Дата документу 07.03.2018

Справа № 334/4618/16-к
Провадження № 1-кп/334/35/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.03.2018 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3 ;

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.121 ч.1, 296 ч.4,ст..309 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.121 ч.1, 296 ч.4, ст..309 ч.1 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 передавши його під особисту поруку ОСОБА_6 . Обвинувачений підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу.

Зазначив, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні, в зв`язку із чим прохав суд змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який - особисту поруку.
Прокурор заперечив, щодо передання обвинуваченого під особисту поруку, вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`який запобіжний захід не може запобігти цим ризикам.
ОСОБА_6 суду пояснив, що він є племінником ОСОБА_5 Працює на посаді директора в ТОВ «Територіальна металургійна компанія». Підтвердив судові, свій намір узяти на поруки ОСОБА_5 , та влаштувати його вантажником на підприємстві. Підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду та розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 про передачу ОСОБА_5 на особисту поруку, заслухавши поручителя, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд враховує також і практику Європейського суду з прав людини.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушеннях, за які КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строк до восьми років та у вчиненні кримінальному правопорушенні середньої тяжкості.
Крім цього відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.
Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.
Так, згідно ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 51 1-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).
Суд вважає, що ОСОБА_6 не надав достатньо доказів того, що він зможе особисто забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, як поручителя.
Крім цього, суд вважає, що особиста порука є не достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .
Також суд враховує і вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоев проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, оскільки його раніше було засуджено за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, та після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та знов вчинив нові умисні тяжкі кримінальні правопорушення.
З урахуванням вище наведеного, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час, у судовому засіданні, ще не допитані експерт та обвинувачений, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на два місяці.
Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще на 60 діб, а саме по 06.05.2018 року.

В задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про передачу ОСОБА_5 під особисту поруку ОСОБА_6 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає .
Суддя: ОСОБА_1