Справа № 740/3390/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/753/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001064 та №0001434 за апеляційною скаргою прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ніжина, Чернігівської області, із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого: 23.06.2011 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 20.01.2012 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 308, ч. 1 ст. 69, ч. 2 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, 14.04.2015 року звільнено з Полицької ВК №76 УДПтСУ в Рівненській області за відбуттям строку покарання, 09.04.2015 року ухвалою Володимерецького районного суду Рівненської області встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 395 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки; за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці; за ч. 3 ст. 185 КК України виправдано, за недоведеністю вини.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 років обмеження волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 травня 2016 року по 22 березня 2017 року, в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишено без змін у виді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ТУ ДСА в Чернігівській області шкоду, заподіяну ним внаслідок пошкодження майна розміром 3960 грн. 00 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення місцевого суду та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 395 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Звертає увагу колегії суддів на те, що рішення місцевого суду в частині недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, не відповідає фактичним обставинам справи. Так, показання свідка ОСОБА_9 не в повній мірі відповідають фактично наданих ним у судовому засіданні, оскільки останній вказав, що підтверджує в повному обсязі показання, надані ним під час досудового слідства, та вказав на чоловіка, якого вночі возив до ломбарду де ним здавалась побутова техніка, однак в судовому засіданні місцевого суду вказав, що зі сплином тривалого часу не може категорично стверджувати, що обвинувачений є саме тією особою. Судом, не було взято до уваги, що чоловік, якого підвозив свідок ОСОБА_9 представився прізвиськом « ОСОБА_10 », належність якого саме ОСОБА_8 підтвердив свідок ОСОБА_11 . Місцевий суд поклав в основу рішення показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які забезпечили алібі обвинуваченому та відповідно до матеріалів кримінального провадження є зацікавленими особами, однак при цьому не звернув уваги на суперечності, які вони містять, зокрема щодо місця його перебування 22 липня 2015 року з 17 год. 20 хв. до 18 год. 00 хв., та проігноровано показання свідка ОСОБА_14 з даного приводу, в зв`язку з чим суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_8 не міг вчинити дане кримінальне правопорушення. Крім того, звертає увагу на те, що випадкового залишення паспорта ОСОБА_8 у ОСОБА_11 не підтверджується жодними наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, окрім свідчень обвинуваченого, а показання свідка ОСОБА_11 у цій частині були отримані у супереч порядку, визначеному КПК України. Вважає, що призначена обвинуваченому ОСОБА_8 вид та міра покарання не відповідає ступеню тяжкості. Так, при призначенні покарання місцевий суд визнав пом`якшуючою злочин обставиною щире каяття, однак в супереч вимогам абз. 4 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» не врахував суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_8 не висловив будь-якого жалю щодо ухилення від адміністративного нагляду, та з даного приводу висловився зухвало, та будучи обвинуваченим за ст. 395 КК України, перебуваючи під вартою вчинив новий злочин, суміжний із злочинами проти правосуддя, що дає підстави вважати, що така пом`якшуюча злочин обставина як щире каяття, в даному випадку відсутня. Вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання необхідно врахувати обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, те, що ним були вчинені кримінальні правопорушення невеликої та середньої тяжкості, його особу, який неодноразово судимий та має вкрай негативні характеризуючи дані.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним з вимогами ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 квітня 2015 року про встановлення відносно нього адміністративного нагляду, згідно з якою, останньому, зокрема, заборонявся виїзд за межі міста Ніжина Чернігівської області без дозволу керівництва Ніжинського MB УМВС України в Чернігівській області та покладався на нього обов`язок реєструватися у вказаному органі внутрішніх справ чотири рази на місяць, а також з постановою Ніжинського MB УМВС України в Чернігівській області від 05 травня 2015 року про встановлення днів явки на реєстрацію, якими визначено 1, 2, 3, та 4-тий вівторки місяця, умисно, з метою ухиленні від встановленого відносно нього адміністративного нагляду, з мотивів явної неповаги до тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за своєю поведінкою, у невстановлені в ході судового розгляду день та час періоду з 06 травня 2015 року до 28 травня 2015 року самовільно, без одержання всупереч вказаного судового рішення дозволу керівництва Ніжинського MB УМВС України в Чернігівській області, залишив місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на проживання в якому отримав дозвіл 06.05.2015 року, та припинив постійно проживати за вказаною адресою, а також з`являтися на реєстрацію до Ніжинського MB УМВС України в Чернігівській області у визначені дні, проживаючи при цьому за адресою: АДРЕСА_4 , а у подальшому - за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні N80001064 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ст. 395 КК України, ОСОБА_8 в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2016 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

05 вересня 2016 року близько 16 год. 50 хв., перебуваючи у спеціально обладнаному укріпленні для тримання обвинувачених залу судових засідань №2 Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, що розташований по вул. Шевченка, 57-а у м. Ніжині, після оголошення головуючим тексту ухвали суду про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під ватрою та відкладення розгляду кримінального провадження ОСОБА_8 умисно з мотивів явної неповаги до суспільства, до встановленого в державі порядку здійснення правосуддя, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з особливою зухвалістю, що полягала в голосному викрикуванні нецензурних слів у бік прокурора та суду, нанесенні ударів руками та ногами по скляних стінах укріплення для тримання обвинувачених, від чого скло однієї зі стін тріснуло, чим Державній судовій адміністрації України у Чернігівській області спричинено матеріальну шкоду розміром 3960,00 грн., грубо порушив громадський порядок у залі суду. Хуліганські дії ОСОБА_8 вдалося припинити лише шляхом застосування до нього працівниками поліції спеціальних засобів та засобів фізичного впливу.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти викладених в апеляційній скарзі прокуратури вимог, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Проте, суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 цих вимог закону не дотримався.

Так, виправдовуючи останнього, суд вказав, що докази, які були зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, є непрямими та недостатніми для визнання його винуватим у вчиненні крадіжок.

Однак, такий висновок суду про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його вини, колегія суддів вважає передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ухваленого відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції перерахував всі докази, які досліджувалися в ході судового розгляду кримінального провадження та навів лише загальні мотиви щодо неврахування певних доказів без їх детального аналізу.

Більш того, судом взагалі не дано ніякої оцінки показанням свідка ОСОБА_14 та не зазначено мотивів, з яких вказаний доказ не прийняв до уваги, хоча свідчення вказаного свідка та матеріали кримінального провадження викликають обґрунтовані сумніви в достовірності показань свідків захисту, які крім іншого являються особами близькими особами обвинуваченого, чим порушив вимоги ст.374 КПК України що є недопустимим, адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги та провести детальний аналіз доказів.

Наведені вище порушення чинного законодавства колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування даного виправдувального вироку.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Так як апеляційна скарга прокурора не містить вимоги про дослідження доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно дослідити докази, дати їм відповідну оцінку та прийняти рішення в даному кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів відмічає, що в суді апеляційної інстанції представником державного обвинувачення ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було та було зроблено заяву про те, що сторона обвинувачення не в змозі забезпечити явку свідків та просив розглянути справу в межах вже досліджених судом першої інстанції доказів, з подальшим винесенням нового вироку.

Враховуючи таку позицію представника сторони обвинувачення, на ряду з вищевикладеними порушеннями, які були допущені судом при постановленні вироку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 судом першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3