Апеляційний суд Рівненської області
Справа № 11 128 / 2011 Головуючий у і інстанції Ющук О.С.
Категорія : ч.4 ст.190, ч.3 ст.212, Доповідач Збитковська Т.І.
ч.2 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2011 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого-судді Збитковської Т.І.

Суддів - Полюховича О.І, ОСОБА_1

За участю прокурора - Іванціва М.Р.

Засуджених ОСОБА_2А, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 листопада 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець м. Луцьк бульвар Дружби народів 11/121 Волинської області, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, не працюючий, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 4 ст.190 КК України на пять років позбавлення волі; За ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на три роки; За ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначено - пять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на три роки. Відповідно до вимог ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки та покладенням обовязків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання і роботи та періодично зявлятися для реєстрації.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, не працюючий, мешканець с. Тростянка вул. Центральна 63 Рожищенського району Волинської області, не судимий, -

засуджений за ч.4 ст.190 КК України на пять років позбавлення волі; За ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України - на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські посади строком на три роки; за ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України - на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські посади строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання пять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські посади строком на три роки. Відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в три роки та покладенням обовязків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання і роботи та періодично зявлятися для реєстрації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 306 грн.90 коп. судових витрат за проведення судово-психіатричної експертизи та з обох засуджених в прибуток держави - по 8353 грн.54 коп. за проведення судово-почеркознавчих експертиз та технічних експертиз документів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_3М і ОСОБА_2 визнані винними в тому, що в період часу з квітня по червень 2007 року, працюючи керівником та головним бухгалтером ТзОВ „Автокліма, всупереч інтересам служби, зловживаючи владою і своїм службовим становищем, за змовою між собою та особою, справа стосовно якої виділена в окреме провадження, в м. Луцьку та м. Києві незаконно, шляхом обману, який виразився у складанні та поданні в банківську установу підроблених документів, що містили недостовірні відомості про доходи і кількість працюючих осіб товариства „ Автокліма, заволоділи коштами Київської філії ТОВ „ Банк Фамільний в сумі 705020 грн.

В поданих на вирок апеляціях ОСОБА_2 і Дзюба. В.М, покликаючись на незаконність вироку, доводять, що засуджені безпідставно, без належного зясування всіх фактичних обставин даної справи, у якій судове слідство проведено неповно і не обєктивно, з порушенням судом засад безпосередності дослідження зібраних у справі доказів, що привело до постановлення незаконного вироку, який просять скасувати.

Засуджений ОСОБА_2 просить направити кримінальну справу на додаткове розслідування, а засуджений ОСОБА_3 просить справу закрити за відсутністю в його діях складу злочинів.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати вирок суду щодо засуджених через невідповідність висновків суду , викладених у вироку, фактичним обставинам справи, безпідставністю виправдання ОСОБА_2 за ч. 3 ст.212 та ч. 2 ст. 358 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особам засуджених. Просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 винними у вчиненні злочинів, інкримінованих їм органами досудового слідства, з призначенням остаточного покарання ОСОБА_3 - 7 років позбавлення волі , а ОСОБА_2- 8 років позбавлення волі з позбавленням обох права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські посади строком на три роки.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджених ОСОБА_3М, ОСОБА_2 та прокурора, які підтримали подані апеляції, перевіривши матеріали справи й обговоривши викладене в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України вирок суду має бути законним і обгрунтованим.

Суд обгрунтовує вирок лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні, зазначивши, чому приймає одні докази та відкидає інші, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді всіх обставин справи, керуючись законом.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримав.

Згідно ст. 257 КПК України при розгляді справи суд першої інстанції повинен безпосередньо дослідити всі докази у справі : допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Лише після безпосереднього дослідження доказів у справі суд може послатися на них у вироку на обгрунтування своїх висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, всі докази у ній суд належним чином не дослідив, а частину їх дослідив з порушенням встановленого кримінально процесуальним законом порядку, тобто, суд порушив засади безпосередності дослідження доказів.

Посилаючись у вироку на показання свідків ОСОБА_4 рука С.М, ОСОБА_5, ОСОБА_6В, ОСОБА_7Р, ОСОБА_8В, ОСОБА_9А, ОСОБА_10С, ОСОБА_11Л, ОСОБА_7 мова А.А, ОСОБА_12В, ОСОБА_13І, ОСОБА_14В, ОСОБА_15М, ОСОБА_16В, ОСОБА_17Я, ОСОБА_18В, ОСОБА_19В, ОСОБА_20Н, ОСОБА_21М, ОСОБА_22В, ОСОБА_23У, ОСОБА_24 та інших/ т.30 а.с. 236-238/, даних на досудовому слідстві, як на доказ вини ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у предявленому обвинуваченні, суд не зважив на те, що відповідно до ст. 306 КПК України, зобовязаний був безпосередньо допитати цих свідків в судовому засіданні, яким учасники судового розгляду, в тому числі і підсудні, мали право поставити запитання щодо предявленого їм обвинувачення.

У ст. 306 цього Кодексу передбачено, що оголосити показання свідка та потерпілого, які вони давали під час дізнання чи досудового слідства, суд може з власної ініціативи або за клопотанням учасників процесу в разі наявності істотних суперечностей між зазначеними показаннями, неявки в судове засідання свідків або потерпілих, якщо їх явка з тієї чи іншої поважної причини є неможливою.

Між тим, матеріали справи свідчать, що ряд свідків, показання яких покладено в основу обвинувального вироку в справі, не зявилися через відсутність коштів на проїзд, перебування у відрядженні та інше, що не можна визнати поважними причинами .

За таких обставин доводи, викладені в апеляціях засуджених і при апеляційному розгляді справи про те, що судом порушено безпосередність дослідження доказів у справі, і що вони були позбавлені можливості задати запитання свідкам, на показаннях яких грунтується обвинувачення, що є порушенням їх права на захист, заслуговують на увагу .

Поза увагою досудового слідства і суду залишився допит ОСОБА_25 фактичного власника товариства „ Автокліма у всіх сферах його господарської діяльності, як особи, з яким, за змістом обвинувачення, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за попередньою домовленістю скоїли інкриміновані їм злочини, показання якого у справі відсутні.

Ні досудовим слідством, ні судом першої інстанції не було зясовано, ким були виготовлені довідки про доходи і анкети позичальників, ким підписані кредитні договори і розхідні касові ордери, як не дано відповідної оцінки і твердженням ОСОБА_3 про те, що він ніяких документів на кредитування в банк не подавав, договору поруки не підписував, як не підписував і жодних інших зобовязань від імені товариства „ Автокліма щодо повернення банку „ Фамільний будь-яких грошових сум, а сам договір між банком Фамільний і ТзОВ „ Автокліма про погашення заборгованості по кредитах та гарантійний лист про погашення такої заборгованості за працівників підприємства у 2007 році, який міститься у справі, підписаний директором цього товариства ОСОБА_26

Визнавши засуджених винними у привласненні коштів в особливо великих розмірах і задоволивши позов банку, суд у вироку одночасно вказав, що гроші ОСОБА_2 були передані ОСОБА_25В, який витратив їх на власний розсуд.

Порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 257,323 КПК України колегія суддів вважає істотними порушеннями, які вимагають, відповідно до положень ст. 367 КПК України, повернення справи стосовно ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на новий судовий розгляд, при якому слід в повному обємі дослідити всі зібрані у справі докази, давши їм відповідну правову оцінку з належним вмотивуванням прийнятого процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 5 листопада 2010 року стосовно ОСОБА_3 і ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд із стадії попереднього розгляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ

Вірно: Суддя Т.І.Збитковська