Справа № 362/1242/18
Провадження № 1-кп-139/18
В И Р О К
іменем України
12 квітня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001835 від 19.10.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Васильків Київської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, освіта середня, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Васильків Київської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, освіта середня, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 групою осіб вчинили хуліганство, а ОСОБА_7 також вчинив розбій за таких обставин.

14 жовтня 2017 року о 19 годині 36 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходились в приміщенні ТОВ «АТБ-маркет», яке розташоване за адресою: Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, 182, де ОСОБА_8 побачив наглядно знайомого ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел вчинити хуліганські дії, а саме побити ОСОБА_4 , щоб тим самим самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, показати свою зневагу до суспільства та існуючих правил поведінки. ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_7 спільно побити ОСОБА_4 . На пропозицію ОСОБА_8 побити ОСОБА_4 , ОСОБА_7 погодився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вийшли з приміщення ТОВ «АТБ-маркет» та зупинилися на майданчику біля вхідних дверей в громадському місці. Дочекавшись, коли ОСОБА_4 вийшов з приміщення ТОВ «АТБ-маркет», ОСОБА_8 та ОСОБА_7 маючи прямий умисел на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, намагаючись продемонструвати своє нехтування існуючими правилами і нормами поведінки та самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинили хуліганські дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю та виразились в тому, що ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_4 та почав його непристойно ображати, після чого ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_4 та наніс останньому удар ногою в ногу. Після цього ОСОБА_8 наніс ОСОБА_4 рукою, зібраною в кулак, три удари в область голови. В цей час ОСОБА_4 намагався відійти від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в бік автостоянки, але останні не давали змогу йому це зробити. Після того, як ОСОБА_4 відійшов до МАФу «Шмільна кава», який розташований по вулиці Декабристів в місті Васильків Київської області, ОСОБА_7 наніс останньому удар рукою зібраною в кулак в область голови, від удару ОСОБА_4 впав.

В цей час у ОСОБА_7 виник прямий умисел спрямований на протиправне заволодіння майном ОСОБА_4 . В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_4 , який лежав на асфальті, та завдав декілька ударів рукою зібраною в кулак в праву частину обличчя потерпілого, після чого почав перевіряти кишені куртки останнього на наявність майна. Під час цього, діючи відкрито ОСОБА_7 дістав з лівої, зовнішньої, нижньої кишені куртки, в яку був одягнутий ОСОБА_4 гаманець коричневого кольору, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 40 гривень, посвідчення водія на ім`я « ОСОБА_4 », банківська картка «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 , банківська картка «Raiffeisen BANK AVAL» на ім`я ОСОБА_9 , пластикова картка з написом «МегаМакс торгівельна мережа», пластикова картка з написом «Нова Лінія все для дому та саду». Вказаний гаманець ОСОБА_7 заховав до своїх речей. ОСОБА_4 попрохав ОСОБА_10 віддати гаманець на, що останній пригрозив ОСОБА_4 фізичною розправою. Підвівшись, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 та попрохав його віддати гаманець, який забрав ОСОБА_7 . Почувши прохання ОСОБА_4 . ОСОБА_7 , використовуючи насильство як спосіб утримання викраденого майна, наніс ОСОБА_4 удар рукою зібраною в кулак в область обличчя.

Після цього ОСОБА_8 також завдав декілька ударів рукою зібраною в кулак в область голови ОСОБА_4 . Надалі ОСОБА_4 пройшов до свого автомобіля, який був припаркований за МАФом «Шмільна кава» та сів до салону. В цей момент ОСОБА_7 також сів до салону автомобіля, а саме на переднє пасажирське сидіння та наніс декілька ударів ОСОБА_4 . ОСОБА_8 підійшов до відчинених водійських дверей та наніс декілька ударів ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця скоєння правопорушення зникли, спричинивши ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 також розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Згідно висновку експерта № 175 Київського обласного бюро Судово-медичної експертизи Васильківського районного відділення від вказаних насильницьких дій у ОСОБА_4 мали місце наступні тілесні ушкодження: уламковий перелом кісток лицевого черепа, рани на обличчі, струс головного мозку. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки спричинений тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби).

Протиправними діями ОСОБА_10 завдав ОСОБА_4 матеріального збитку на суму 40 грн.

В судовому засіданні обвинувачені винуватими себе у вчиненні вказаного злочину визнали повністю, цивільний позов визнали частково, дали показання, які загалом відповідають обставинам вчинення злочину за обвинуваченням.

Обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 14.10.2017 року близько 20 год. він перебував із своїм товаришем ОСОБА_11 у магазині «АТБ-маркет», коли той розповів про випадкову зустріч із раніше йому особисто незнайомим потерпілим, від ОСОБА_11 він дізнався про неналежне ставлення потерпілого до своїх батьківських обов`язків, тому у нього склалося негативне відношення до потерпілого, на виході із магазину ОСОБА_11 підійшов до потерпілого, чим розпочав конфлікт, тоді він підійшов ззаду і вдарив потерпілого своєю ногою по його нозі, пояснити причини нанесення удару не зміг, надалі між ОСОБА_11 та потерпілим виникла словесна суперечка, ОСОБА_11 наніс потерпілому декілька ударів, вони разом перемістились на МАФу, де він та ОСОБА_11 продовжували наносити удари руками потерпілому по голові, від одного із його ударів потерпілий впав і знепритомнів, він особисто вдарив декілька разів кулаками у обличчя, під час побиття він або ОСОБА_11 не висловлювали потерпілому будь-яких вимог, у автомобілі потерпілий намагався у нього тикнути ключем, тому він ще вдарив його у обличчя, після чого хтось, напевно ОСОБА_11 , через вікно наніс потерпілому декілька ударів у голову, причини і обставини побиття потерпілого, заволодіння гаманцем не зміг деталізувати через свій стан того дня та давність подій, гаманець він виявив у себе вдома і видав його поліції, всі події відбувались поблизу входу до магазину «АТБ» у присутності інших осіб, що він усвідомлював, неприязні до потерпілого він не відчував, заперечив наявність попередньої змови та умислу на вчинення обох інкримінованих йому злочинів, хоч визнав факт заподіяння тілесних ушкоджень саме ним і заволодінням гаманцем саме ним. У вчиненому щиро кається, наміру продовжувати злочинну діяльність не має. Цивільний позов визнав частково, а саме погодився відшкодувати половину заявленого розміру матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 10 тис.грн.

Обвинувачений ОСОБА_8 показав, що 14.10.2017 року близько 20 год. він перебував із своїм товаришем ОСОБА_12 у магазині «АТБ-маркет», випадково зустрів свого дального родича потерпілого, який, на його думку, неналежно ставився до своїх батьківських обов`язків, тому у нього склалося негативне відношення до потерпілого, на виході із магазину він підійшов до потерпілого, розпочав розмову, в цей час ОСОБА_12 підійшов ззаду і безпричинно вдарив потерпілого своєю ногою по його нозі, надалі між ним та потерпілим виникла словесна суперечка, він наніс потерпілому декілька ударів рукою у голову, вони разом перемістились на МАФу, де він та ОСОБА_12 продовжували наносити удари руками потерпілому по голові, від одного із ударів ОСОБА_12 потерпілий впав і знепритомнів, він особисто вдарив декілька разів кулаками у обличчя, під час побиття він або ОСОБА_12 не висловлювали потерпілому будь-яких вимог, у автомобілі він потерпілого вже не бив, але бачив, як ОСОБА_12 сідав до автомобіля потерпілого, причини побиття потерпілого обґрунтовано пояснити не зміг, він не бачив і не знав про те, що ОСОБА_12 забрав гаманець у потерпілого, всі події відбувались поблизу входу до магазину «АТБ» у присутності інших осіб, що він усвідомлював, багато людей намагалися їх зупинити, неприязні до потерпілого він не відчував, заперечив наявність попередньої змови та умислу на вчинення злочину, хоч визнав факт заподіяння тілесних ушкоджень саме ним. У вчиненому щиро кається, наміру продовжувати злочинну діяльність не має. Цивільний позов визнав частково, а саме погодився відшкодувати половину заявленого розміру матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 5 тис.грн.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 14.10.2017 року після 19-46 години він вийшов із магазину «АТБ» в м.Василькові, в цей час до нього підійшов ОСОБА_11 , запитав чи знає він його, на що він відповів, що ні, на запитання чи знає він ОСОБА_13 він також заперечив, оскільки не впізнав його та не не зрозумів про кого він питає, в цей час ОСОБА_12 ззаду його вдарив по нозі, а ОСОБА_11 почав кричати, з його слів він зрозумів, що це його дальній родич, він відмовився із ним спілкуватись, тоді ОСОБА_11 вдарив його кулаком у обличчя, він намагався обійти його, щоб піти до свого автомобіля на стоянці, але декілька разів йому обвинувачені перегороджували дорогу і наносили удари руками в обличчя, так вони перемістились в сторону машини, біля МАФу «Шмільна кава» від удару ОСОБА_12 він впав та втратив свідомість, коли приходив до тями відчував як хтось нишпорить у нього по кишеням, а потім бачив свій гаманець у руках ОСОБА_12 , коли остаточно прийшов до тями і встав, попросив ОСОБА_11 віддати гаманець, оскільки той стояв ближче і був ініціатором конфлікту, але ОСОБА_12 його вдарив по голові, а ОСОБА_11 теж вдарив, далі він сів у свій автомобіль, ОСОБА_12 сів поруч на пасажирське місце і вдарив його кулаком по голові, а ОСОБА_11 декілька раз вдарив через відкрите вікно. Коли його били перехожі сторонні люди неодноразово намагалися зупинити побиття, однак обвинувачені не реагували. У гаманці було близько 40 грн., які не були повернуті. Від побиття йому було зламано щелепу, він отримав струс головного мозку, півтора місяці лікувався, переніс операції. Заявлений цивільний позов він підтримує в повному обсязі, оскільки незаконними діями обвинувачених йому заподіяно моральної і матеріальної шкоди, яка до цього часу не відшкодована. Усно обвинувачені вибачились перед ним. При призначенні покарання поклався на розсуд суду.
Представник потерпілого підтримав цивільний позов повністю.

Винуватість обвинувачених у вчиненні вказаного злочину також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:

-протоколом огляду місця події від 23.10.2017 року, яким підтверджуються результати огляду території поблизу магазину ТОВ «АТБ-маркет» в м.Василькові Київської області по вул. Декабристів та ілюстративною таблицею до нього;

-протоколом огляду місця події від 20.10.2017 року, яким підтверджуються результати огляду добровільно виданого ОСОБА_7 працівникам поліції гаманця потерпілого та ілюстративною таблицею до нього;

-протоколом огляду предметів від 26.10.2017 року, яким підтверджуються результати огляду вмісту гаманця потерпілого;

-протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 28.10.2017 року, від 22.11.2017 року, від 12.12.2017 року, від 14.12.2017 року, протоколом огляду документа від 31.10.2017 року, ухвалами слідчих суддів, якими підтверджується дотримання встановленого законом порядку вилучення відеозапису із камер відеоспостереження магазину, медичної документації;

-довідкою, виписним епікризом та іншою медичною документацією, якими підтверджується факт ушкодження здоров`я та результати лікування потерпілого;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.10.2017 року, від 28.10.2017 року, якими підтверджується впізнання обох обвинувачених як осіб, що вчинили інкримінуємі їм злочини;

-висновками експерта №№ 176, 021, 031, відповідно до яких у ОСОБА_4 мали місце наступні тілесні ушкодження: уламковий перелом кісток лицевого черепа, рани на обличчі, струс головного мозку, дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки спричинений тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби), якими підтверджується механізм спричинення і тяжкість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень;

-протоколом проведення слідчого експерименту з застосуванням відеозапису від 01.11.2017 року, від 23.01.2018 року за участю потерпілого, який показав та на місці вчинення кримінального правопорушення вказав, яким чином, де саме і в якому порядку йому наносили удари обидва обвинувачених, де саме він виявив зникнення гаманця, яким підтверджується, зокрема, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та ступінь участі у вчиненні протиправних діянь кожного із обвинувачених;

-протоколом проведення слідчого експерименту з застосуванням відеозапису від 19.01.2018 року з участю ОСОБА_8 , який показав та на місці вчинення кримінального правопорушення вказав, яким чином він наносив удари потерпілому та які дії по нанесенню тілесних ушкоджень вчиняв інший обвинувачений;

-протоколом проведення слідчого експерименту з застосуванням відеозапису від 22.02.2018 року з участю ОСОБА_7 , який показав та на місці вчинення кримінального правопорушення вказав, яким чином він наносив удари потерпілому та які дії по нанесенню тілесних ушкоджень вчиняв інший обвинувачений;

-постановами про об`єднання матеріалів досудового розслідування, витягами із ЄРДР, іншими процесуальними рішеннями щодо досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні;

-відтвореним в судовому засіданні під час огляду речових доказів відеозаписом з камер спостереження ТОВ «АТБ-маркет», де зафіксовано як обидва обвинувачених зустрілися із потерпілим у торговому залі, чекали його біля вхідних дверей магазину, по виходу із магазина наносили потерпілому удари в присутності значної кількості інших осіб у громадському місці, не реагували на зауваження, зокрема ОСОБА_7 безпричинно наніс перший удар ногою в ноги, потім ОСОБА_8 наніс декілька ударів рукою у голову, після переміщення учасників побиття на відстань близько 30 м до МАФу «Шмільна кава» обидва обвинувачених наносили удари руками в голову потерпілого, від одного із ударів ОСОБА_7 потерпілий впав на асфальтове покриття. Належність і допустимість цього доказу сторонами не оспорювалась;

-відтвореним в судовому засіданні під час огляду речових доказів відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілого, яким підтверджується механізм спричиненя йому тілесних ушкоджень.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Кваліфікація діянь обох обвинувачених під час судового розгляду ніким не оспорювалась, в тому числі стороною захисту. Представник потерпілого у судовому засіданні посилався на необхідність додаткової кваліфікації тих діянь, які не охоплені межами обвинувачення у цій справі, зокрема співучасті ОСОБА_8 у заволодінні майном потерпілого, замаху на заволодіння належним потерпілому автомобілем, однак не оспорив правильність кваліфікації саме передбачених обвинувальним актом діянь, будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції не подавав.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За таких обставин в силу приписів законодавства суд надає правову оцінку виключно передбаченим обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні діянням обох обвинувачених, а доводи представника потерпілого вважає такими, що виходять за межі обвинувачення.
Оцінюючи сукупність поданих стороною обвинувачення і досліджених судом доказів в аспекті встановлення обставин, суттєвих для кваліфікації протиправних діянь, суд приймає до уваги позицію всіх учасників розгляду щодо неоспорення кваліфікації інкримінованих діянь, неподання стороною захисту, потерпілим чи його представником будь-яких доказів, які б спростовували надані прокурором докази і твердження, а також наступні встановлені судом обставини.
З показань обвинувачених та потерпілого вбачається, що потерпілий до вчинення відносно нього протиправних діянь 14.10.2017 року взагалі не був знайомий із обвинуваченим ОСОБА_7 , цей обвинувачений під час конфлікту із потерпілим біля магазину не висловлював до нього будь-яких вимог або претензій особистого характеру, не пояснював причину насильства, при цьому саме він перший безпричинно у громадському місці ззаду вдарив потерпілого ногою по ногам, від чого той вимушений був зійти вниз по пандусу подалі від входу до магазину, де вже інший обвинувачений приєднався до нанесення тілесних ушкоджень. Пояснити вмотивовано і обґрунтовано причину побиття потерпілого ОСОБА_7 в суді не зміг, посилаючись на те, що достовірно не пам`ятає подій того дня через давність подій та свій стан на той час, однак визнав відсутність конкретизованих причин початку нанесення ударів потерпілому на початку конфлікту. За таких обставин, достатніх підстав вважати, що конфлікт із потерпілим, спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 були обумовлені неприязненими чи іншими особистими стосунками між ними суд не вбачає.
У судовому засіданні потерпілий та обвинувачений ОСОБА_8 показали, що є дальніми родичами, однак знайомі були лише наглядно, родинних стосунків не підтримували, а потерпілий взагалі не зміг впізнати ОСОБА_8 як родича. Характер розвитку подій за показаннями всіх допитаних осіб вказує на те, що розмова біля входу до магазину розпочалася із того, що на запитання ОСОБА_8 потерпілий відповів, що не знає його та його двоюрідну сестру, після чого у них виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, в ході якого обидва обвинувачені наносили удари потерпілому, а він при цьому не наносив їм жодного удару, конкретизовано і чітко причину нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на місці події не пояснював потерпілому, не зміг її сформулювати і під час судового розгляду, хоч і посилався на певне негативне відношення, зневагу до особи потерпілого. При цьому у присутності сторонніх громадян він ображав потерпілого, неодноразово бив його, показуючи тим самим свою грубу силу, однак не висловлюючи до потерпілого вимог майнового чи особистого характеру.
Слід прийняти до уваги, що нанесення обома обвинуваченими ударів потерпілому ногами і руками здійснювалось у громадському місці, а саме біля центрального входу до супермаркету «АТБ» в м.Василькові, потім продовжувалось на відстані близько 30 метрів від нього біля закладу громадського харчування. Крім того інкриміновані діяння здійснювались обома обвинуваченими у присутності незнайомих їм громадян, які намагались припинити бійку, однак обоє обвинувачених не реагували на зауваження та продовжували наносити удари потерпілому у присутності випадкових перехожих, переважно жінок.
Всебічно оцінюючи всі доводи сторін, навіть із врахуванням окремих посилань обвинувачених про зневагу до особи потерпілого, суд вважає, що посягання на особу (потерпілого) трансформувалось в мотив явної неповаги до суспільства, оскільки було порушено спокій перехожих і покупців, а привід для посягання слід оцінити як надуманий.
За таких обставин, суд вважає, що обидва обвинувачені діяли із прямим умислом, вони усвідомлювали, що своїми діями грубо порушують громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажаючи цього, в їх діях вбачаються хуліганські спонукання, зокрема бажання протиставити себе суспільству, показати свою грубу силу, зневагу до оточуючих.
При цьому характер дій обох обвинувачених, зокрема почергове нанесення ними обома ударів потерпілому вказує на те, що мотиви у них були однаковими, а умисел був спрямований на вчинення хуліганства, що вказує на правильність кваліфікації діянь як таких, що вчинені групою осіб. Доводи обвинувачених про відсутність між ними попередньої змови не мають правового значення, оскільки відповідна кваліфікуюча ознака не передбачена ст.296 КК України, а вчинення хуліганства саме групою осіб доведено під час судового розгляду, що є достатнім для належної кваліфікації діянь.
Із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спрямованість умислу, мотиви, цілі винних та обставини учинення ними кримінально караних діянь підтверджують доводи обвинувачення про наявність кваліфікуючих ознак хуліганства. Враховуючи викладене, суд погоджується із кваліфікацією спільних діянь обох обвинувачених.
З показань обох обвинувачених, які узгоджуються із показаннями потерпілого вбачається, що обвинувачені між собою не обговорювали наміри заволодіти майном потерпілого, усно не висловлювали жодних вимог про передачу їм коштів чи майна потерпілим, а ОСОБА_8 не бачив і не був обізнаний про факт заволодіння гаманцем потерпілого ні на місці події, ні до того часу, коли йому про це повідомили працівники поліції, обвинувачені не здійснювали спільне розпорядження коштами, належними потерпілому, потерпілий вказав лише на ОСОБА_7 як на особу, яка вийняла із його кишені гаманець, коли він лежав на землі у частково непритомному стані, що у сукупності вказує на відсутність між ними попередньої змови в частині заволодіння чужим майном. Така кваліфікуюча ознака також не інкримінується обвинуваченням, тому відповідні посилання представника потерпілого є необґрунтованими і виходять за межі пред`явленого обвинувачення.
Під час судового розгляду ніким не оспорювалось, що удари, які наніс саме ОСОБА_7 спричинили середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому. Крім того слід врахувати, що він фізично сильніший іншого обвинуваченого, міцніше за статурою, саме від його удару потерпілий впав на землю та втратив свідомість, саме ОСОБА_7 забрав гаманець у лежачого потерпілого, саме він наносив додаткові удари потерпілому після висунення ним вимог про повернення гаманця, що вказує на те, що його умисел був спрямований на заволодіння чужим майном, він усвідомлював, що посягає на чужу власність, передбачав спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажав спричинити таку шкоду, для досягнення своєї корисливої мети він застосував фізичне насильство (наносив декілька ударів рукою у голову потерпілого), зокрема з метою утримання майна (гаманця із грошима), якими він вже на той час заволодів. Оскільки при застосуванні ОСОБА_7 фізичного насильства до потерпілого останньому було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження доведеним є те, що напад з метою заволодіння чужим майном був поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, тому суд погоджується із кваліфікацією діянь ОСОБА_7 в цій частині обвинувачення.
Вказана вище правова оцінка узгоджується із п.п. 5, 6, 9, 12, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», п.п. 4, 5, 6, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство».

Інші неконкретизовані судження окремих учасників розгляду з приводу правової оцінки діянь обвинувачених є припущеннями, які не узгоджуються із дослідженими судом доказами, тому не можуть покладатись в основу вироку в силу ч.3 ст.62 Конституції України.

Частково неправдиві і в окремих деталях протирічливі показання обох обвинувачених суд вважає способом захисту, який направлений на пом`якшення відповідальності за вчинені діяння, тому покладає в основу вироку взаємоузгоджені і послідовні показання потерпілого.

За таких обставин, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини, механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також винність у їх умисному заподіянні саме обвинувачених.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винність обвинувачених у вчиненні вказаних вище діянь.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України, оскільки вони вчинили умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Крім того, суд вважає, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої).

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винних та їх відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь органу з питань пробації.

Обставиною, що пом`якшує покарання обох обвинувачених суд вважає щире каяття.

Суд вважає, що обставин, що обтяжують покарання обох обвинувачених не встановлено. Зокрема, про наявність таких обставин не зазначено у обвинувальному акті, на підтвердження наявності таких обставин жодних доказів суду не подавалось.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер злочину, особу обвинувачених, які є раніше несудимими, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, утримують малолітніх дітей, враховуючи стан їх здоров`я, вік, думку потерпілого, які при призначенні покарання поклався на розсуд суду, суд вважає необхідним призначити обом обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає можливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обох обвинувачених від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки їх виправлення можливе без відбування покарання.

При призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід обом обвинуваченим слід залишити домашній арешт, оскільки клопотання про зміну запобіжного заходу жодним учасником процесу у встановленому законом порядку не заявлялись, а ризики, які приймались до уваги судом при його обранні, не зменшились і не відпали.

При наданні правової оцінки цивільному позову, за вимогами якого із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пропонується стягнути солідарно на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41 169 грн. 18 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинувачених цивільному позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього самого, порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя через отримання тілесних ушкоджень та завдання психологічної травми. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинувачених, ступіню їх вини, вчинення ОСОБА_7 двох, а ОСОБА_8 одного злочину по відношенню до потерпілого, їх відношення до потерпілого після скоєння злочину, глибини страждань потерпілого, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода із ОСОБА_7 в розмірі 25 тис. грн., із ОСОБА_8 в розмірі 15 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При цьому з матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений цивільним позовом потерпілого, а також такого матеріального стану обвинувачених, який би свідчив про їх спроможність реально задовольнити вимоги цивільного позивача у заявленому ним розмірі грошового стягнення. Відтак, заначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинувачених, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілим фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами, а саме квитанціями, чеками, медичною документацією та іншими письмовими доказами, з яких вбачається, що потерпілий поніс витрати в зв`язку із вчиненням злочину на лікування та спеціальне харчування з огляду на перелом щелепи. Однак із суми пред`явлених до відшкодування грошових вимог слід виключити ті витрати, понесення яких не доведено або не доведено їх співвіднесення саме із наслідками інкримінованих у цьому провадженні злочинів. Так, не підлягають відшкодуванню витрати на отримання правової допомоги адвоката в розмірі 12 тис. грн., оскільки фактичне понесення таких витрат документально не підтверджується. Крім того, у поданому на підтвердження цієї обставини письмовому доказі додатку до угоди про право надання правової допомоги містяться суттєві не усунуті протиріччя, зокрема одночасно містяться посилання на те, що гонорар адвоката становить 2 тис. грн. і 12 тис. грн., виконані різними способами. Чеки про оплату банківською карткою на суми 357,10 грн., 252,10 грн., 225,50 грн., 644,75 грн. суд не може покласти в основу вироку, оскільки в них відсутня інформація про те, які саме речі чи товари було придбано, тому суд позбавлений достовірно встановити співвіднесення понесених витрат та наслідків саме заподіяної злочином шкоди. Вартість пошкодженого під час злочину одягу, а саме куртки 450 грн., джинси 300 грн., теніска 150 грн. цивільними відповідачами не оспорювалась. В іншій частині понесені потерпілим витрати підтверджені належними і допустимими доказами, в достатній мірі переконливо підтверджують доводи цивільного позову. За таких обставин, суд вважає доведеним заподіяння матеріальної шкоди потерпілому в загальному розмірі 27 689 грн. 73 коп., тому саме в такому розмірі слід задовольнити його позовні вимоги, оскільки підставно співвіднесення таких витрат із наслідками злочину стороною захисту не спростовано. Вказану загальну суму слід розділити між двома цивільними відповідачами пропорційно ступіню їх участі у заподіянні шкоди та із врахуванням співвіднесення їх діянь із наслідками у виді понесених потерпілим витрат в частині діянь кожного із обвинувачених. На думку суду, обґрунтованим є покладення на ОСОБА_7 обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 17 689 грн. 73 коп., а на ОСОБА_8 в розмірі 10 тис. грн.

Враховуючи суттєву відмінність у ступеню спричиненні шкоди обома обвинуваченими, різницю у обсязі вчинених кожним із обвинувачених протиправних діянь стосовно потерпілого обов`язки суд не вбачає достатніх підстав для покладення обов`язків щодо відшкодування шкоди на обох обвинувачених в солідарному порядку.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах доведених вимог.

Речові докази диски із відеозаписами слідчих дій, слід залишити при матеріалах кримінального провадження, інші речові докази, що зберігаються у потерпілого слід йому залишити як законному володільцеві.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

-за частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на чотири роки,

-за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі статтей 70,72 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покласти на Васильківський міськрайонний відділ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_8 покласти на Васильківський міськрайонний відділ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишити домашній арешт в період часу з з 21-00 до 07-00 години наступної доби, продовживши термін дії відповідних обов`язків до вступу вироку в законну силу.

Речові докази диски із відеозаписами слідчих дій залишити при матеріалах кримінального провадження, гаманець коричневого кольору, посвідчення водія на ім`я « ОСОБА_4 », банківську картку «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 , банківську картку «Raiffeisen BANK AVAL» на ім`я ОСОБА_9 , пластикову картку з написом «МегаМакс торгівельна мережа», пластикову картку з написом « ОСОБА_14 все для дому та саду» залишити ОСОБА_4 .

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17 689 грн. 73 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., а всього 42 689 грн. 73 коп..

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 000 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., а всього 25 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1