Справа № 551/646/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2017 року Слідчий суддя Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
скаржника ОСОБА_4 ,
його представника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 від 30 березня 2017 року про закриття кримінального провадження,
На думку скаржника постанова про закриття кримінального провадження за відсутності складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України винесена слідчим передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, а висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам справи.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 та його представник скаргу підтримали, наполягали на її задоволені з наведених у ній підстав, посилаючись на неповноту досудового слідства.
Зокрема слідчим не було з`ясовано чому в паспорті ОСОБА_7 міститься відмітка про реєстрацію її по АДРЕСА_1 в той час як згідно довідок селищної ради місцем її реєстрації є АДРЕСА_2 .
Не з`ясовано чи приймала ОСОБА_7 участі в отриманні коштів від ОСОБА_4 з відома своєї померлої матері ОСОБА_8 .
Слідчий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, посилаючись на зайнятість по роботі, згідно ч.3 ст. 306 КПК України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною, оскільки досудове розслідування проведено у повному обсязі у відповідності до норм кримінально-процесуального закону.
Заслухавши пояснення скаржника, його представника, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.
17 лютого 2017 року ОСОБА_4 рекомендованим листом направив до Шишацького відділення поліції заяву про вчинення злочину (шахрайства в особливо великих розмірах) ОСОБА_7 .
Заяву обґрунтував тим, що ОСОБА_7 знаючи про наявність боргових зобов`язань її матері ОСОБА_8 перед заявником ОСОБА_4 та написані нею два заповіти на користь останнього шахрайським шляхом намагається успадкувати дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які належали померлій ОСОБА_8 при цьому надала фіктивну довідку № 1910 від 05.12.2008 року про спільне проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини, а також заповіт померлої від ІНФОРМАЦІЯ_1 , який заявник вважає фіктивним.
Вказана заява була отримана Шишацьким відділенням поліції 28 лютого 2017 року.
За результатами проведеного досудового розслідування слідчим СВ Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 30 березня 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2. ч.1 ст. 284 КПК України.
Постанова мотивована тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 існують виключно цивільно-правові відносини щодо розподілу спадщини матері останньої ОСОБА_8 , натомість склад злочину передбачений ч.1 ст. 190 КК України в діях ОСОБА_7 відсутній.

Так, з досліджених в судовому засідання матеріалів кримінального провадження № 0000061, а також рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року № 2-463/2008, яке має статус остаточного та відповідно до ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим для виконання, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 . Вказаній особі за життя належали дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 4,39га кожна, що розташовані на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарского району Полтавської області.

Згідно заповітів від 16 квітня 2004 року та 28 січня 2003 року ОСОБА_8 заповідала вказані земельні ділянки ОСОБА_4 .

В той же час 20 жовтня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 посвідчено новий заповіт ОСОБА_8 згідно якого все своє майно остання заповідала доньці ОСОБА_7 .

В квітні 2008 року ОСОБА_4 , звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовом до Малоперещепинської сільської ради про визнання за ним права власності на спадкове майно померлої ОСОБА_8 у вигляді вищевказаних земельних ділянок.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені, а за останнім визнано право власності на вищевказані земельні ділянки.

За результати розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року, скаргу задоволено, рішення Новосанжарського районного суду від 30 травня 2008 року скасовано, постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 , до Малоперещепинської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Мотивуючи своє рішення апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не залучив до участі у справі доньку померлої ОСОБА_8 ОСОБА_7 , не врахував наявність заповіту померлої від 28.10.2004 року, яким скасовано попередні заповіти та факт постійного проживання спадкоємця за заповітом ОСОБА_7 зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини. Крім того не встановивши причин пропуску ОСОБА_4 строку прийняття спадщини, місцевий суд безпідставно визнав за позивачем право власності на земельні ділянки на загальних підставах, помилкового застосувавши ст. 328 ЦК України, а не норми закону, що регулюють спадкові відносини.

З пояснень скаржника судом встановлено, що на даний час в Новосанжарському районному суду Полтавської області розглядається справа за позовом ОСОБА_7 до нього про скасування державних актів на вказані спадкові земельні ділянки та витребування їх з незаконного володіння ОСОБА_4 .

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Доводи ОСОБА_4 про те, що на час відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_8 та спадкоємець ОСОБА_7 разом постійно не проживали, що виключає прийняття останньою спадщини в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України на увагу суду не заслуговують, оскільки за відсутності належних доказів зворотного вказаний факт підтверджується довідками Шишацької селищної ради від 05.12.2008 року № 1910, від 20.03.2017 року № 297 (а.с.кп.24-25).

Крім того факт реєстрації спадкодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за однією адресою по АДРЕСА_3 як зазначено в паспорті останньої, підтверджується довідками сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Шишацької селищної ради № 96-97 від 17 березня 2017 року (а.с.к.п. 26-27).

Відповідно до чинного законодавства в сільській місцевості саме на органи місцевого самоврядування в особі сільських (селищних) рад покладається обов`язок реєстрації місця проживання, а також ведення погосподарського обліку, як первинного статистичного обліку.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вказаними документами повністю підтверджуються показання допитаної в якості свідка ОСОБА_7 про те, що в її паспорті реєстрації по АДРЕСА_1 зазначена помилково, натомість вона з 1966 року проживає по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.ч. 2-3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

З пояснень скаржника, вбачається, що на даний час останній заповіт ОСОБА_8 не дійсним не визнано.

Таким чином факт написання 28.10.2004 року ОСОБА_8 останнього заповіту на користь своєї доньки ОСОБА_10 скасовує попередні заповіти на користь ОСОБА_4 , а тому у останнього відсутні на даний час будь-які права претендувати на вищевказані спадкові земельні ділянки в порядку спадкування.

Наявність борговий зобов`язань у покійної ОСОБА_8 перед скаржником жодним чином не впливало на її право скласти заповіт на корить інших осіб, що і було нею реалізовано.

Натомість ОСОБА_4 не був позбавлений права, як кредитор спадкодавця пред`явити вимоги про стягнення боргу зі спадкоємця ОСОБА_7 в порядку ст. 1281 ЦК України.

Крім того з протоколу допиту ОСОБА_4 від 15 березня 2017 року та наданих ним в судовому засіданні пояснень, вбачається, що з метою обходу встановленого в державі мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення за допомогою уявних боргових угод та примушення власника ОСОБА_8 до написання заповітів на його ім`я він намагався отримати у власність дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, фактично вчинивши їх купівлю-продаж.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_7 навмисно не зверталась з заявою про прийняття спадщини, маючи намір уникнути претензій з боку кредитора на увагу суду не заслуговують, оскільки згідно ст. 1269 ЦК України така заява подається лише спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Доводи скаржника та його представника про те, що слідчим не була перевірена причетність ОСОБА_7 до отримання її матір`ю ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 100000 грн. від ОСОБА_4 за нібито продаж земельних ділянок свого підтвердження не знаходять, оскільки будучі допитаною в якості свідка та попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України ОСОБА_7 категорично заперечила свою обізнаність про наявність у її матері боргових стосунків з ОСОБА_4 , а також наявність заповітів померлої матері на користь останнього, про наявність яких вона довідалась лише в 2016 році.

Той факт, що Апеляційним судом Полтавської області 20 лютого 2017 року було прийнято рішення № 2-463/2008 яким ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування на належні ОСОБА_8 дві земельні ділянки, а також той факт, що спірні земельні ділянки були успадковані ОСОБА_7 вже після смерті ОСОБА_8 унеможливлює кваліфікацію дій ОСОБА_7 , як заволодіння майном однієї з вищевказаних осіб шляхом обману або зловживання довірою.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що провівши досудове розслідування у даному кримінальному провадженні в межах необхідних для надання належної правової оцінки діям ОСОБА_7 , слідчий дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях вказаної особи ознак злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

За таких обставин у задоволені скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303-304, 307, 336 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 від 30 березня 2017 року про закриття кримінального провадження - відмовити.

Копію ували вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_11 Сиволап