05 квітня 2018 р. Справа № 631/2134/15-к провадження № 1-кп/632/77/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайський обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000636 від 31 жовтня 2014 року

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
З прокуратури Харківської області до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки вважає, що цей документ складений згідно з вимогами КПК України, підстав для закриття провадження, його зупинення або повернення прокуророві немає.

Потерпілий ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про дату та час його проведення належним чином, надав суду телефонограму про неможливість з`явитися та просив провести підготовче судове засідання за його відсутності, заяви про відкладення засідання до суду не подав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти призначення справи до судового розгляду, вважав, що обвинувальний акт складений із порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не повністю викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, зокрема формулювання обвинувачення є неконкретним, оскільки залишається незрозумілим чи є травми на тілі ОСОБА_9 причиною смерті потерпілого, що порушує право на захист його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні також вважав не можливим призначення судового розгляду та підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши думку прокурора, який висловився проти повернення обвинувального акту, захисника та обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання обвинувального акту та протокол роз`яснення права на суд присяжних, суд доходить висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч.1 ст.289, п.6 ч.2 ст.115 КК України було повернуто до Прокуратури Харківської області для усунення недоліків, через його невідповідність вимогам КПК України, зокрема неконкретність викладу формулювання обвинувачення та як наслідок порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року, ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 26.04.2017 року було залишено без змін та зазначено, що право прокурора змінити обвинувачення в суді не позбавляє його обов`язку перевірити обвинувальний акт на відповідність положенням КПК України при його затвердженні чи складанні, а суд не позбавляє обов`язку, під час підготовчого судового засідання перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України і в разі, якщо встановлено, що цих вимог не дотримано, то положення п.3 ч.3 ст.314 КПК України покладають на суд обов`язок повернути обвинувальний акт прокурору.

Не усунувши недоліків обвинувального акту, вказаних в ухвалі Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року, прокурор спрямував обвинувальний акт до суду.

Обвинувачення жодним чином не було конкретизовано, лише було доповнено перелік тілесних ушкоджень згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, виявлених на трупі ОСОБА_9 , з посиланням на неможливість встановити причину смерті.

В іншому ж обвинувальний акт залишився не змінним, усі його недоліки, зазначені судом при поверненні для доопрацювання залишилися не усунутими.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема ст. 291 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити певні дані, серед яких анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому при обвинуваченні особи у вчиненні умисного вбивства, доказуванню підлягають причина смерті, тяжкість і характер тілесних ушкоджень, від яких настала смерть і ці обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений в п. «а» ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997р., де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України, затвердженого 05 березня 2018 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя прокуратури Харківської області ОСОБА_10 , вищезазначені вимоги закону не виконані. Зокрема, формулювання обвинувачення є неконкретним.

Як вбачається з розглядуваного обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 , щонайменше три удари в область голови, ребром тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею. Внаслідок вище вказаних протиправних дій потерпілому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 539-КЕ/2017 від 08.02.2018, заподіяно наступні тілесні ушкодження: тупа травма голови у вигляді осколкового перелому кісток склепіння черепа на межі правої тім`яної і потиличної кісток з розривом твердої мозкової оболонки, лінійного перелому в області задньої черепної ямки, тріщини, що виходить від зовнішнього краю осколкового перелому і розповсюджується через луску правої скроневої кістки на праву передню черпну ямку з наявністю двох забитих ран в лівій тім`яній області і однієї забитої рани в тім`яно-потиличній області, яка належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Значні гнильні зміни трупа не дозволяють достовірно встановити причину смерті ОСОБА_9 .

Суд вважає, що таке формулювання обвинувачення за ст.115 КК України є неконкретним, оскільки з нього не можливо встановити, що смерть потерпілого перебуває в безпосередньому причинному зв`язку із заподіяними йому ушкодженнями. Обвинувачення складено таким чином, що залишається незрозумілим чи є виявлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження причиною смерті потерпілого, оскільки причиною смерті можуть бути саме конкретні тілесні ушкодження, а не удари.

Як зазначено в обвинувальному акті «у невстановленому під час досудового розслідування місці, ОСОБА_7 взяв в борг у свого знайомого ОСОБА_9 на власні потреби, грошові кошти у сумі одна тисяча доларів США…» « 29 жовтня 2014 року, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, зустрівся з ОСОБА_9 , та у проміжок часу з 18.12 до 19.40, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на території Нововодолазького району Харківської області, точне місце в ході досудового розслідування не встановлено…», «…перевіз на невстановленому під час досудового розслідування транспортному засобі, труп ОСОБА_9 на територію кар`єру ПАТ «Новоселівський Гірничо-збагачувальний комбінат».

Встановлені комісійною експертизою №539-КЕ/2017 від 08.02.2018 тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Однак причина смерті ОСОБА_9 не встановлена, як не встановлено і причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_9 . В експертизі лише висловлено припущення можливості настання смерті в результаті спричинення тупої травми голови.

Дані невстановлені обставини обов`язкові для встановлення і для кваліфікації кримінального правопорушення за ст.115 КК України.

В частині обвинувачення за ч.1 ст. 289 КК України в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 «29.10.2014, у проміжок часу з 18.12. до 19.40, точний час під час досудового розслідування не встановлено, знаходячись на території Нововодолазького району Харківської області, точне місце не встановлено… незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем Geely Emgrand х7 д/н НОМЕР_1 », « через декілька днів, на початку листопада 2015 року, точна дата під час досудового слідства не встановлена, ОСОБА_7 прибув до домоволодіння ОСОБА_11 , забрав раніше залишений автомобіль Geely Emgrand х7 д/н НОМЕР_1 …»

Таке формулювання обвинувачення також є неконкретним, оскільки з нього не вбачається час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.289 КК України.

Окрім того, обвинувальний акт містить суттєві протиріччя. Зокрема не зрозуміло, як ОСОБА_7 міг забрати автомобіль Geely Emgrand х7 д/н НОМЕР_1 в листопаді 2015 року з домоволодіння ОСОБА_11 , при тому, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, огляд вказаного автомобіля за адресою АДРЕСА_2 було проведено органом досудового слідства 17.02.2015 року.

Вказана неконкретність обвинувачення та протиріччя, тягнуть за собою порушення права обвинуваченого на захист, зокрема, передбаченого ст.42 КПК України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, а також на визначення підсудності кримінального провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст. 291 КПК України, не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, яка є частиною законодавства України, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, у чому вона обвинувачується.

Неконкретність викладу формулювання обвинувачення унеможливлює якісно, повною мірою здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на що також звернув увагу Апеляційний суд Харківської області при постановленні ухвали від 10 жовтня 2017 року.

Також суд уважає, що зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону, позбавляє суд у подальшому виконати вимоги ст. 348 КПК України, зокрема роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що у свою чергу унеможливлює забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, а тому підлягає поверненню прокуророві, для приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 9, 291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000636 від 31 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 289, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, разом з долученими до матеріалів кримінального провадження документами, повернути до Прокуратури Харківської області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня оголошення.

Суддя:ОСОБА_1