Справа №585/983/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/639/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР № 0000189 від 25 лютого 2017 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначено йому покарання у виді 01 року обмеження волі.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 25 лютого 2017 року близько 15 год. 54 хв. поліцейський СРПП № 3 Роменського ВП ОСОБА_11 , заступивши на чергування в складі групи швидкого реагування Роменського ВП, разом з інспектором СРПП № 4 Роменського ВП ОСОБА_12 за вказівкою оперативного чергового Роменського ВП ОСОБА_13 , здійснив виїзд до домогосподарства ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку з дружиною ОСОБА_14 . Прибувши за вказаною адресою, на подвір`ї біля входу будинку стояла ОСОБА_14 та її чоловік, ОСОБА_10 , а в коридорі будинку знаходився ОСОБА_15 . Для відібрання пояснень ОСОБА_14 з приводу звернення до Роменського ВП, інспектор ОСОБА_12 зайшов в середину будинку у супроводі останньої, а поліцейський ОСОБА_11 залишився на подвір`ї господарства разом із ОСОБА_10 , який висловлювався в адрес своєї дружини нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Після чого зайшов до будинку, де продовжував висловлюватися нецензурно вже і стосовно ОСОБА_15 . З метою відвернення конфлікту, інспектор ОСОБА_12 відвів ОСОБА_16 до службового автомобіля, а ОСОБА_10 разом з ОСОБА_15 залишився в будинку, де між ними розпочалася бійка. З метою припинення неправомірних дій, поліцейський ОСОБА_11 став між учасниками конфлікту та почав розводити їх руками, на що ОСОБА_10 умисно, діючи з прямим умислом на заподіяння працівникові правоохоронних органів тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, наніс поліцейському ОСОБА_11 удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме в перенісся, чим заподіяв потерпілому легких тілесних ушкоджень. З метою припинення правопорушення, поліцейськими до ОСОБА_10 було застосовано кайданки та супроводжено до службового автомобіля. Під час супроводу, ОСОБА_10 умисно, безпричинно, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, наніс поліцейському ОСОБА_11 удар головою в область обличчя, тим самим заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Захисник ОСОБА_8 відповідно до поданої апеляційної скарги, вважає вирок суду таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Зі змісту судового рішення вбачається, що суд фактично провів розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку, що об`єктивно унеможливило ретельно перевірити докази надані стороною обвинувачення, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Призначаючи покарання суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Відповідно, призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкістю кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Враховуючи викладене, захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого з захисником, які прохали застосувати до ОСОБА_10 амністію, прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав клопотання про застосування амністії, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону, суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що судовий розгляд проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду, свідчать що, визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження у відповідності до ст. 349 КПК України, в судовому засіданні 15 травня 2017 року, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Вищезазначені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України судом виконані належним чином.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив суду добровільність його позиції, щодо скороченого судового розгляду. Судом було роз`яснено, що у такому випадку він, як і інші учасники судового провадження, буде позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку обставини, докази стосовно яких судом не досліджувалися, і що у такому разі він вправі оскаржувати тільки призначене покарання. Учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_10 , погодився на вказаний порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Фактичні обставини вчинених злочинів судом обґрунтовано встановлені відповідно до обвинувального акту. Дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України кваліфіковано правильно. Відповідно твердження захисника ОСОБА_8 про порушення судом вимог кримінального процесуального закону України в частині ухвалення судового рішення, а саме безпідставне застосування положення ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів вважає не обґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами кримінального провадження.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України.

Судом першої інстанції в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони; пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, судом першої інстанції у повній мірі враховані зазначені апелянтом пом`якшуючі покарання обставини.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що призначене покарання відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначене покарання є законним, справедливим та співмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчинених ним злочинів та конкретних обставин їх вчинення, а тому відсутні підстави вважати його надмірно суворим.

Обвинуваченим було заявлено клопотання про застосування до нього амністії та звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Так, відповідно до ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчинені умисного злочину, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається з долучених до клопотання документів, у ОСОБА_10 на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» є на утриманні троє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно яких не позбавлений батьківських прав.

Обвинувачений клопотання про застосування до нього амністії підтримав та просив задовольнити. Прокурор не заперечив проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 амністії з мотивів, наведених в поданому суду клопотанні.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання та звільнити ОСОБА_10 від призначеного вироком суду першої інстанції покарання на підставі ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію у 2016 році».

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2017 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України « Про амністію у 2016 році» від 22.12. 2016 р. звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді одного року обмеження волі по амністії.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня ї проголошення, а засудженим у цей же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5