Дата документу Справа № 310/23/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/23/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1181/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 119 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 травня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, який має професійну технічну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та засуджено до 4 років обмеження волі.
Вироком постановлено стягнути з ОСОБА_7 :
- на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 12672,19 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., у відшкодування процесуальних витрат 8000 грн.;
- на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 29699,77 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., у відшкодування процесуальних витрат 2000 грн.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 29.10.2016 р., приблизно о 20 годині, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні кафе бару «Наливайка», розташованого по вул. Волонтерів, 51В в м. Бердянську Запорізької області, при зустрічі з ОСОБА_12 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними, не бажаючи та не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_12 від своїх дій, хоча повинен був і міг передбачити падіння від нанесення удару і настання від цього суспільно небезпечних наслідків у виді його смерті, оскільки бачив, що ОСОБА_12 перебував у нетверезому стані, а тому легко міг втратити рівновагу та впасти, ударившись головою об підлогу, діючи в стані злочинної недбалості, умисно наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в обличчя в область верхньої губи, від якого ОСОБА_12 не втримався на ногах та впав спиною назад, при цьому вдарився правою стороною потилиці об підлогу, вкриту кахельною плиткою.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 ОСОБА_12 були спричинені згідно висновку експерта № 335 від 10.12.2016 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми голови, з крововиливом в м`які тканини потиличної області справа; перелому потиличної кістки справа з крововиливом під оболонки головного мозку, забоєм речовини лівої півкулі головного мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, а також тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та рани на слизовій оболонці верхньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В цей же день через отримані тілесні ушкодження ОСОБА_12 було госпіталізовано до комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об`єднання», де 03.11.16 р. о 14 годині 55 хвилин настала його смерть.
Виходячи із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, вважає призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.
Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та застосувавши положення ст.ст. 69,75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
На підтримку своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, розкаявся та просив суд суворо його не карати. Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на теперішній час має захворювання вуха, матеріальну шкоду потерпілим намагався відшкодувати, однак потерпіли відмовилися, раніше не судимий, допомагав слідству і суду встановити істину по справі, наміру ухилятися від слідства та суду чи перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність не має.
В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
Вважає, що суд допустив невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, закону України про кримінальну відповідальність, а також не дотримався вимог, передбачених ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 2 лютого 2017 року про призначення судового розгляду кримінального провадження, свої заперечення на неї викладає в апеляційній скарзі на вирок в порядку ч. 2 ст. 392 КПК України.
Зазначає, що в ході підготовчого судового засідання ним та потерпілим ОСОБА_9 були подані клопотання про повергнення прокурору обвинувального акту через його невідповідність вимогами ст. 291 КПК України. Вважає, що формулювання обставин, викладених в обвинувальному акті, є суперечливим, не конкретним та порушує права обвинуваченого на захист. Суд ухвалою від 2 лютого 2017 року відмовив в задоволенні зазначених клопотань та призначив справу до розгляду. Вважає, що вказана ухала є необґрунтованою, так як викладені в ній висновки є формальними та не обґрунтованими належним чином.
Як на порушення норм процесуального законодавства посилається на те, що суд не звернув уваги на порушення вимог КПК України при зверненні до суду з обвинувальним актом, не навів жодного аргументу, щодо позиції потерпілих про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого.
Крім того, вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, а саме судом не враховані встановлені в ході судового розгляду обставини, що повинні вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.
Вказує, що суд неправильно вирішив цивільні позови потерпілих. Так, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування морально шкоди в розмірі 115 000 грн., проте суд безпідставно частково задовольнив вказані позовні вимоги ОСОБА_10 на суму 100 000 грн., вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 суд не взяв до уваги належним чином глибину душевних страждань, зміну звичайного способу життя, понесені психологічні переживання, не дотримався принципів розумності та справедливості.
В запереченнях на апеляційні скарги прокурор вважає, що задоволенню вони не підлягають, підстав для скасування вироку та зміни засудженому покарання немає. Всі доводи представника потерпілого перевірені судом, кваліфікація дій ОСОБА_7 є правильною, а всупереч доводів апеляційної скарги захисника, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогами закону.
В апеляційному суді:
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих. Обвинувачений ОСОБА_7 також пояснив, що у вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілих, завдавши один удар, не розраховував на настання таких тяжких наслідків.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 , а також потерпілий ОСОБА_9 підтримали свою апеляційну скаргу, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вирок суду просили скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Потерпілий ОСОБА_9 також пояснив, що ОСОБА_7 , маючи високий рівень спортивної підготовки, був впевнений в тому, що після нанесення удару потерпілий впаде на підлогу та отримає тяжкі тілесні ушкодження, тому вважає, що його дій повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
Прокурор в судовому засіданні висловив заперечення як проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, так і проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих. Оскільки в суді встановлено та доведено належними доказами, що дійсно потерпілий впав від удару, нанесеного обвинуваченим, але смерть його настала не від удару, а від тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим від падіння, вважав єдиною вірною кваліфікацією дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 119 КК України. Призначене судом обвинуваченому покарання вважав необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, але вважав, що суд мав стягнути у відшкодування моральної шкоди кошти в більшому розмірі.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілих, та потерпілого ОСОБА_9 , прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. У відповідності до частини 2 цієї статті суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог виключно в разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, вірно встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, виклавши їх у вироку, та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Статтею 337 КПК України визначено межі судового розгляду.
Так, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд першої інстанції здійснив судовий розгляд в межах обвинувального акту, відповідно до якого ОСОБА_7 обвинувачувався за ч. 1 ст. 119 КК України. В ході судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення та не висував додаткового.

Прокурором неодноразово розглядалися клопотання потерпілого ОСОБА_9 про зміну кваліфікації діяння ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 119 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, які були залишені без задоволення як безпідставні (а.с. 40, 147-149).

Крім того колегія суддів погоджується з кваліфікацією вчиненого ОСОБА_7 злочину саме за ч. 1 ст. 119 КК України з огляду і на надані суду першої інстанції та належним чином оцінені докази.

Зокрема в суді першої інстанції встановлено, що обвинувачений наніс потерпілому один удар, від якого той впав, вдарившись головою о підлогу, вкриту кахельною плиткою.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експера № 355 від 10 грудня 2016 року смерть ОСОБА_12 настала від закритої тупої травми голови, що супроводжувалась крововиливом в м`які тканини потиличної частини волосистої частини голови справа. Черепно-мозкова травма прижиттєва, утворилась незадовго до надходження потерпілого до стаціонару, від травмуючого впливу тупого предмету за механізмом удару, садно на чолі утворилась у той же час, за механізмом удар-ковзання, має ознаки легкого тілесного ушкодження та у причинному зв`язку із настанням сперті не перебуває. Крововилив і рана на слизовій оболонці верхньої губи утворилися прижиттєво від травматичного впливу тупого предмета за механізмом удару, удар-здавлювання з точкою докладання в область верхньої губи з напрямком травмуючої сили спереду назад має ознаки легкого тілесного ушкодження, в причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває. З огляду на локалізацію і характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі, а також дані медичної документації, не можна виключити падіння навзнак з положення стоячи після надання тілу прискорення удару в область верхньої губи і ударом потиличної частиною на площину (а.с. 134-139).

Виявлені у потерпілого та описані у наведеному вище висновку експерта тілесні ушкодження цілком узгоджуються з механізмом їх утворення, а саме внаслідок завдання одного удару та падіння потерпілого на підлогу, вкриту кахелем, які продемонстрував обвинувачений під час проведення 18 листопада 2016 року слідчого експерименту (а.с. 109-111).

За таких обставин доводи апеляційної скарги представників потерпілого щодо неправильної кваліфікації судом дій обвинуваченого є безпідставними.

Всупереч доводів апеляційної скарги ухвала суду першої інстанції про призначення справи до судового розгляду від 2 лютого 2017 року відповідає вимогам ст.ст. 314-316, 374 КПК України, в ній викладені мотиви з яких суд прийшов до висновку про відповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України, встановив відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 341 КПК України, та відповів на доводи клопотань потерпілих про невідповідність обвинувального акту вимогами КПК України.
Так, суд в ухвалі зазначив, що на стадії підготовки справи до судового розгляду суд не має права встановлювати обставини, які підлягають встановленню лише в ході судового розгляду, а саме про наявність чи відсутність складу злочину, наявність чи відсутність кваліфікуючих ознак, правильність кваліфікації тощо (а.с. 49).
Також не є слушними доводи апеляційної скарги представника потерпілих про те, що викладені в обвинувальному акті обставини за своїм змістом є суперечливими та неконкретними, що є порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки обвинувачений та його захисник в ході підготовчого судового засідання та в ході розгляду пояснювали, що вони розуміють зміст обвинувачення, тим більш, що в апеляційній скарзі представника потерпілих ставиться питання про необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.

Що стосуються доводів апеляційної скарги про неправильне вирішення цивільного позову потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до ст. 368 КПК України обґрунтував розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, врахував ступінь та глибину моральних страждань, які потерпілі понесли у зв`язку із смертю близької людини та з урахуванням вимог розумності і справедливості правильно визначив розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до журналу судового засідання від 24 лютого 2017 року обвинувачений ОСОБА_7 визнав позови потерпілих в частині матеріальної шкоди в повному обсязі, в частині моральної частково (а.с. 63 зв.б.). Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги представника потерпілого про визнання обвинуваченим позову в цій частині в повному обсязі та неправильне вирішення позову ОСОБА_13 щодо відшкодування моральної шкоди.
Крім того, приймаючи рішення за наслідком розгляду апеляційної скарги представника потерпілих апеляційний суд виходить із вимог ст. 404 КПК України, яка визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог лише, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Апеляційна скарги адвоката ОСОБА_11 містить вимогу щодо скасування вироку відносно ОСОБА_7 з призначенням нового судового розгляду.

Проте, визначених законом, а саме п.п. 2 - 7 ч. 2 ст. 412, ст. 415 КПК України, підстав для скасування вироку в апеляційній скарзі не наведено.

Оскільки в апеляційній скарзі представника потерпілих ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд позбавлений права вийти за межі апеляційних вимог, та погіршити становище ОСОБА_7 у спосіб, запропонований адвокатом ОСОБА_11 , тому колегія судів не знаходить підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги представника потерпілих.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів доходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, його тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, взяв до уваги досудову доповідь органу з питань пробації, згідно до якого цей орган вважає можливим перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства (а.с. 55-56), також суд врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі.
Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував і обставини, які пом`якшують покарання та полягають у визнанні вини, щирому каятті та активному сприянні розкриттю вчиненого ним злочину.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді обмеження волі з його реальним виконанням і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжким наслідкам вчиненого та даним про особу обвинуваченого, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4