11-кп/775/518/2017(м)
263/5408/16-к

Єдиний унікальний номер 263/5408/16-к Головуючий суддя у суді 1-ої інст.: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/775/518/2017(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області (м. Маріуполь) у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001179 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, судимого:

1) 29 грудня 2004 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя за ч.2 ст.121, ч.3 ст.355, ч.1 ст.129, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

2) 03 березня 2016 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 год., не відпрацьованих,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2017 року, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 березня 2016 року та за правилами складання покарань, передбачених ст.72 КК України, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання до відбуття у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів без конфіскації майна.

Вирішено долю речових доказів.

В с т а н о в и л а:

вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 30 березня 2016 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, переслідуючи мету тимчасового використання транспортного засобу, перебуваючи на станції технічного обслуговування за адресою: вул. Авіаційна, 68 у Центральному районі м. Маріуполя, де він неофіційно працював слюсарем, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «Ауді 80», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме всупереч волі власника автомобіля ОСОБА_9 , скориставшись його відсутністю, проник до салону автомобіля, де за допомогою ключів, переданих йому потерпілим для ремонту зазначеного автомобіля, завів двигун, не маючи законної підстави для користування автомобілем, залишив місце скоєння злочину та керуючи їм почав пересуватися по території Центрального району м. Маріуполя. У той же день, 30 березня 2016 року, біля 20.00 год. автомобіль марки «Ауді 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 зупинили працівники поліції біля автостанції-2 «Південна» у Центральному районі м.Маріуполя.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, страву направити на новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі зазначає, що його вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у ході судового розгляду не доведено, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 190 КК України. Крім того, вважає, що порушено його право на захист у зв`язку з тим, що обвинувальний акт зі зміною обвинувачення йому оголошено без перекладача. Також вказує на те, що судом залишено без розгляду його клопотання щодо деталізації його телефонних дзвінків 30 березня 2016 року задоволення якого могло суттєво вплинути на встановлення істини у справі.

На думку обвинуваченого судом першої інстанції не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що осатаній неодноразово залишав на станції технічного обслуговування свій автомобіль та робив це з довірливих стосунків, також те, що він не мав претензій до нього. Також вказує що під час винесення вироку судом першої інстанції порушено вимоги ч.ч.2,4 ст.17 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований, без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги що його вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у ході судового розгляду не доведено,його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України,що було порушено його право на захист у зв`язку з тим,що обвинувальний акт зі змінами обвинувачення йому оголошено без перекладача. Також вказує на те що судом залишено без розгляду його клопотання щодо деталізації його телефонних дзвінків 30.03.2016 року задоволення якого могло суттєво вплинути на встановлення істини у справі.

На думку засудженого судом першої інстанції не взято до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 про те що осатаній залишив на станції технічного обслуговування свій автомобіль неодноразово та робив це з довірливих стосунків, також те що він не мав претензій до нього. Також вказує що під час винесення вироку судом першої інстанції порушено вимоги ч.ч.2,4 ст.17 КПК України. Доводи на які посилається обвинувачений не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, колегія суддів уважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом,вчинене повторно, суд обґрунтовано послався на наступні докази.

Показання потерпілого ОСОБА_9 згідно яких осатаній 25.03.2016 року під час курування автомобілем марки «Ауді- 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявив неспарвність рульового управлення у зв`язку з чим заїхав на станцію технічного обслуговування по вул. Авіаційна так як проїздив мимо. Після огляду автомобіля представник станціях ОСОБА_11 який займався ремонтом автомобіля, після огляду та перевірки балансування коліс,та огляду рульового управлення,останній заявив що вийшли із ладу рульові тяги, наконечники та рейка. Запевнив що у них є автомагазин і що там є необхідні деталі.

26 березня 2016 року подзвонив ОСОБА_11 повідомив що деталі є і можна приганяти автомобіль він пригнав машину на станцію технічного обслуговування,та передав ОСОБА_11 машину на гроші у сім і 2400 гривень оплату за деталі ремонт тривав у період з 26.03. 2016 року по 30.03. 2016 року.

30 березня 2016 року приблизно о 20 год. 20 хвилин йому подзвонили працівники поліції та повідомили що його машина знаходиться біля автостанції 2 «Південна» і що його треба забрати. Коли він приїхав на місце то там побачив ОСОБА_11 який був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 при цьому йому пояснив, що машину взяв щоб покататися по місту. Він ОСОБА_11 не дозволяв брати машину та виїжджати за межі автостанції де приводився ремонт,домовленості з ОСОБА_11 про необхідність ремонту автомобіля на іншій станції технічного обслуговування не було.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив,що він є власником станції технічного обслуговування, по вул.Авіаційна,68 у Центральному районі м. Маріуполя,з його дозволу, без документального оформлення, на станції з іспитовим строком став проходити стажировку ОСОБА_7 знайомився з обладнанням та повинен був займатися розвалом,сходженням коліс. Від працівників поліції дізнався що ними був затриманий ОСОБА_7 котрий у нетверезому стані, без дозволу потерпілого ОСОБА_9 використовував його автомобіль.

Свідок ОСОБА_13 - інспектор поліції суду пояснив що 30.03.2016 року він разом з напарником у складі екіпажу автопатруля,знаходилися на чергуванні,біля 20 один,наближалися до автостанції -2 «Південна» у Центральному районі м. Маріуполя.,звергунл и увагу на автомобіль марки «Аудіі-80» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,водій якого помітивши патрульну машингу заїхав та територію автостанції та зупинив автомобіль. Вони під`їхали до автомобіля за кермом сидів ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, без водійського посвідчення, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Після перевірки було встановлено що власником транспортного засобу був громадянин ОСОБА_9 на їх дзвінок ОСОБА_14 повідомив що його авто знаходиться на ремонті на станціях технічного обслуговуваня.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що ОСОБА_7 знає з дитинства, разом росли, він є хрещеним батьком його доньки. 30.03.2016 року в обідній час йому позвонив ОСОБА_7 та приехав до за місцем проживания, у двор будинку АДРЕСА_2 на автомобілі марки марки «Ауді-80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , останній,запропонував проїхати з ним а що він погодився. Вони поїхали у район пригородньої автостанції, зі слів ОСОБА_7 дізнався, що він керує автомобілем власник якого довірив ремонт свого автомобіля.

На автостанції приблизно о 16 годині 40 хвилин до них підійшли працівники поліції, яким він пред`явив документ, що посвідчує його особу, у ОСОБА_7 документів не було, у тому числі водійського посвідчення, свідоцтва про реєстрацію того засобу. З`ясувалось, що власник автомобіля не давав повноважень ОСОБА_7 , керувати та розпоряжатится його автомобілем.

Окрім зазначеного, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується сукупністю письмових доказів:

Заявою потерпілого ОСОБА_9 від 30.03.2016 року про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка незаконно заволоділа його автомобілем марки «Ауді 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т.2, а.с.97)

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ,за яким власником автомобіля «Ауді-80» сірого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_9 .

(т.1 , а.с.199 )

Протоколом огляду місця події від 30.03.2016 року та фототаблицею до нього, за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , згідно якого в період часу з 21 години до 21 години 30 хвилин, на території автостанції 2 «Південна» у Центральному районі м.Маріуполя здійснено огляд автомобіля марки «Ауді 80», сірого реєстраційний номер НОМЕР_1 . З приводу знаходження вказаного автомобіля на території ії ОСОБА_7 пояснив, що автомобіль до цього знаходився на станції технічного обслуговування Авіаційна, 68 у м.Маріуполі, але в 13 годин він заволодів автомобілем та став використовувати власних справах. У ОСОБА_7 при собі не було свідоцтва про реєстрацію вказаного К тортного засобу, навпаки його пред`явив ОСОБА_9 (т.І, а.с.38-41)

Постановою слідчого від 30.03.2016 року автомобіль марки «Ауді 80», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 долучений до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказук та переданий власнику ОСОБА_9 під цілісну розписку.(т.І, а.с.42-43)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 1.04.2016 року, фототаблицею до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , згідно якого останній продемонстрував обставини за якими він -30.03.2016 року заволодів автомобілем марки «Ауді 80», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився на станції технічного обслуговування по вул.Авіаційна, 68 у м.Маріуполі, де він проходив стажировку.

Потерпілий ОСОБА_9 залишив йому вказаний автомобіль, який він збирався відремонтувати. Приблизно біля 13 години він завів двигун автомобіля та без дозволу ОСОБА_9 став пересуватися на ньому по території Центрального району м. Маріуполя. Також він вказав на кафе «Пікнік» біля якого припарковав автомобіль, зайшов до кафе випив 50 гр. горілки, в подальшому до нього підійшли працівники поліції. (т.І, а.с.46-52)

Зі справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_7 постановою Жовтневому районному суду міста Маріуполя від 29.04.2016 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 ч. І КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування аортними засобами на строк 1 рік без оплатного вилучення транспортного засобу, за керування ним з ознакам сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_16 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі -510 гривень,за керуванням ним автотранспортним и засобом без посвідчення водія. ( т.2 ас. 93).

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених судом обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчинені дій, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом.,вчинене повторно,тобто його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України.

Твердження засудженого ОСОБА_7 про відсутність в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, є безпідставними та розцінюються як спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Доводи засудженого про те мало місце порушення його права на захист є безпідставними на не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 є громадянином України,уродженцем міста Маріуполя,останній не повідомляв слідчому що він не розуміє українську мову. 31.03.2016 року ОСОБА_11 подано слідчому заяву про те що він не потребує послуг захисника,що це не пов`язано з його матеріальним становищем,та він має намір захищати свої права самостійно.

В ході судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання про залучення захисника і це клопотання суд задовольнив.( т.1 а.с. 121 )

Крім того ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.04.2017 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 від 27.03. 2017 року про залучення до участі у кримінальному провадженні перекладача зі знанням російської мови.

19.04.2017 року до суду надійшла заява обвинуваченого про те, що необхідність письмового перекладу процесуальних документів під час судового розгляджу російською мовою відсутня оскільки у кримінальному провадженні залучено перекладача. ( т. 2 а.с.18).

У судовому засіданні від 26.06.2017 року,яке проведено за участю захисника ОСОБА_17 , перекладача ОСОБА_18 ,прокурором оголошено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, обвинуваченому роз`яснено суть змінено обвинувачення, на що останній заявив що обвинувачення йому зрозуміле,покази він буде давати після допиту свідків. ( т.2 а.с. 55)

Наведене свідчить про те що судом першої інстанції право обвинуваченого на захист порушено не було.

Відмова суду в задоволенні клопотання про отримання деталізації телефонії дзвінків здійснених ОСОБА_7 30.03. 2016 року не має значення для встановленні істини по справі та не впливає на повноту судового розгляду кримінального провадження у зв`язку з тим, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених судом обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчинені дій, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом.,вчинене повторно,тобто його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував характер, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, особу ОСОБА_19 , який раніше судимій, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання; встановивши обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; правомірно призначивши обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Під час розгляду даного кримінального правопорушення порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для зміни чи скасування вироку по справі не встановлено.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.03.2016 року по 20.06. 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі включно,а з 21.06.2017 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ _______________ _________________ ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4