Номер провадження: 11-кп/785/1245/17
Номер справи місцевого суду: 520/440/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 та цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу від 14.09.2017 року про повернення цивільного позову тавирок Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2017 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве Донецької області, громадянина України, не одруженого, працюючого на посаді слюсаря в ТОВ ВКК «Унітех», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

встановив:
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі п. «в» ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», в редакції закону від 06.09.2017 року, ОСОБА_7 звільнено від відбування основної міри покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки визнано необхідним виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 2340 грн. 30 коп. на користь держави.

Окрім того, ухвалою суду першої інстанції від 14.09.2017 року, позовну заяву ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, повернуто позивачам на підставі ст. 121 ЦПК України.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 15.05.2015 року, близько 00 год. 20 хв., він, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_12 , здійснював рух у крайній правій смузі проїзної частини вул. Космонавта Комарова, з боку проспекту Маршала Жукова в напрямку вул. Генерала Петрова в м. Одесі зі швидкістю близько 61,8 км/год.
В цей час, навпроти будинку №10/1, на проїзну частину автодороги вийшов пішохід ОСОБА_13 , який став перетинати проїзну частину вул. Космонавта Комарова в бік будинку №11/1, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ 1102», яким керував обвинувачений.
Під час руху автомобіля по проїзній частині вул. Космонавта Комарова, яка була освітлена ліхтарями вуличного електроосвітлення, наближаючись до ділянки де розташовані будинки АДРЕСА_3 , обвинувачений, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для руху, пішохода ОСОБА_13 , водій ОСОБА_7 , діючи необережно, порушивши вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив належних та своєчасних заходів для зниження швидкості автомобіля до безпечної, аж до повної зупинки, проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух автомобіля у зазначеному режимі, в результаті чого скоїв наїзд центральною передньою частиною кузову керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_13 .
Внаслідок зазначених дій обвинуваченого, пішоходу ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження: а) закрита травма грудної клітини у вигляді переломів правих 6-10-го ребер по задній пахвовій лінії і 1-го по навколохребцевій пахвовій лінії, розтрощення і крововиливи м`яких тканин грудної клітки, крововиливу в корені легень, під зовнішню оболонку серця, синець грудної клітини; б) травма кінцівок у вигляді синців лівої верхньої кінцівки, перелому нігтьової фаланги першого пальця лівої кисті, синця правої гомілки по зовнішній поверхні (на висоті 39 см від підошовної поверхні стоп), крововиливи в м`які тканини правої гомілки на зовнішній поверхні стоп), синця правого гомілковостопного суглоба на зовнішній поверхні (на висоті 5 см від підошовної поверхні стоп), синця лівого колінного суглоба на внутрішній поверхні (на висоті 45 см від підошовної поверхні стоп), синця на передній поверхні лівої гомілки (на висоті 38 см від підошовної поверхні стоп) , саден лівого колінного суглоба на передній поверхні (на висоті 45 см і 46 см від підошовної поверхні стоп), які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_13 знаходиться в прямому причинному зв`язку із закритою травмою грудної клітини у вигляді множинних переломів правих ребер з розтрощенням і крововиливом м`яких тканин грудної клітки. Дана травма ускладнилася розвитком жирової емболії (до 20 жирових ембол) судин легенів, яка і стала безпосередньою причиною смерті. Таким чином, смерть ОСОБА_14 знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП, від яких 18.05.2015 року настала його смерть в медичному закладі.
В апеляційній скарзі, потерпілий ОСОБА_11 та цивільні позивачі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зазначили, що вважають ухвалу суду першої інстанції від 14.09.2017 року, якою їх позовну заяву до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, безпідставно повернуто,навівши наступні мотиви:

- суд першої інстанції допустив грубе порушення процесуального законодавства, адже кримінальний процесуальний закон передбачає можливість подачі цивільного позову в рамках кримінального провадження не тільки потерпілим, а будь-якою особою, якій кримінальним правопорушенням було завдано матеріальної та/або моральної шкоди;

- суд першої інстанції не врахував, що з позовною заявою вони звернулись у передбачений ч. 1 ст. 128 КПК України, строк;

- суд першої інстанції не врахував також, що ст.ст. 118-119 ЦПК України не встановлено обмежень для відкриття провадження у справі з тих підстав, що у справі залучений неналежний відповідач, адже суд має право своєю ухвалою залучити належного відповідача. До того ж, ч. 1 ст. 128 КПК України передбачає можливість пред`явлення цивільного позову безпосередньо до підозрюваного, обвинуваченого, а, повернувши цивільний позов, суд, фактично, незаконно обмежив права цивільних позивачів в рамках кримінального провадження;

За таких обставин, вирок суду першої інстанції, яким не вирішений цивільний позов, вважають незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на такі доводи, потерпілий та цивільні позивачі просять:

- скасувати ухвалу суду першої інстанції від 14.09.2017 року про повернення їх позовної заяви до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди;
- змінити вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову і стягнути з обвинуваченого: на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 70000 грн. та витрати на її утримання у розмірі 800 грн. щомісячно - довічно; на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 10317,55 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000 грн.; на користь ОСОБА_10 - моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Заслухавши доповідача, цивільних позивачів, які підтримали свою апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, обвинуваченого та захисника які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю дослідженими судом першої інстанції доказами, аналіз яким наданий у мотивувальній частині вироку (а.с. 118-120) і ніким не заперечується, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діяннямзавдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дійсно, до початку судового розгляду, потерпілим ОСОБА_11 та цивільними позивачами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був заявлений до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, ухвалою суду першої інстанції від 21.08.2017 року, позовну заяву ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме:ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є потерпілими у кримінальному провадженні; страхова компанія «СТ Домінанта» не залучена у якості цивільного відповідача.
Цивільним позивачам був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, але вимоги ухвали суду першої інстанції не були виконані, тому цивільний позов з додатками був повернутий позивачам.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дотримався приписів ст.ст. 128, 129 КПК України, є слушними з огляду на таке.

Висновок суду першої інстанції в ухвалах від 21.08.2017 року та від 14.09.2017 року стосовно того, що у якості цивільного відповідача не притягнута страхова компанія «СТ Домінанта», суперечить роз`ясненнями, які містяться у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року по справі № 6-192цс16, згідно з якими, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Окрім того, відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 права на пред`явлення цивільного позову, є передчасним.
Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пунктом другим частини першої статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Отже, з мотивів, наведених вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга цивільних позивачів підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 14.09.2017 року про повернення цивільного позову, підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти рішення по суті цивільного позову, оскільки судом першої інстанції зазначений позов не розглядався та по ньому не було ухвалене відповідне рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга в частині зміни вироку суду першої інстанції є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.127, 128, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд-

ухвалив:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 та цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині оскарження ухвалиКиївського районного суду м. Одеси від 14.09.2017 року про повернення цивільного позову -задовольнити частково.

УхвалуКиївського районного суду м. Одеси від 14.09.2017 року про повернення цивільного позовупотерпілого ОСОБА_11 та цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - скасувати та призначити новий розгляд цивільного позову у суді першої інстанції за нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 та цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині оскарження вироку Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2017 року відносно ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2017 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4