Ухвала
іменем україни
01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000513 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2017 року.
Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Свобідне Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 червня 2016 року близько 23 год 30 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, на автодорозі М19 сполученням «Ягодин Ковель Чернівці Мамалига», що на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, незаконно, відкрито, тримаючи в руках викрутку, погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 21011» д.н.з. « НОМЕР_1 », чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 17 240,10 грн., а також цього ж дня, близько 23 год. 40 хв., за тих же обставин, погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів майном, яке належало ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 1460 грн.
В подальшому за тих же обставин відкрито викрав із рук потерпілого ОСОБА_7 документи на автомобіль марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 », а саме свідоцтво про реєстрацію ТЗ та страховий поліс.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2017 року зазначений вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК, та призначено ОСОБА_6 покарання: за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. В решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК безпідставно застосовано положення ст. 69 КК, оскільки враховані судом обставини, а саме посередня характеристика ОСОБА_6 за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Поряд з цим апеляційний суд у вироку не мотивував, яким чином встановлені обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину. Неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку прокурора, призвело до призначення м`якого покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК, та призначив йому, застосувавши положення ст. 70 КК, остаточне покарання з подальшим звільненням від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. В обґрунтування наводив доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, а саме зазначав, що наведені у вироку обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування завданих збитків), лише характеризують ставлення особи до вчинених злочинів. Також зазначав, що суд не надав належної оцінки обставинам та наслідкам кримінального правопорушення, тому, що обвинуваченим вчинено два умисні тяжкі корисливі злочини у стані алкогольного сп`яніння, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює. Просив апеляційний суд ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК ОСОБА_6 остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

В подальшому до зазначеної апеляційної скарги заступником прокурора області були подані зміни, в яких порушувалось питання про призначення апеляційним судом ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в межах, визначених ст. 404 КПК, та у порядку, встановленому ст. 405 КПК, дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 є обґрунтованими, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалив свій вирок в цій частині.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом положень ч. 1 ст. 66 КК при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, у тому числі, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Апеляційний суд, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, корисливий мотив їх вчинення, те, що обвинувачений перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину та батька інваліда ІІ групи, думку потерпілого, який покладався на розсуд суду, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданих збитків, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, також апеляційний суд врахував, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця роботи і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

За змістом вимог ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Апеляційний суд, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, а також дані про особу обвинуваченого (його молодий вік, поведінку за місцем проживання, міцність його соціальних зв`язків, наявність на його утримання малолітньої дитини, батька-інваліда ІІ групи), дійшов висновку про можливість застосування при призначенні покарання за ч. 2 ст. 289 та ч. 2 ст. 186 КК положень ст. 69 КК та призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями вказаних статей.

Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Висновки апеляційного суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання, у тому числі і щодо застосування ст. 69 КК, є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Вважати ці висновки необґрунтованими і сумнівними у колегії суддів суду касаційної інстанції підстав немає.

Доводи, наведені прокурором в касаційній скарзі, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3