Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1425/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (дистанційно),

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: до 26 січня 2018 року включно.

Строк тримання під вартою підозрюваному, ухвалено рахувати з 28 листопада 2017 року, тобто з дня затримання.

Визначений строк дії ухвали до 26 січня 2018 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, за який кримінальним законом, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк до 15 років, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, співучасників злочинної діяльності осіб, які підлягають встановленню, вимусити давати їх інші показання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити нове кримінальне правопорушення, а відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недоцільним.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшла до висновку, що у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України. Враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_7 до тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обрала йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Слідчий суддя при постановленні ухвали, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не визначала розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 при обранні запобіжного заходу, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великому розмірі, тобто злочин вчинено із застосуванням насильства.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним подіям, в ухвалі присутнє істотне порушення КПК України та норм європейського права у зв`язку з незаконним затриманням особи та необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, тому до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України. Так, ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. При затриманні в останнього вилучено ряд речей та предметів, посилаючись на це, слідчим пред`явлено підозру та досі досудовим слідством не доведено його причетність до вчинення злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Вважає, що такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Судом не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає за певною адресою, веде законослухняний спосіб життя, чудово розуміє відповідальність за порушення покладених на нього зобов`язань, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності ніколи не притягався. Жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від органів слідства, так як, про нього повинна бути відповідна інформація у правоохоронних органів. Також підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому привести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі. В ухвалі слідчого судді зазначено, що ОСОБА_7 може впливати на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні, однак підозрюваному не має сенсу впливати на зовсім невідомих йому громадян, в зв`язку із відсутністю на те будь-яких причин.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В апеляційній скарзі підозрюваний, не погоджуючись з рішенням суду, зазначає, що ризики, які в своєму рішенні вказав суд, нічим не підтверджені. Так, він не збирається переховуватись від слідства та суду, не буде намагатися зустрітися з потерпілими та свідками. Навпаки, він зацікавлений у тому, що слідство розібралося у його справі. Також зазначає, що він раніше не судимий, до будь-якої відповідальності не притягався. Крім того, зазначає, що під час затримання його дуже побили. На теперішній час в нього сильні головні болі та різко погіршився зір, в умовах СІЗО йому не надається медична допомога. Вважає, що доки його не визнано винним, відносно нього можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг; захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти їх задоволення; провівши судові дебати та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, його репутацію, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні надав пояснення підозрюваний ОСОБА_7 , прокурор, слідчий, захисник, з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 відомості про його особу в їх сукупності, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину, колегія суддів зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Слідчим суддею належним чином перевірені доведеність наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності. Відтак, ці доводи захисника є безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

З існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, співучасників злочинної діяльності, осіб які підлягають встановленню, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів нагадує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Ризик можливого вчинення нових кримінальних правопорушень колегія суддів вважає цілком імовірним, а відтак доводи захисника про відсутність усіх заявлених ризиків спростовуються висновками слідчого судді, зробленими на підставі наданих матеріалів провадження, обставин встановлених під час судового засідання. Ці висновки щодо існування ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, наведені та належним чином обґрунтовані в ухвалі слідчого судді.

Розмір застави не визначався, відповідно до положень, передбачених п.1 ч.4 ст.183 КПК України, з чим також погоджується і колегія суддів.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , було скоєне за попередньою змовою групою осіб, при його скоєнні застосовувалась погроза застосування насильства, щодо потерпілої. Він є особою, яка працювала в поліції, відтак обізнаний про методи і способи проведення досудового розслідування, має зв`язки у правоохоронних органах, що у сукупності із невизнанням вини, опосередковано вказує на ризик перешкоджання кримінальному провадженню. Матеріалами провадження підтверджується, та обставина, що окрім ОСОБА_7 та осіб, яким повідомлено про підозру у вказаному провадженні, фігурує ще невстановлена особа, з якою підозрюваний, знаходячись на свободі може контактувати, узгоджувати позицію, а також чинити тиск на потерпілих чи свідків; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. Ця обставина, на переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри і наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, додатково свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, колегія погоджується з необхідністю застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Колегія суддів, до усього вищезазначеного, вважає за необхідне відреагувати на заяви підозрюваного та захисника ОСОБА_9 щодо завданих тілесних ушкоджень та неналежного надання медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 206 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 28 листопада 2017 року до 26 січня 2018 року включно залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4