображенням Святого Миколая із світлого металу, схожого на срібний.

Будь-які досліджені судом докази, крім показань обвинувачених, наведеним вище показанням потерпілого не суперечать.

Показання обвинувачених в частині заперечення ними участі ОСОБА_4 у заволодінні майном потерпілого ОСОБА_8 , а також в частині заперечення ними погрози застосування ножа, висловленої цим обвинуваченим, суд вважає обраним обвинуваченими способом захисту від пред`явленого обвинувачення та не бере їх до уваги при ухваленні вироку, оскільки вони поза розумним сумнівом спростовуються наведеними вище показаннями потерпілого, достовірність яких, у свою чергу, в суду сумнівів не викликає.

Інші досліджені судом докази, а саме зміст протоколу від 12.12.2017 огляду місця події, зміст протоколу від 12.12.2017 пред`явлення для впізнання потерпілому ОСОБА_5 за фотознімками, зміст протоколів від 28.12.2017 пред`явлення для впізнання свідкам ОСОБА_18 та ОСОБА_14 ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за фотознімками, зміст протоколів від 21.12.2017 та від 27.12.2017 слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_4 , фактично не мають ніякого доказового значення для підтвердження чи спростування тих обставин кримінального правопорушення, щодо яких наявний спір між учасниками процесу.

Так, ніким з учасників процесу не оспорюється той факт, що місцем вчинення кримінального правопорушення є місцевість біля будинку № 46 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві, що як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_4 в момент вчинення кримінального правопорушення були на цьому місці і їх бачив потерпілий, що обидва обвинувачених згодом, безпосередньо після вчинення злочину, були затриманні поліцейськими та потерпілим неподалік від цього місця, оскільки останній вказав на них як на осіб, які щойно вчинили злочин, що слідує з наведених вище доказів.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених на початку мотивувальної частини вироку.

З огляду на те, що стороною обвинувачення наведені в обвинувальному акті та на початку мотивувальної частини вироку дії обвинувачених кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, а, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 377 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, та суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, суд вважає за необхідне кваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, вчинений за попередньою змовою групою осіб та повторно.

З огляду на те, що (як це зазначено в обвинувальному акті і встановлено судом) висловлена обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому погроза застосування ножа, навіть без його демонстрації, не є погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а отже відповідну кваліфікуючу ознаку у пред`явленому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинуваченні зазначено безпідставно, суд вважає за необхідне виключити з цього обвинувачення вказівку на поєднання грабежу з погрозою насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкий умисний корисливий злочин та його роль у вчиненні цього злочину, а також особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, характеризується задовільно, страждає на ВІЛ, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд не приймає до уваги в якості доказу роботи цього обвинуваченого на посаді різноробочого у ПП ОСОБА_19 , характеристику, надану стороною захисту, оскільки під час встановлення особи ОСОБА_4 останній заявляв, що ніде не працює офіційно, та оскільки зміст вказаної характеристики свідчить про її недостовірність. Зокрема, у характеристиці зазначається, що працюючи на посаді різноробочого ОСОБА_4 зарекомендував себе як грамотний і кваліфікований спеціаліст, ефективний керівник, що виявляє увагу до підлеглих тощо.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, яке вважає таким, що відповідає особі цього обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, а також таким, що є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкий умисний корисливий злочин та його роль у вчиненні цього злочину, а також особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення аналогічних злочинів, вчинив злочин у період невідбутої у зв`язку з умовно-достроковим звільненням частини покарання, страждає на псоріаз, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, яке вважає таким, що відповідає особі цього обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту у зв`язку з умовно-достроковим звільненням від подальшого відбування частину покарання, призначеного вироком від 24.12.2014 Центрального районного суду м. Миколаєва, що становить один рік п`ять місяців одинадцять днів позбавлення волі, остаточно призначивши до відбуття ОСОБА_5 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення цього обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази, а саме грошові кошти у сумі 150 грн., срібний ланцюжок та срібну ладанку із зображенням Святого Миколая, що є власністю потерпілого ОСОБА_8 та віддані останньому на зберігання до рішення суду, слід вважати повернутими за належністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи особи обвинувачених та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованих до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інші.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому за цей злочин покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, тобто з 00 год. 42 хв. 11 грудня 2017 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому за цей злочин покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту у зв`язку з умовно-достроковим звільненням від подальшого відбування частину покарання, призначеного вироком від 24.12.2014 Центрального районного суду м. Миколаєва, що становить один рік п`ять місяців одинадцять днів позбавлення волі, остаточно призначивши до відбуття ОСОБА_5 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, тобто з 00 год. 42 хв. 11 грудня 2017 року.

Речові докази, а саме грошові кошти у сумі 150 грн., срібний ланцюжок та срібну ладанку із зображенням Святого Миколая, що є власністю потерпілого ОСОБА_8 та віддані останньому на зберігання до рішення суду - вважати повернутими за належністю.

Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, застосовані до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили - залишити попередніми.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими - у той же строк з дня отримання ними копій вироку.

Головуючий: