АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/785/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торчин, Коростишівського району, Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працював фізичною особою підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 24 жовтня 2006 вироком Червоноармійського районного суду Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та на підставі 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; 16 лютого 2009 року вироком Краснолиманського районного суду Донецької області за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України, та на підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; 14.10.2013 звільнився з місць позбавлення волі, за відбуттям покарання,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року, ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.3 ст.186 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі, із конфіскацією майна; за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч.2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 обраховано з моменту його фактичного затримання - з 08 липня 2014 року.
ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_20 , та виправдано його на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання: за ч.3 ст.186 КК України у виді 5 /п`яти/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 /восьми/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі, із конфіскацією майна.

На підставі ч.1, ч.2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 8 /восьми/ років 6/шести/ місяців позбавлення волі, із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 обраховано з моменту його фактичного затримання - з 10 липня 2014 року.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_21 21 858 /двадцять одну тисячу вісімсот п`ятдесят вісім/ гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та по 10 000 /десять тисяч/ гривень з кожного на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Не погоджуючись з вироком суду ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року скасувати, оскільки в основу вироку покладені неналежні та недопустимі докази, та вказує, що потерпілий ОСОБА_21 участь в судовому розгляді не брав та про наявність взагалі такого потерпілого дізнався вперше.
Обвинувачений ОСОБА_11 також подав апеляційну скаргу на вирок Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року, в якій просить вирок скасувати в частині визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, та провадження у справі закрити.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.186 та ч.2 ст.187 КК України здійснював під тиском ОСОБА_12 при цьому, суд першої інстанції в цьому не розібрався та незаконно його засудив. Що стосується епізоду за ч.2 ст.185 КК України, то суд не з`ясував, що гараж в якому було вилучене викрадене майно йому на праві власності не належить, він лише ним користувався, а ключ від гаража забрав ОСОБА_12 та його оточення, і що вони там зберігали йому не було відомо.
Крім того, вказує на те, що суд визнав обтяжуючою обставиною, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, при цьому це є невірним, оскільки він не був у стані сп`яніння, а мав дуже великий стрес, так як переживав за свою сім`ю. Також апелянт зазначає, що судом не визнана пом`якшуюча обставина, як активне сприяння слідству.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_12 , який щиро покаявся у вчиненому, вину визнав в повному обсязі, та його захисника, який підтримав позицію обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника,які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доводів апеляційних скарг та матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає.
Так, судом визнано доведеним, що ОСОБА_12 , маючи судимість, що не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і разом з ОСОБА_11 вчинив ряд злочинів за наступних обставин.
ОСОБА_12 22.06.2014 року приблизно в 12 годин, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та невстановленою слідством особою, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Мілютенка, 9, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно, відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_22 .
Так, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та невстановленою слідством особою, маючи намір відкритого заволодіння майном чоловіків із нетрадиційною сексуальною орієнтацією, зареєстрував оголошення про інтимні знайомства на Інтернет сайті «BlueSystem». ОСОБА_22 , в свою чергу 21.06.2014 року перебуваючи на Інтернет сайті «BlueSystem», знайшов оголошення ОСОБА_11 та не підозрюючи про його реальні наміри, зателефонував останньому і домовився з ним про зустріч. Близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_22 прибув до будинку АДРЕСА_5 , який йому повідомив ОСОБА_11 та познайомившись з ним, залишився у нього на ніч. 22.06.2014 року в ранковий час до квартири прийшли ОСОБА_12 разом з невстановленою слідством особою, які за попередньою змовою із ОСОБА_11 , погрожуючи ОСОБА_22 , змусили його вдягтися та вийти з ними на вулицю. В подальшому ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та невстановленою слідством особою, сівши до автомобіля марки «ДеуЛанос», що був припаркований поряд з вищевказаним будинком, почав погрожувати нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_22 та з метою обернення на свою користь вимагав передати гроші та інші цінні речі. ОСОБА_22 , в свою чергу, сприйнявши погрози реальними, віддав їм банківські картки та повідомив пін-коди від них, та повідомив ОСОБА_11 адресу свого місця мешкання.
Одразу ж після цього, ОСОБА_11 з ОСОБА_12 та невстановленою слідством особою прибули до будинку мешкання ОСОБА_22 , разом з останнім, за адресою: АДРЕСА_6 . В подальшому ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_12 та невстановленою слідством особою шляхом погроз змусив ОСОБА_22 відкрити двері квартири. Останній, в свою чергу, сприймаючи погрози реальними, впустив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до свого житла. А інша невстановлена слідством особа, виконуючи заздалегідь розподілену роль, залишилась чекати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в автомобілі «ДеуЛанос», неподалік будинку № 9 по вул. Мілютенка в м. Києві. В подальшому ОСОБА_12 , діючи погоджено з ОСОБА_11 та невстановленою слідством особою, повторно відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_22 , а саме: гроші в сумі 5000;мобільний телефон, марки «Соні Експірія», із сім карткою «Київстар» та сім карткою «МТС», загальною вартістю 2400 гривень;комп`ютер, а саме системний блок в корпусі чорного кольору, монітор «Самсунг», діагональ 19 дюймів в корпусі чорного кольору, клавіатуру, мишку та навушники, загальною вартістю 4000 гривень.
Заволодівши майном ОСОБА_22 на суму 11 400 гривень ОСОБА_12 з ОСОБА_11 разом із невстановленими слідством особами розпорядився ним на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 22.06.2014, приблизно в 23 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою та з двома невстановленими слідством особами, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_7 , з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, вчинили напад на громадянина ОСОБА_21 з метою заволодіння чужим майном, яке знаходилось в останнього та заволоділи ним.
Так, ОСОБА_12 22.06.2014, приблизно в 19 годин 30 хвилин після розпиття алкогольних напоїв разом з ОСОБА_11 та двома невстановленими слідством особами в приміщенні квартири АДРЕСА_7 , вирішили злочинним шляхом заволодіти чужим майном громадян. З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном громадян, ОСОБА_11 діючи погоджено з ОСОБА_12 та двома невстановленими слідством особами знайшовши у Всесвітній мережі Інтернет оголошення про продаж мобільних телефонів «Айфон», продаж яких здійснював ОСОБА_21 та під вигаданим приводом придбання даних телефонів, домовився з останнім про зустріч, хоча в дійсності не мав наміру придбати дані телефони. Не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ОСОБА_21 з метою продажу 2-х мобільних телефонів «Айфон» приблизно в 20 годин 20 хвилин прибув до приміщення квартири АДРЕСА_7 . В цей час ОСОБА_12 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи погоджено з ОСОБА_11 та двома невстановленими слідством особами, знаходячись в приміщенні даної квартири, погрожуючи застосуванням насильства, став вимагати в ОСОБА_21 передати їм цінні речі. Після цього невстановлена слідством особа, діючи погоджено з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , утримуючи в правій руці предмет схожий на ніж, став погрожувати ОСОБА_21 застосуванням фізичного насильства, тим самим подавивши волю останнього чинити їм будь-який опір. Погрози ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та двох невстановлених слідством осіб ОСОБА_21 сприйняв як реальну загрозу для свого життя чи здоров`я. Продовжуючи свої злочинні дії направленні на заволодіння майном ОСОБА_21 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , діючи спільно та погоджено з невстановленою особою, застосовуючи насильство, завдали декілька ударів руками стиснутими в кулаки по голові та тілу останнього, завдавши йому фізичного болю.
Вказаними діями ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановленої слідством особи потерпілому ОСОБА_21 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1728 від 25.06.2014 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців по внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, проекції середньої третини грудини, в лівій підлопатковій та лівій поперековій (два) ділянках, позадній поверхні лівого стегна у верхній третині, садна позадній поверхні шиї справа, в нижній третині, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи справа. Вказані ушкодження спричиненні тупим предметом, внаслідок не менше 8 травматичних впливів, які не були небезпечними для життя та відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Після цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та дві невстановлені слідством особи, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, шляхом вчинення розбійного нападу викрали у ОСОБА_21 його особисте майно, а саме: мобільний телефон «Айфон 5», ціною 11 363 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», ціною 15 гривень, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 30 гривень; мобільний телефон «Айфон 4», вартістю 5 850 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 15 гривень, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 10 гривень; мобільним телефоном «Нокіа», ціною 500 гривень, в якому находилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», ціною 15 гривень, на рахунку якої були гроші в сумі 25 гривень та сім-карткою «Лайф», ціною 15 гривень, на рахунку якої грошей не було; золотий браслет, золото 585 проби, ціною 1000 гривень; кросівки, вартістю 350 гривень; чоловічу поясну сумку, ціною 120 гривень; навушники вартістю 1500 гривень; грошові кошти в сумі 1050 гривень, а всього майна на загальну суму 21 858 гривень.
Заволодівши майном ОСОБА_21 на вказану суму, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 та двома невстановленими слідством особами з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_11 01.07.2014 року в невстановлений час, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_8 , таємно викрав майно на суму 2800 гривень, що належить ОСОБА_23 .
Так, ОСОБА_11 30.06.2014 року, перебуваючи у всесвітній мережі Інтернет, відшукав оголошення про добову оренду квартири АДРЕСА_8 . В подальшому домовившись з орендодавцем про оренду даної квартири на дві доби, ОСОБА_11 уклав договір та заселився у вказану квартиру. 01.07.2014 року ОСОБА_11 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_8 , з метою особистого збагачення вирішив таємно викрасти майно, що знаходилось в даній квартирі.
В подальшому ОСОБА_11 з метою обернення на свою користь та особистого збагачення таємно викрав речі, що належать ОСОБА_23 , які знаходились в квартирі, а саме: телевізор «Daewoo», в корпусі чорного кольору, діагональ 21 дюйм, вартістю 300 гривень; магнітофон «Thomson», в корпусі сірого кольору, вартістю 200 гривень; ТV-тюнер з карткою «Воля кабель», «Homecaste» в корпусі сірого кольору, Інтернет модем «Воля кабель», в корпусі синього кольору, Wi-Fi-роутер «Тр Link», в корпусі білого кольору загальною вартістю 650 гривень; Електрочайник, праска «Сатурн», білого кольору, фен, загальною вартістю 150 гривень; Кухонна витяжка «Сата», білого кольору вартістю 300 гривень; СВЧ «Панасонік», сірого кольору, вартістю 300 гривень; ДВД-програвач, в корпусі чорного кольору, вартістю 300 гривень; водонагрівач душової кабіни, вартістю 600 гривень.
Заволодівши майном ОСОБА_23 на загальну суму 2 800 гривень ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень та оцінюючи сукупність наведених доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 винні у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин та їх дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування: за ч.3 ст.186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, поєднаний із з проникненням у житло; за ч.2 ст.187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб; та дії обвинуваченого ОСОБА_11 по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_23 також за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка - таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно.

Разом з тим, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, суд прийшов до висновку, що прокурором не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами обставини обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_20 , у зв`язку з чим ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_20 , та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

З такими висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду змінив свою позицію, щиро розкаявся у вчиненому, та просив пом`якшити йому покарання, у зв`язку з тим, що в нього не задовільний стан здоров`я та на утриманні перебуває малолітня дитина, а його захисник ОСОБА_18 підтримав таку його позицію, апеляційний перегляд провадження обмежується тільки такими межами.
Тому встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.3 ст.186, ч.2 ст.187 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Так, як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, визнав частково.
На підтвердження встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, вчинених ОСОБА_11 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , та свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .
Крім того в основу вироку покладено не тільки показання потерпілих, а й інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового розгляду, з наданням їм правової оцінки.
Зокрема:
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.07.2014, де потерпілий ОСОБА_22 на досудовому розслідуванні також вказував на ОСОБА_11 як на особу, яка вчинила відносно нього злочин (том 3 а.с. 36-39).
- дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 08.07.2014 та від 10.07.2014, де потерпілий ОСОБА_21 вказав на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно, як на осіб, які разом з іншими невстановленими особами вчинили на нього розбійний напад 22.06.2014 в квартирі АДРЕСА_7 (том 2 а.с. 101-103, 104-106).
- дані протоколу огляду місця події від 23.06.2014, де під час огляду квартири АДРЕСА_7 та фототаблиці до нього, у вказаній квартирі та у ванній кімнаті наявні плями речовини бурого кольору, що схожі на кров, порядок порушено, а також вилучено гаманець чорного кольору з наявними у ньому карткою «Приват Банку», фіскальними чеками та речами, мобільний телефон «Нокіа» сірого кольору, мобільний телефон «Самсунг» з карткою оператора «Лайф», дистанційний пульт до автопрогравача в автомобілі, сумка чорного кольору, тощо. (том 2 а.с. 12-21).
- висновок судово-медичної експертизи № 1728 від 25.06.2014, де зазначено, що у потерпілого ОСОБА_21 мали місце тілесні ушкодження у вигляді : синців по внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, проекції середньої третини грудини, в лівій підлопатковій та лівій поперековій (два) ділянках, позадній поверхні лівого стегна у верхній третині, садна позадній поверхні шиї справа, в нижній третині, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи справа. Вказані ушкодження спричиненні тупим предметом, внаслідок не менше 8 травматичних впливів, які не були небезпечними для життя та відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (том 2 а.с. 39-40).
- корінець до договору оренди квартири від 30.04.2014, в якому орендарем виступає ОСОБА_11 (т.2 а.с. 206), та фотознімками квартири, наданими свідком на досудовому слідстві на підтверження факту перебування викраденої побутової техніки у цій квартирі (т.2 а.с. 207-209).
- протокол огляду місця події від 12.07.2014 (т.2 а.с. 214-217) в гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , яким за змістом розписки ОСОБА_26 користується її чоловік - обвинувачений ОСОБА_11 , було виявлено і вилучено телевізор «Daewoo SuperVision» чорного кольору № CT39AD0062 та магнітофон марки «Tomson» сірого кольору № 32010В, які визнані речовими доказами і передані на зберігання потерпілому ОСОБА_23 (т.2 а.с. 218).
- протокол огляду місця події від 08.07.2014 в кабінеті №326 Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві були оглянуті добровільно видані за письмовою заявою ОСОБА_26 (дружини) речі обвинуваченого ОСОБА_11 , походження яких їй не відомо, а саме: планшет Самсунг чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Нокіа 610» ІМЕІ НОМЕР_2 чорного кольору без сім-карти; мобільний телефон «Соні Експірія» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_3 з сім-картою НОМЕР_4 ; Айпод в силіконовому чохлі; квитанція ломбарду «Скарбниця» від 01.07.2014 на ім`я ОСОБА_11 ; паспорт останнього (том 2 а.с. 114-116).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в повній мірі дослідивши докази, надані стороною обвинувачення та надавши їм вірну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_12 та ОСОБА_11 слід кваліфікувати саме, за ч.3 ст.186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, поєднаний із з проникненням у житло; за ч.2 ст.187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб; та дії обвинуваченого ОСОБА_11 по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_23 також за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Що стосується доводів апелянта про те, що по епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, суд не з`ясував, що гараж в якому було вилучене викрадене майно йому на праві власності не належить, він лише ним користувався, а ключ від гаража забрав ОСОБА_12 та його оточення, і що вони там зберігали йому не було відомо, то вони є без підставними, виходячи з того, як убачається з розписки дружини ОСОБА_11 - ОСОБА_26 на /т.2 а.с. 214/, гаражем в якому було вилучено вкрадені предмети за адресою: АДРЕСА_1 , користується її чоловік ОСОБА_11 , а стосовно того, що ключі від гаража забрав ОСОБА_12 та його оточення, і що вони там зберігали йому не було відомо, то вони є голослівними, та нічим не підтвердженими, та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апелянта, про те, що суд визнав обтяжуючою обставиною, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, є невірним, оскільки він не був у стані сп`яніння, а мав дуже великий стрес, так як переживав за свою сім`ю, то вони є голослівними.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65-67 КК України, врахував, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили декілька епізодів злочинних дій, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а ОСОБА_11 також злочин середньої тяжкості, обвинувачений ОСОБА_12 вчинив злочини під час не знятих і не погашених попередніх судимостей за вчинення злочинів проти власності, що в сукупності з його негативними характеристиками за місцем попереднього відбуття покарання - Дзержинська ВК №2 Донецької області та за місцем утримання в Київському СІЗО свідчить про відверте небажання ОСОБА_12 стати на шлях виправлення, враховуючи також домінуючу роль ОСОБА_12 у вчиненні злочинів у співучасті з ОСОБА_11 , що на думку суду обумовлює призначення ОСОБА_12 більш суворого покарання, те що обвинувачений ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча і судимість погашена, обидва обвинувачені не працюють та суспільно-корисною працею не займаються, хоча і приймаючи до уваги те, що обвинувачені на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають родини, обвинувачений ОСОБА_12 має неповнолітнього сина ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також врахував обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , та обставину, яка обтяжує покарання обвинувачених, суд дійшов висновку, що обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна, справедливе і достатнє для досягнення цілей покарання.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченим і чи повинні вони її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, яке вони мають відбувати в ізоляції від суспільства, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується колегія суддів.
В той же час, враховуючи теперішню позицію обвинуваченого ОСОБА_12 , який щиро покаявся у вчиненому, зробив для себе належні висновки, має на утриманні дитину 2015 року народження, його стан здоров`я, який на даний час є незадовільним, виходячи з того, що за результатами огляду останнього в Київському слідчому ізоляторі, встановлено попередній діагноз: Хронічний гепатит «С», та його поведінку в судових засідання, яка була позитивною, з дотриманням ввічливості, то покарання призначене ОСОБА_12 за вчинення злочинів, та за якими його визнано винним та призначено остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі є не надто справедливим, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_12 більш м`якше покарання, в межах санкції статей за якими його визнали винним.
Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_11 , як було встановлено в судді першої інстанції, вчинив злочин під впливом погрози, примусу, в силу ст. 89 КК України не судимий, одружений, раніше працював фізичною особою підприємцем, має соціальні зв`язки, а також його поведінку в судових засіданнях, яка була позитивною, то покарання призначене ОСОБА_11 за вчинення злочинів, та за якими його визнано винним та призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі є не надто справедливим, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_11 більш м`якше покарання, в межах санкції статей, за якими його визнали винним.
Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, які пом`якшують ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання та зменшують їх суспільну небезпеку, колегія суддів вважає можливим пом`якшити покарання обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Крім того, є слушними доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції до нихне було застосовано ч. 5 ст. 72 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до ч.4 ст.5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Під час затримання та обрання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ч.5 ст.72 КК України, діяла в редакції від 2001 року, та передбачала, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Разом з тим, ч. 5 ст. 72 в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII, передбачала зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначена редакція діяла до 20.06.2017 року включно та в порівнянні із ч. 5 ст. 72 КК України у чинній редакції та в редакції від 2001 року,в якихпередбачено зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, тому ч. 5 ст. 72 в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII поліпшує становище ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 4, 5 КК України, колегія судів вважає за необхідне застосувати ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) та зарахувати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 08.07.2014 року по 20.06.2017 року включно та ОСОБА_12 з 10.07.2014 року по 20.06.2017 року включно,з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Час попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року до вступу вироку в законну силу, включно зарахувати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року ).
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню, а вирок Печерського районного суду м.Києва від 18 листопада 2017 року, в частині призначення покарання, зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_12 , - задовольнити. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 , - задовольнити частково.
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року, яким ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, та ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_11 за ч.3 ст.186 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі, із конфіскацією майна; за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.
Призначити ОСОБА_12 за ч.3 ст.186 КК України покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 08.07.2014 року по 20.06.2017 року включно та ОСОБА_12 з 10.07.2014 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Час попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року до вступу вироку в законну силу включно, зарахувати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4