Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/64/18
Провадження по справі № 1-кс/281/22/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2018 року смт. Лугини

Слідчий суддя Лугинського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 ,

за участі секретаря

судових засідань ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в смт Лугини клопотання слідчого СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Веселівка, Коростенського району, Житомирської області, українця, громадянина України, із середньою професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, військовозобов`язаного, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України,

перевірив надані матеріали, клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання ст. слідчий СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 зазначає, що у його провадженні перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000034 від 16.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Веселівка, Коростенського району, Житомирської області, українець, громадянин України, із середньою професійно-технічною освітою, одружений, не працює, раніше не судимий, військовозобов`язаний, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , депутатом не являється.

Так, 15.02.2017 року, близько 21 години, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, направлених на незаконне заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, разом зі своїм товаришем - ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що в приміщенні непрацюючої ферми, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та яка належить ОСОБА_9 , розміщені деревообробні станки, приїхали на автомобілі марки «Ford Mondeo» д/н НОМЕР_1 V7 до вищевказаного приміщення для того, щоб здійснити крадіжку майна, що знаходилося в ньому.
Після цього, шляхом зриву дерев`яних дощок, які горизонтально розміщувалися на вікні, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи групою осіб, проникли до середини вищевказаного приміщення недіючої ферми. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника приміщення, інших свідків та очевидців, а також темною порою доби, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи групою осіб, перебуваючи в середині приміщення недіючої ферми, за допомогою газо - зварювального устаткування почали демонтаж металевих деревооброблювальних станків, вартість яких складає 75000,00 тисяч гривень. Закінчивши демонтаж, продовжуючи діяти з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та за допомогою фізичної сили почали складати металеві деталі демонтованих металевих дерево оброблювальних станків біля входу в приміщення недіючої ферми для того, щоб в подальшому завантажити їх до автомобіля та реалізувати.
Однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 свій спільний злочинний намір, спрямований на крадіжку майна, яке на праві власності належить ОСОБА_9 та обернення його на свою користь, не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки в той же день 15.02.2017 року, близько 22 години, були помічені ОСОБА_10 , жителем с. Солов`ї Лугинського району, Житомирської області, який прийшов до приміщення ферми перевірити, чи все майно на місці, та побачивши в середині сторонніх осіб зателефонував у поліцію.
30.11.2017 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами:
-протоколом огляду місця події;
- висновком експерта від 17.05.2017 року №1/495;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 .
Враховуючи зазначене, а також тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, слідчий вважає, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідка та іншого підозрюваного у цому кримінальному провадженні, тому в наявності є ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст.. 177 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання слідчого та просила його задовольнити, оскільки, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжці) вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до приміщення, на виклики слідчого та за місцем свого проживання не з`являється, тому вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, а тому в наявності є ризики, передбачені ст.. 177 КПК України.

Разом із тим, прокурор зазначила, що 26.01.2018 року із кримінального провадження №0000034 в окреме провадження було виділено матеріали досудового розслідування по факту незакінченого замаху на крадіжку підозрюваним ОСОБА_4 , а повідомлення про підозру від 28.02.2018 року ОСОБА_4 було вручено 08.03.2018 року.

В судовому засіданні підозрюваний просив не обирати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як він не перехувається від органу досудового розслідування, йому ніхто повідомлення про підозру не вручав. В даний час він офіційно працює у Веселівській ЗОШ Коростенського району оператором котельні, а дружина працює у Веселівський сільській раді Коростенського району. Він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як останній набув статусу підозрюваного лише сьогодні 08.03.2018 року. До цього орган досудового розслідування не вручав ОСОБА_4 повідомлення про підозру. Про те, що ОСОБА_4 оголошений в розшук останній дізнався лише сьогодні, хоча він офіційно працює в державній установі Веселівькій ЗОШ Коростенського району та проживає в с. Веселівка Коростенського району.

Заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, яка клопотання підтримала, підозрюваного ОСОБА_4 , захисника та дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень глави 18 КПК України запобіжний захід, як один із видів забезпечення заходів кримінального провадження, може бути застосований відносно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.
Статтею 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Матеріали за клопотанням органу досудового розслідування не містять визначених ст.ст. 135-136, 276-279 КПК України доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_4 повідомлення про підозру, а саме повідомлення про підозру взагалі не надсилались ОСОБА_4 за адресою його реєстрації чи проживання: АДРЕСА_1 , де він наразі зареєстрований, чи на адресу його фактичного проживання АДРЕСА_2 .
Відповідно, визначених ст. 136 КПК України доказів, про отримання ОСОБА_4 вказаного повідомлення про підозру і, як наслідок, набуття ним статусу підозрюваного в кримінальному провадженні на час звернення слідчого із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , матеріали клопотання органу досудового розслідування не містять.
Разом із тим, в судовому засіданні, 08.03.2018 року, прокурором була надана копія повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України від 28.02.2018 року, яке було вручено останньому лише 08.03.2018 року о 11 год. 05 хв.
Тобто, лише з 08.03.2018 року ОСОБА_4 набув статусу підозрюваної особи.
Крім того, із пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він на даний час офіційно працює в Веселівській ЗОШ Коростенського району на посаді оператора котельні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, одержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Іншими словами тримання під вартою має задовольняти вимоги пропорційності (рішення у справі «Ладент проти Польщі» 2008 р.). Вимога пропорційності зобов`язує суддю, що розв`язує клопотання про обрання запобіжного заходу, вирішити питання чи було взяття під варту особи конче необхідним для забезпечення того, щоб заявник не перешкоджав розгляду його кримінальної справи («Амбрушкевич проти Польщі» від 04 травня 2006 року).

Визначаючи пропорційність вжиття такого заходу як тримання під вартою, суддя має дати оцінку специфічним фактичним обставинам справи, що демонструють наявність ризиків та дослідити належні докази.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , органом досудового розслідування не було наведено жодного конкретного факту, що доводить існування істотних ризиків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідка чи іншого підозрюваного в кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя не знаходить підстав вважати, що станом на час розгляду клопотання існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Ч.2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, тобто тих, якими слідчий обгрунтовує ризики у клопотанні. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

А за положеннями п.3 ч.1 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.

Системний аналіз вказаних норм кримінально-процесуального закону дає підстави вважати, що за відсутності підстав для застосування запобіжного заходу - а саме відсутності як обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і відсутності будь-яких ризиків, взагалі не є можливим застосування будь-яких запобіжних заходів, навіть і більш м`яких, оскільки відсутність таких ризиків не потребує застосування будь-яких заходів для їх запобігання.

А, відтак, слід зробити висновок про відсутність на час звернення слідчого з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обгрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Оскільки згідно ст. 177 КПК України запобіжний захід застосовується лише до підозрюваного чи обвинуваченого, прокурор, слідчий за згодою прокурора до звернення з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу повинен повідомити особі про підозру за правилами, передбаченими главою 22 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті.

Виходячи з того, що органом досудового розслідування, на час звернення слідчого з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , не доведені обставини наявності, обгрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні, неможливості застосування будь-якого запобіжного заходу до особи, щодо якої не встановлені обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч.1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність передбачених кримінально-процесуальним законом підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 42, 136, 177, 194, 276-279 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошений 12.03.2018 року о 12 год. 00 хв.