1Справа № 335/5557/17 1-кс/335/3769/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 жовтня 2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Запорізької області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та з інших питань,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Запорізької області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) та з інших питань (арк. справи 1-4).
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що ним до прокуратури Запорізької області було направлено заяву про вчинення слідчими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурором прокуратури ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 396 КК України, та про вчинення суддями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, 396 КК України.
Проте, 25.04.2017 було отримано листа від заступника начальника управління прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 за № 17/2-1233-08 від 14.04.2017 в якому було зазначено про відсутність підстав для реєстрації заяви у ЄРДР.
Враховуючи те, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінальних правопорушень не були внесені, та досудове розслідування не було розпочато, чим допущено бездіяльність та порушено вимоги ст. 214 КПК України, ОСОБА_3 просив визнати незаконною відмову заступника начальника управління прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 за № 17/2-1233-08 від 14.04.2017 та зобов`язати відповідальних осіб прокуратури Запорізької області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення слідчими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурором прокуратури ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 396 КК України, та про вчинення суддями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, 396 КК України та розпочати досудове розслідування.
13.07.2017 до суду надішли письмові доповнення до скарги ОСОБА_3 (арк. справи 17-21), в яких він просить взяти до уваги те, що прокуратурою Запорізької області не виконується також і рішення слідчого судді ОСОБА_12 у справі № 335/2378/17. Крім того, слідчими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в один день, а саме 17.03.2017 були винесені однотипні постанови про закриття кримінальних проваджень, що на його думку дає підстави для внесення відомостей до ЄРДР щодо винних осіб прокуратури Запорізької області.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, просив в задоволенні скарги відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що заява ОСОБА_3 не містила обставин та об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення зазначеними ним особами кримінальних правопорушень, а тому підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеними у зверненні фактами немає.
Заслухавши доводи заявника, його представника, думку прокурора, дослідивши надані докази, слідчий суддя встановив наступне.
ОСОБА_3 до прокуратури Запорізької області було направлено заяви про вчинення слідчими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурором прокуратури ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 396 КК України, та про вчинення суддями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, 396 КК України.
Листом заступника начальника управління Запорізької області ОСОБА_11 від 14.04.2017 за № 17/2-1233-08 ОСОБА_3 повідомлено про розгляд його звернень та зазначено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні, оскільки заява не містить об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення (арк. справи 5).
Таким чином, на заяви ОСОБА_3 від 05.03.2017, 09.03.2017, 12.03.2017, 23.03.2017, 28.03.2017, 30.03.2017 була надана відповідь, що посвідчує відсутність бездіяльності з боку прокуратури Запорізької області з приводу розгляду його заяв. Отже, в даному випадку мова йде про не погодження заявника із результатом розгляду його заяв.
Згідно вимог ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначений ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.
Згідно з п. 1.2 розділу II наказу Генерального прокурора України від 17.08.2012 № 69 «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Чинним КК України визначено, які саме діяння є злочинами, в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать дійсно про ознаки того чи іншого злочину, то є підстави вважати таке звернення саме заявою чи повідомленням про злочин, і тільки за такими заявами та повідомленнями повинні прийматися передбачені законом процесуальні рішення.
Якщо ж у повідомленні чи заяві таких ознак немає, то вони не можуть вважатися такими, за якими обов`язково повинні прийматися ті чи інші процесуальні рішення.
У судовому засіданні встановлено, що заява ОСОБА_3 про вчинення слідчими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурором прокуратури ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 396 КК України, та про вчинення суддями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, 396 КК України не містила вищезазначених ознак, за яких можливо було б встановити наявність таких діянь, за які законом передбачено кримінальну відповідальність.
Слідчий суддя погоджується із такими висновками органу досудового розслідування, та вважає, що ті обставини, про які повідомляв ОСОБА_3 органу прокуратури у заявах про вчинення кримінальних правопорушень, за своїм змістом не є повідомленнями про злочин, так як не містять відомостей, які характеризують кримінальні правопорушення за ознаками ст.ст. 364, 366, 396 КК України.
При цьому, заявником в поданих заявах наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, на його думку, злочинів слідчими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурором прокуратури ОСОБА_8 та суддями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки злочинність таких дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.
В цьому контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).
Крім того, доводи ОСОБА_3 зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями прокурора, слідчих, розглядом справи суддями, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.
Отже, внесення відомостей про злочин до ЄРДР по заяві, в якій відсутні ознаки складу злочину є недопустимим, а тому слідчий суддя вважає, що відмова у внесенні відомостей до ЄРДР за заявами ОСОБА_3 заступником начальника управління Запорізької області ОСОБА_13 була винесена законно та обґрунтовано.
Також варто зауважити, що посилання представника заявника у судовому засіданні на вимоги ч. 4 ст. 214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.
Крім того, відповідно до роз`яснень, наданих у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» згідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Незгода з рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях суддів ознак злочину.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).
Відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь - яким рішенням суду.
Таким чином, при розгляді даної скарги не встановлено порушення прокуратурою Запорізької області вимог ст. 214 КПК України.
Щодо вимоги скарги ОСОБА_3 про визнання незаконною відмови заступника начальника управління прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 за № 17/2-1233-08 від 14.04.2017 про внесення відомостей до ЄРДР, то відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
З аналізу положень, закріплених у вищевказаній статті КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає чіткий перелік ухвал, які може виносити слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, зазначений перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню, до цього переліку не входить ухвала про визнання незаконною відмови у внесенні відомостей до ЄРДР. Оскільки до повноважень слідчого судді не входить винесення ухвали про визнання незаконною відмови у внесенні відомостей до ЄРДР, тому у задоволенні скарги в частині цієї вимоги також слід відмовити.
Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 4 жовтня 2017 р.

Повний текст ухвали оголошено 9 жовтня 2017 р. о 09:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1