У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 12 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4,

у с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 на рішення прокурора про визначення підслідності кримінального провадження № 0004626.

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 399 КПК - у зв'язку з тим, що апеляцію подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 липня 2017 року відмовила у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК - за відсутністю підстав для задоволення скарги.

28 вересня 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про перегляд зазначених судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК. Вважає, що суддя-доповідач апеляційного суду при перевірці його скарги мав дотримуватись Конституції України, вимог кримінального процесуального закону та не повинен був відмовляти в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує, а тому його касаційна скарга на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2017 року підлягала задоволенню в повному обсязі. На підтвердження підстави для перегляду заявник посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15. Просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 4 липня 2017 року та ухвалу касаційного суду від 25 липня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши заяву і долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що заява є необґрунтованою.

Заявник вважає, що касаційний суд у його справі не дотримався висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15, в якій зазначено, що окрім норм ст. 7, ч. 6 ст. 9, ч. 1 та 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, принцип верховенства права гарантує Конституція України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129); що поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації; що забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов'язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію; що Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж глава 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень. На думку заявника, суд апеляційної інстанції не вправі був відмовляти у відкритті провадження, а суд касаційної інстанції повинен був скасувати ухвалу від 4 липня 2017 року, керуючись нормами Конституції України та загальними засадами кримінального провадження, які розтлумачено в постанові № 5-347кс15.

Проте у згаданій постанові Верховного Суду України предметом розгляду було застосування положень ч. 4 ст. 394 КПК, яка регулює особливості апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості. У цій справі Верховний Суд України зробив висновок про те що, відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб'єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі таких осіб до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції з огляду на гарантію забезпечення права на оскарження судових рішень, передбачену ч. 2 ст. 24 КПК.

В оскарженому рішенні суду касаційної інстанції не було застосовано норму права, передбачену ст. 394 КПК, щодо якої зроблено висновок у постанові Верховного Суду України, на яку посилається заявник, а тому підстав для відкриття провадження за даною заявою немає.

Керуючись ст. 451 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_4 у допуску його справи до провадження у Верховному Суді України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8