АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року,

за участі: прокурора ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , та накладено арешт на легковий автомобіль марки «Lexsus LX 570», державний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 .
В обґрунтування рішення слідчий суддя зазначив, що арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, а тому рухоме майно, на яке слідчий просить накласти арешт, підпадає під ознаки ст. 98 КПК України, тобто має ознаки речових доказів, і воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження та є достатні підстави вважати, що вказаний об`єкт, який є засобом вчинення злочину, може бути приховуваний, пошкоджений, зіпсований, знищений, перетворений або відчужений, у зв`язку із чим клопотання підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строку апеляційного оскарження, адвокат зазначає, що про ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 , щодо майна якого вирішувалося питання про арешт, стало відомо після того, як він прибув з США де постійно проживає до місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , а саме 04 грудня 2017 року, про що присутня відмітка у паспорті, а також те, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді слід відраховувати із цього моменту та із урахуванням того, що цей строк не був пропущений.
Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу незаконною та невмотивованою, винесеною з грубим порушенням вимог КПК України, яка не відповідає Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначає, що автомобіль марки «Lexus LX 570», належить гр. ОСОБА_6 яким користується ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не зберігає на собі слідів і не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, автомобіль не набутий кримінально протиправним шляхом і не набутий в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Звертає увагу адвокат на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить гр. ОСОБА_6 . Дана особа не є підозрюваним чи обвинуваченим по справі. Також слідчим не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Не доведено, яка особа в силу закону несе або може нести цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого, а також те, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст.167 КПК України.

Наголошує автор апеляційної скарги на тому, що слідчим та прокурором не доведено необхідності арешту вказаного майна. У клопотанні зазначено, що тимчасово вилучене майно, а саме легковий автомобіля марки, на який слідчий просить накласти арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, однак дані обставини не були доведені у судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПКУкраїни, згідно з якою слідчий суддя повинен був відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Крім того звертає увагу на те, що вищевказаний автомобіль було тимчасово вилучено 16 жовтня 2017 року, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна до суду було подано 23 жовтня 2017 року, тобто з порушенням строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до якої у разі порушення зазначеного строку майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В судове засідання у справі адвокат ОСОБА_5 не з`явився, про причини своєї неявки він своєчасно не повідомляв, хоча про час та місце судового засідання йому було завчасно повідомлено, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю адвоката, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 14 серпня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000308, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305 та ч. 2 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що 15-16 жовтня 2017 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 02 жовтня 2017 року, проведено обшук легкового автомобіля марки «Lexus LX 570», державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_6 та яким користується ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

В ході вищевказаного обшуку в транспортному засобі під задньою декоративною накладкою петель задньої частини багажника, в районі ущільнення задньої двері багажника виявлено та вилучено залишки речовини рослинного походження та насіння рослин, які за допомогою марлевого бинта поміщені у паперовий пакет, і 16 жовтня 2017 року направлено для проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів до Тернопільського НДЕКЦ МВС України.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України від 17 жовтня 2017 року № 2-885/17 нашарування речовини коричневого кольору, які містилися на поверхні чотирьох відрізків бинтів, містять особливо небезпечний наркотичний засіб - екстракт канабісу, а подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору має ботанічні ознаки верхівкових частин рослини коноплі, містить каннабіноїди (канабінол, канабідіол), зокрема тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого у висушеному вигляді становить 0,0411 грама.

18 жовтня 2017 року легковий автомобіль марки «Lexsus LX 570» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000308, як такий, що зберіг на собі сліди підготовки та вчинення злочину та може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на останній потрібно накласти арешт.

Того ж дня старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_8 , за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Lexsus LX 570», державний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Під час розгляду апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000308, про накладення арешту на вищевказаний автомобіль слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про те, що арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, а тому рухоме майно, на яке слідчий просить накласти арешт, підпадає під ознаки ст. 98 КПК України, тобто має ознаки речових доказів, і зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження та є достатні підстави вважати, що вказаний об`єкт, який є засобом вчинення злочину, може бути приховуваний, пошкоджений, зіпсований, знищений, перетворений або відчужений, у зв`язку із чим клопотання підлягає задоволенню.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештований автомобіль з великою вірогідністю може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 від 18 жовтня 2017 року про визнання його речовим доказам (а.п.30-31). Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_6 , з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК

Посилання автора апеляційної скарги на те, що ОСОБА_6 не є підозрюваним чи обвинуваченим по справі, слідчим не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не доведено, яка особа в силу закону несе або може нести цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого,- не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та відмови у накладенні арешту, оскільки накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів можливо на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що у цьому випадку і мало місце з огляду на наявність постанови про визнання майна речовим доказом.

Що стосується доводів автора апеляційної скарги з приводу того, що органом досудового розслідування не було доведемо необхідності арешту вказаного майна, що вищевказаний легковий автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурором та органом досудового розслідування доведено необхідність арешту вищевказаного майна, що підтверджується матеріалами провадження.

Твердження про те, що вищевказаний автомобіль було тимчасово вилучено 16 жовтня 2017 року, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна до суду було подано 23 жовтня 2017 року, тобто з порушенням строку,встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України,відповідно до якої у разі порушення зазначеного строку майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні прокурор пояснив, що клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль, як тимчасово вилучене майно подавалось до слідчого судді раніше, і вже з тих підстав накладався арешт ухвалою слідчого судді, яка Апеляційним судом міста Києва була залишена без змін. А в даному провадженні в клопотанні слідчого ставилось питання про накладення арешту на автомобіль не з метою арешту тимчасово вилученого майна, а як арешту речового доказу.

Інші доводи на які посилається автор апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, якоюзадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 , та накладено арешт на легковий автомобіль марки «Lexsus LX 570», державний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/646/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1