Справа № 750/4828/16-к
Провадження № 1-кп/750/101/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2017 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Чернігова у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю: секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
у справах дітей ОСОБА_17
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Півці Чернігівського р-ну Чернігівської області, громадянина України, не судимого, мешканця АДРЕСА_1
за підозрою вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької обл., громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України, тимчасово мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_3
за підозрою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Чапаївка Золотонішського р-ну Черкаської обл., громадянина України, мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_4
за підозрою вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
1. У кінці листопада 2014 року в нічний час неповнолітній ОСОБА_16 , діючи умисно, шляхом злому дверей, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав металевий плуг вартістю 450 гривень, що належить ОСОБА_18 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
2. На початку лютого 2015 року в нічний час ОСОБА_16 , діючи умисно та повторно, шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав ножівку вартістю 80 гривень, ножівку по металу вартістю 100 гривень, молоток вартістю 30 гривень, сокиру вартістю 50 гривень, які належать ОСОБА_19 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 260 гривень.
3. У середині лютого 2015 року у нічний час неповнолітній ОСОБА_16 , діючи умисно та повторно, шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно викрав дві товстостінні металеві труби діаметром 100 мм вартістю 300 гривень кожна, дві тонкостінні металеві труби діаметром 120 мм вартістю 250 гривень кожна, які належать ОСОБА_20 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1100 гривень.
4. У березні 2015 року у нічний час неповнолітній ОСОБА_16 , діючи умисно та повторно, шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_8 , звідки таємно викрав пічну плиту на дві конфорки вартістю 1000 гривень, двоє пічних дверей вартістю 500 гривень кожна, колосник вартістю 700 гривень, бідон алюмінієвий ємністю 40 літрів вартістю 322 грн. 82 коп. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 05 січня 2016 року, п`ятнадцять мідних труб діаметром 0,5 дюйма вартістю 400 гривень кожна, ножівку по металу вартістю 70 гривень, совок вартістю 80 гривень, кухонний ніж вартістю 60 гривень, миску емальовану вартістю 100 гривень, десять будівельних скоб вартістю 50 гривень кожна, які належать ОСОБА_8 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 9 832 грн. 82 коп.
5. У середині червня 2015 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та неповнолітній ОСОБА_16 , діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб, з метою примушування потерпілого ОСОБА_9 до виконання цивільно-правових зобов`язань шляхом повернення грошового боргу в сумі 50 грн., пошкодивши запираючий пристрій вхідних дверей, проникли до будинку АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_9 та його мати ОСОБА_21 . При цьому ОСОБА_15 , погрожуючи застосуванням до потерпілого ОСОБА_9 кухонного ножа, якого утримував у руці, висловив вимогу останньому про негайне повернення грошей у сумі 50 грн., які він передав йому близького години до цього для придбання спиртного, а ОСОБА_22 в цей час утримував рукою ОСОБА_21 . Сприйнявши реальність погрози застосування ножа і насильства щодо ОСОБА_9 , його бабуся ОСОБА_10 повернула вимагачам 50 грн.
6. У середині червня 2015 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_16 , в ході спільного з ОСОБА_15 та ОСОБА_14 примушуванні потерпілого ОСОБА_9 до виконання цивільно-правових зобов`язань шляхом повернення грошового боргу в сумі 50 грн., діючи поза межами домовленості між учасниками щодо обсягу злочинних дій, відкрито заволодів належним ОСОБА_9 мобільним телефоном «GSmart F180» вартістю 258 грн. 83 коп., визначеному висновком судово-товарознавчої експертизи № 48 від 05 січня 2016 року.
7. 29 червня 2015 року близько 23 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_16 , діючи умисно та повторно, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Востришева» по вул. Ворошилова (нині вул. Олександрівська) у м. Чернігові, відкрито викрав мобільний телефон марки «Нокіа-1280» вартістю 197 грн. 16 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 05 січня 2016 року, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 по епізоду примушування потерпілого ОСОБА_9 до виконання цивільно-правових зобов`язань були кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України,
як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло. Крім того, дії ОСОБА_15 по цьому ж епізоду кваліфіковані за ч. 1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, а саме, не визнав винуватості за ч. 3 ст. 187 КК України щодо потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відмовився від дачі свідчень, на запитання відповів, що прийшли забирати лише гроші, які ОСОБА_15 дав ОСОБА_9 , а телефон він забрав за власним бажанням без будь чиєї вказівки.
Обвинувачений ОСОБА_22 винуватість у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 187 КК України не визнав та суду пояснив, що у червні 2015 року приїхав у м. Чернігів у гості до ОСОБА_23 з якою проживав до 2012 року і мають двох спільних малолітніх дітей. ОСОБА_23 на той час уже проживала з ОСОБА_15 . В середині червня 2015 року близько 19 год. до будинку АДРЕСА_2 , де він був разом з ОСОБА_15 , прийшли з пляшкою горілки ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , яку вони втрьох випили, ОСОБА_15 пив лише пиво. Коли спиртне закінчилось, ОСОБА_15 дав свої гроші в сумі 50 грн. ОСОБА_9 на придбання спиртного, однак той не повернувся. Було вже близько 23 год. і він, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не дочекавшись спиртного, пішли по АДРЕСА_2 . Проходячи мимо будинку ОСОБА_9 , який проживав неподалік, побачили у будинку світло від телевізора, та вирішили зайти. Ніякої домовленості між ними з приводу проникнення до будинку чи заволодіння чужим майном не було. У дворі ОСОБА_16 підійшов до вікна та постукав, ОСОБА_15 стукав у двері, а він стояв на порозі. ОСОБА_9 на прохання вийти та повернути гроші відмовився відчиняти двері, тоді ОСОБА_15 потягнув їх за ручку на себе і вони відчинилися. В прихожій у дверях до будинку стояв ОСОБА_9 та почав висловлювати обурення з приводу їх приходу. На запитання ОСОБА_15 , чи купив він горілку, ОСОБА_9 відповів відмовою, а на вимогу повернути гроші, відповів, що грошей у нього немає. Тоді ОСОБА_16 штовхнув його і, падаючи в кімнату, ОСОБА_9 механічно схопив ОСОБА_15 за одяг рукою та удвох упали на підлогу. ОСОБА_16 зайшов до кімнати та схопив щось зі столу і вибіг на вулицю, а потім повернувся. Коли ОСОБА_15 з ОСОБА_9 піднімалися з полу, його мати ОСОБА_21 щось говорила та намагалась втрутитись, але він зупинив її, поклавши їй руку на плече, та попросив: «Алла, не встрявай». Тілесних ушкоджень ні ОСОБА_9 , ні його матері він не наносив, тримав ОСОБА_21 не більше пів хвилини, скоріше за все, з міркувань її ж безпеки. Першим з будинку вийшов він, за ним ОСОБА_16 і ОСОБА_15 . Останніми з будинку вийшли ОСОБА_9 та його мати, просили повернути те, що ми у них забрали, але не знав, що саме. Пізніше дізнався, що ОСОБА_16 забрав з будинку мобільний телефон. ОСОБА_10 , бабуся ОСОБА_9 , до будинку не заходила, він був на вулиці, коли вона прийшла до двору, після чого разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 пішли до двору ОСОБА_10 і вона винесла їм зі свого будинку та віддала 50 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст.187, ч. 1 ст. 304 КК України не визнав та суду повідомив, що в середині червня 2015 року близько 19 год. повернувся додому з роботи, у нього тоді проживав ОСОБА_14 та прийшли з пляшкою горілки ОСОБА_16 та ОСОБА_9 . Він пив лише пиво, а спиртне пили ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 . Коли спиртне закінчилось, він дав ОСОБА_9 50 грн. на придбання самогону, однак його чекали години дві і він не повернувся. Тоді він, ОСОБА_14 і ОСОБА_16 пішли у нічний магазин купити цигарок і йому пива. Дорога пролягала мимо будинку ОСОБА_9 і у вікні вони побачили світло, тому вирішили зайти забрати гроші. Хвіртка зачинена не була, тому вони втрьох зайшли до двору. Постукали у вікно, але ОСОБА_9 відмовився відчинити двері. На його прохання повернути 50 грн. ОСОБА_9 не відповів і з будинку не вийшов. Він потягнув за двері на веранді і вони відчинились, так як на них не було ніяких замків чи запираючих пристроїв. ОСОБА_9 уже стояв у дверях до входу в кімнату будинку. На його повторне прохання повернути гроші, ОСОБА_24 відповів, що гроші у його бабусі, до якої він відмовився йти, але постукав у стінку та покликав її, так як вона проживає в одному з ними будинку, але через окремий вхід. В цей час ОСОБА_16 зайшов у кімнату будинку, взяв мобільний телефон та вийшов, майже одразу ж повернувшись. Що в цей час робив ОСОБА_14 , він не бачив. ОСОБА_9 ні він, ні хтось інший з присутніх тілесних ушкоджень не наносили. Бабуся ОСОБА_9 - ОСОБА_10 прийшла хвилин через п`ять та дізнавшись причину їх візиту погодилась повернути гроші. Гроші в сумі 50 грн. ОСОБА_10 віддала ОСОБА_16 .. Коли вони вийшли з двору, ОСОБА_16 показав телефон, який забрав з будинку ОСОБА_9 , а на його запитання: «Навіщо?», відповів, що завтра поверне.
Заперечує факт втягування неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 у злочинну діяльність, оскільки був знайомий з ним лише три місяці і не був обізнаний щодо його віку, вважав його повнолітнім
Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_15 їх вина підтверджується наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив факт розпивання спиртних напоїв у будинку ОСОБА_15 в середині червня 2015 року та отримання від ОСОБА_15 на придбання самогону 50 грн. Повідомив, що саме ОСОБА_15 запросив його до себе. Він не мав бажання йти за спиртним, але його змусили, і, зважаючи на пізній час та перебуваючи у стані сп`яніння, він пішов додому. Вдома була бабуся ОСОБА_10 , яка забрала у нього 50 грн., що були у кишені штанів. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 прийшли до нього додому, коли він уже спав. Почали стукати у вікно та двері, ОСОБА_15 вимагав відчинити двері, що були зачинені на дверний крючок, та повернути гроші, що він дав на спиртне. Він постукав у стінку, за якою в іншій частині будинку проживала бабуся, та покликав її. Після цього ОСОБА_15 смикнув на себе двері на веранді, вирвавши крючок та зірвавши двері з петель, і таким же чином відчинив двері до будинку, зірвавши запираючий пристрій. Коли вони втрьох зайшли до будинку, ОСОБА_15 схопив його за руку та стягнув з ліжка, наніс йому чотири удари у висок, погрожував та приставляв ніж до горла та тулуба, який взяв у кімнаті на столі, і ці погрози він сприймав реально. ОСОБА_16 заспокоював ОСОБА_15 та просив забрати лише гроші і не чіпати його. Він спав на одному ліжку з мамою ОСОБА_21 і коли ОСОБА_15 стягнув його на пол, ОСОБА_14 поклав руку мамі на шию та наказав мовчати, при цьому вдарив її по голові. ОСОБА_16 щодо нього і мами ніяких дій не вчиняв. Телефон повернув йому наступного дня та говорив, що забрав спеціально, так як його хотів забрати ОСОБА_15 . ОСОБА_16 і раніше відкрито заволодівав його телефоном та повертав після того, як він звертався до поліції. Бабуся прийшла до будинку, коли ОСОБА_16 забрав мобільний телефон та вибіг з кімнати, а ОСОБА_15 і ОСОБА_14 тримали його та маму. З приходом бабусі насилля припинилось і бабуся погодилась повернути їм та повернула 50 грн. До лікарні він з мамою не звертався і побої не знімав.
Потерпіла ОСОБА_10 повідомила суду, що в середині червня 2015 року після 23 год. вона вже відпочивала, коли через стінку до неї постукав онук ОСОБА_9 та попросив терміново прийти. По дорозі вона побачила розчинену навстіж хвіртку до двору, двері веранди та будинку вибиті, розбите скло на веранді. У кімнаті будинку побачила онука, що лежав на ліжку, а зверху на ньому з ножем у руці сидів ОСОБА_16 та говорив, що потрібні гроші. ОСОБА_15 в цей час бив по голові ОСОБА_21 , яка сиділа в кутку на ліжку зіщулена. У будинку було лише двоє сторонніх осіб ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , третього вона в будинку не бачила. Вона просила припинити побиття та пообіцяла віддати гроші, які начебто її внук заборгував ОСОБА_15 . Вийшли разом на подвір`я і вона винесла зі свого будинку та передала 50 грн. Додатково повідомила, що її онук перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_16 , але після нападу на онука з ножем її ставлення до ОСОБА_16 вкрай негативне. До інших обвинувачених претензій не має.
Свідок ОСОБА_23 суду повідомила, що обвинувачений ОСОБА_14 був її співмешканцем та мають двох спільних дітей. Після розірвання стосунків з ОСОБА_14 , вона співмешкала з обвинуваченим ОСОБА_15 до його затримання, з ним також мають спільну дитину, яка носить її прізвище, так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі і в ОСОБА_15 не було паспорту. Проживали по АДРЕСА_2 . Влітку 2015 року ОСОБА_14 приїхав провідати своїх дітей та залишився на певний час проживати в її будинку. В середині червня 2015 року ввечері з роботи повернувся ОСОБА_15 і до нього прийшли з пляшкою горілки ОСОБА_16 та ОСОБА_9 . В компанії були вчотирьох ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і ОСОБА_9 .. Коли закінчилось спиртне, ОСОБА_15 дав ОСОБА_9 50 грн., щоб той приніс ще горілки, але ОСОБА_9 не повернувся. Про обставини злочину їй нічого не відомо, але потім до неї додому приходив ОСОБА_9 та просив 1 000 грн. за те, що може забрати з поліції заяву про напад на його будинок. Говорив, що не мав наміру подавати заяву, але до цього його схилила бабуся ОСОБА_10 та на її прохання він вказав у заяві, що ОСОБА_15 був з ножем.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні крадіжок та грабежу, а також обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_15 у примушуванні потерпілого ОСОБА_9 до виконання цивільно-правових зобов`язань,окрім пояснень в судовому засіданні самих підсудних, потерпілих та свідків по справі, підтверджується також наданими прокурором та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:
-протоколами про прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень від: ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 (заяви від 19.03.2015), ОСОБА_18 (заява від 03.05.2015), ОСОБА_9 (заяви від 10.07.2015, 11.07.2015); (т. 2 а.п.157,160, 171, 176, 179, 182)
-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2015 за показами ОСОБА_9 , де він повідомив, що удвох з ОСОБА_26 були свідками крадіжки, та показав на місці дачні будинки АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , з яких ОСОБА_16 у 2014 році, у лютому-березні 2015 року шляхом проникнення до будинків викрадав майно (т. 2. а.п. 188-192);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2015 за показами свідка ОСОБА_26 , який надав свідчення та показав на місці дачні будинки у садовому товаристві «Півці», з яких ОСОБА_16 на протязі листопада-грудня 2014 лютого-березня 2015 років викрадав майно з дачних будинків; (т.2 а.п. 193-197)
-висновком експерта № 48 від 05.01.2016 щодо вартості викрадено ОСОБА_16 майна; (т.2 а.п. 208-212);
-протоколом огляду місця події від 10.07.2015, згідно якого у ОСОБА_16 у каб. № 222 по вул. Шевченка, 13 у м. Чернігові було вилучено мобільний телефон «Нокіа-1280», викрадений у ОСОБА_9 та розпискою ОСОБА_9 про отримання телефону «Нокіа-1280»; (т. 2 а.п. 184-185, 187)
-протоколами проведення слідчих експериментів від 20.11.2015, 13.07.2015 за показами свідка ОСОБА_21 та потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які повідомили обставини проникнення до їх будинку у червні 2015 року ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також показали на місці порядок проникнення до будинку, їх взаємне розташування та дії; (т. 2. а.п. 203-205, т. 3 а.п. 76-89)
-протоколом огляду місця події від13.07.2015, яким зафіксовано огляд території подвіря та будинку (т.3 а.п. 90-92)
-переглянутими та дослідженими у судовому засіданні оптичними дисками при проведенні огляду місця події та слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_21 встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 355 КК України, які частково визнали обвинувачені.
Аналізуючи в сукупності надані сторонами кримінального провадження та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість та правильність кваліфікації дій:
обвинуваченого ОСОБА_16 :
- за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням до приміщення;
- за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно;
- за ч. 2 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
обвинуваченого ОСОБА_15 :
- за ч. 2 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
обвинуваченого ОСОБА_14 :
- за ч. 2 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 стосовно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло. В ході судового розгляду така кваліфікація дій обвинувачених свого підтвердження не знайшла.
За змістом суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України (розбій), під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що після розпивання спиртного ОСОБА_15 дав свої особисті кошти в сумі 50 грн. ОСОБА_9 для придбання пляшки спиртного, однак, отримавши гроші, ОСОБА_9 після цього пішов додому і гроші не повернув, чого сам не заперечує. Не дочекавшись спиртного, ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 пішли до магазину придбати цигарок та пива, а проходячи повз будинок ОСОБА_9 , побачили у ньому світло. Маючи намір повернути виділені ОСОБА_9 на придбання спиртного кошти, ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 за спільною мовчазною згодою, але без узгодження своїх дій та висловлювання намірів на заволодіння чужим майном, зайшли на подвір`я до ОСОБА_9 , де ОСОБА_16 постукав у вікно, а ОСОБА_15 у двері, однак ОСОБА_9 на вимогу відчинити двері та повернути гроші відповів відмовою. Наполягаючи на поверненні коштів, ОСОБА_15 потягнув на себе вхідні двері та зірвав металеву защіпку, на яку вони були закриті зсередини, та втрьох проникли у приміщення, де продовжили вимагати у ОСОБА_9 , і отримали від ОСОБА_10 , його бабусі, грошові кошти в сумі 50 грн., що відповідає сумі виділених ОСОБА_9 грошей на придбання спиртного.
Таким чином, у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведена одна із складових злочину суб`єктивна сторона, а саме, умисел на заволодіння чужим майном, що виключає кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України.
Зазначені дії обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 охоплюються складом злочину, передбаченим ч. 2 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим їх дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 355 КК України.
При цьому, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт відкритого заволодіння ОСОБА_16 у ході примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання ОСОБА_9 його мобільним телефоном марки «GSmart F180». В ході судового розгляду не отримано належних доказів, що інші співучасники також передбачали, бажали та припускали можливість вчинення тих злочинних дій, що їх вчинив виконавець.
Враховуючи, що дії ОСОБА_16 у цій частині виходять за межі домовленості усіх учасників, тобто, в процесі реалізації загального для співучасників діяння ОСОБА_16 ухилився від точного втілення обумовлених дій і вчинив інший злочин, не узгоджений з ними, що відповідно до ч. 5 ст. 29 КК України є ексцесом виконавця, його дії підлягають також кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_15 кваліфіковані також за ч. 1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітнього ОСОБА_16 у злочинну діяльність. Колегія суддів при цьому виходить з того, що об`єктивна сторона вказаного злочину передбачає дії, внаслідок яких неповнолітня особа спонукається до певної поведінки, залучається до неї, в такої особи виникає бажання поводитись певним чином, а згодом, можливо, вчиняє бажані для неї дії за власною волею. Втягнення полягає у впливі на свідомість конкретного неповнолітнього завдяки переконуванню в доцільності, вигідності певної поведінки.
З огляду на те, що до злочину, вчиненого групою осіб, ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні протягом листопада 2014 березня 2015 років ще чотирьох інших кримінальних правопорушень, у тому числі і тяжких, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до вчинення злочину були знайомі лише три місяці і суду не надано доказів достовірної освідченості ОСОБА_15 у неповнолітті ОСОБА_16 , якому на час скоєння цього злочину було 17 років 4 місяці, враховуючи, що за однакових умов обвинуваченому ОСОБА_14 таке ж обвинувачення не інкриміновано, та приймаючи до уваги, що зовнішні антропометричні дані не свідчать очевидно та беззаперечно про неповнолітній вік ОСОБА_16 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_15 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України і за вказаною статтею він підлягає визнанню невинуватим та виправданню.
В ході судового розгляду також встановлено, що мало місце порушення недоторканості житла ОСОБА_9 , що може кваліфікуватися за ч. 1 ст. 162 КК України, однак таке діяння відноситься до категорії кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.
При цьому, суд також критично оцінює свідчення потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_21 в частині заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та свідку, виходячи з того, що їх свідчення в цій частині значно різняться як між собою, так і з показами обвинувачених, зокрема, щодо місця перебування потерпілого ОСОБА_9 на момент проникнення обвинувачених до будинку, їх взаємного розташування та дій кожного з них. Свідчення потерпілої ОСОБА_10 взагалі суперечать показам як підсудних, так і потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_21 . Достовірно встановлено, що ОСОБА_9 до лікарні з приводу нанесення тілесних ушкоджень не звертався, а до поліції з відповідною заявою звернувся майже через місяць.
Згідно положень статті 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Такі ж положення закріплені у ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
З врахуванням зазначених положень закону та у зв`язку з розбіжністю свідчень сторін, колегія суддів не вбачає підстав вважати доведеним факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та свідку ОСОБА_21 , а також факту застосування погрози ножем, що категорично заперечують обвинувачені.
Суд при цьому на підставі ст. 86 КПК України визнає недопустимим доказом протокол огляду предмета від 11.06.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 через рік після події злочину біля буд. № 10 по вул. Ривкіна у м. Чернігові добровільно видав ніж, яким начебто у червні 2015 року йому погрожували. Зазначений протокол не містить ні номеру кримінального провадження, ні прізвищ осіб, які погрожували ОСОБА_9 , що ставить під сумнів його належність до вказаного кримінального провадження. Крім того, суду не надано постанови про визнання зазначеного ножа речовим доказом у справі.
Недопустимим доказом суд визнає також протокол проведення слідчого експерименту від 01.05.2016 за участю ОСОБА_16 , де він повідомив, що у червні 2015 року ОСОБА_15 запропонував йому та ОСОБА_14 піти до ОСОБА_9 та забрати у нього мобільний телефон. Зазначена слідча дія не є такою по суті, оскільки вона фактично містить лише пояснення ОСОБА_16 з зазначенням того, що після цього він показав на місці, як відбувалась описана ним подія. Інформація про сам слідчий експеримент у матеріалах провадження відсутня. (т.3 а.п. 26-28)
Обвинувачений ОСОБА_16 на час вчинення кримінальних правопорушень був неповнолітнім, що відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Разом з тим, суд не визнає щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки в судовому засіданні обвинувачений свою провину не визнав та у скоєному не розкаявся.
За місцем навчання у вечірній загальноосвітній школі ОСОБА_16 характеризується негативно, згідно інформації служби у справах дітей ОСОБА_16 перебуває на обліку у службі як такий, мати якого ухиляється від батьківських обов`язків. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, які обтяжують його покарання, в ході судового розгляду не встановлено.
З врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_16 , його віку, ступені тяжкості та кількості вчинених ним кримінальних правопорушень, ставлення до скоєного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкцій статей, за якими він засуджується, та за сукупністю злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_14 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак у порядку ст. 89 КК України є не судимим, не має постійного місця проживання, за місцем тимчасового проживання по АДРЕСА_2 характеризується негативно, протягом 2016 року притягувався до адміністративної відповідальності. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, судом не встановлено.
З врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_14 , ступені тяжкості та участі у вчиненні ним кримінального правопорушення, ставлення до скоєного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті, за якою він засуджується.
Обвинувачений ОСОБА_15 раніше судимий, на час постановлення вироку відбуває покарання за іншим вироком, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, судом не встановлено.
За вказаних обставин, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_15 , ступінь тяжкості та участі у вчиненні ним кримінального правопорушення, ставлення до скоєного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті, за якою він засуджується, та за сукупністю злочинів.
Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_16 про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 9 832 грн. та моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. в частині відшкодування матеріальної шкоди ґрунтується на встановлених та доведених у судовому засіданні доказах, належно підтверджений, визнаний обвинуваченим ОСОБА_16 , тому суд визнає за необхідне в цій частині задовольнити його повністю.
При вирішенні питання розміру цивільного позову у виді грошового відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_8 моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину та тривалість завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого. При цьому, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає обґрунтованою та достатньою сатисфакцію стягнення суми в розмірі 1 500 грн.
Процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування в розмірі 368 грн. 28 коп. належить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_16 на користь держави.
Дані про майно, на яке накладено арешт у провадженні відсутні.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 104, 368, 370, 371, 374 КПК України, колегія суддів,
ОСОБА_16 визнати винуватим та призначити покарання:
-за ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 355 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання ОСОБА_16 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_16 рахувати з часу його фактичного затримання.
ОСОБА_14 визнати винуватим за ч. 2 ст. 355 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Зарахувати у строк відбування покарання час тримання обвинуваченого ОСОБА_14 під вартою та рахувати початок строку відбування ним покарання з 24 листопада 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_14 строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 304 КК України визнати невинуватим та виправдати.
ОСОБА_15 визнати винуватим за ч. 2 ст. 355 КК України та призначити покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2015 року призначити остаточне покарання ОСОБА_15 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_15 час відбутого ним покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2015 року та рахувати початок строку відбування ним покарання з 30 жовтня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_15 строк попереднього ув`язнення з 26 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_8 9 832 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 500 грн. - моральної шкоди, а всього 11 332 грн.
Стягнути з ОСОБА_16 на користь держави 368 грн. 28 коп. процесуальних витрати на залучення експерта.
Речовий доказ після набрання вироком законної сили: мобільний телефон "Нокіа 1280" ІМЕІ НОМЕР_1 - залишити у розпорядженні ОСОБА_9 .
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, з моменту вручення їм копії судового рішення.
Головуючий: суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3