УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/3202/16-к

Провадження № 1-р/638/31/18

17.04.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року, ухваленого відносно ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року, ухваленого відносно ОСОБА_5 . Вимоги заяви обґрунтовано тим, що судом вказано про необхідність зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 28.01.2016 по 11.04.2018 року включно із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, хоча, як звертає увагу заявник, 21.06.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», та заявник вважає, що зарахування слід рахувати з 28.01.2016 року до 20.06.2017 року включно. Просить суд роз`яснити вирок.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 в судовому засідання при вирішенні питання про роз`яснення вироку покладалась на розсуд суду.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, у відповідності до частини 2 статті 380 КПК України, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що підстави для роз`яснення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року відсутні, виходячи з наступного.
Так, згідно вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 3 статті 296 Кримінального кодексу України та призначено покарання: за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; за частиною 3 статті 296 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі на строк на 4 (чотири) роки; в силу частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України кінцево призначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№27) до набрання вироком законної сили залишено без змін; початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислено з моменту його фактичного затримання, а саме з 28.01.2016 року; відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України (в ред. Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року) зараховано в строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 28.01.2016 по 11.04.2018 року включно із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; вирішено питання про цивільні позови, речові докази, судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що необхідність у роз`ясненні судового рішення виникає у разі його нечіткості, неясності та незрозумілості для осіб, щодо яких воно постановлене, а також для тих осіб, яким належить його виконувати. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, при цьому не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дана правова норма розповсюджується в тому числі на суддів всіх судових інстанцій без виключення.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. За змістом зазначеної норми строк попереднього ув`язнення триває до набрання вироком законної сили.
Відповідно до висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі №440/853/17 у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального кодексу України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Так, частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях статті5 Кримінального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).
Кримінально-правові відносини це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державою і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.
Отже, із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIIІ є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року, ухваленого відносно ОСОБА_5 , оскільки не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №440/853/17, а також постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі №552/1164/17.
Згадане вище не враховано заявником, а тому суб`єктивні висновки, що містяться в заяві суперечать вимогам статті 380 КПК України та зводяться до вимоги витлумачити норми закону, а тому суд приходить до висновку, що питання, викладені у заяві про роз`яснення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року не відносяться до компетенції суду у межах статті 380 КПК України.

Таким чином, враховуючи те, що вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року викладений чітко та зрозуміло, заява не містить в собі вимоги щодо роз`яснення змісту ухваленого вироку, а свідчить про фактичну незгоду із результатом розгляду кримінального провадження, що не позбавляє заявника ініціювати питання його перегляду судом апеляційної інстанції, в задоволенні заявипро роз`яснення судового рішення слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 380 КПК, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року, ухваленого відносно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий: