УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/763/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 80 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/763/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності,-
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, як необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ст.80 ч.5 КК України та звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Вказує, що є всі підстави для застосування щодо нього ст.80 ч.5 КК України. Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні його клопотання керувався не нормами закону, а думкою адміністрації колонії.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від відбування покарання по спливу строків давності, передбачених ст. 80 КК України на підставі ст. 152 КВК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 21.06.2004 року апеляційним судом Миколаївської області за ст.ст. 187 ч.4; 152 ч. 1; 15 ч. 2, 152 ч. 2; 115 ч. 2 п.п. 6, 9, 10, 13, 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. 13, 185 ч. 3, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Відповідно до змісту вироку, початком строку відбування покарання засудженому визначено момент його затримання, а саме 03.11.2003 року. Вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 27.01.2005 року (дата перегляду Верховним Судом України).
Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання суд виходив з того, що відповідно до положень ст.80 КК України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку може бути застосоване, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у певні строки.
Вирок апеляційного суду Миколаївської області від 21.06.2004 року щодо ОСОБА_7 набрав чинності після його перегляду 27.01.2005 року Верховним Судом України і цей вирок був звернутий до виконання (розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили № 1-15/04 від 05.03.2005 року міститься матеріалах особової справи а.с.25). ОСОБА_7 відбуває покарання за даним вироком, тобто застосування положень ст. 80 КК України у даному випадку є неможливим.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З ухвали суду вбачається, що він приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, діяв у відповідності до положень ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.
У відповідності до вимог ст. 152 КВК України однією з підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Давність виконання обвинувального вироку це перебіг визначеного законом часу з моменту набрання обвинувальним вироком законної сили і приведенням його до виконання, протягом якого покарання не було застосовано до засудженого і вирок залишився не виконаним.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 21.06.2004 року вироком апеляційного суду Миколаївської області за ст.ст. 187 ч.4; 152 ч.1; 15 ч.2, 152 ч.2; 115 ч.2 п.п. 6, 9, 10, 13; 15 ч.2, 115 ч.2 п. 13; 185 ч.3, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Відповідно до змісту вироку, початком строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 визначено момент його затримання, а саме 03.11.2003 року. Вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 27.01.2005 року (дата перегляду Верховним Судом України).
Вирок щодо ОСОБА_7 був звернутий до виконання, згідно копії розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили № 1-15/04 від 05.03.2005 року (а.п. 13).
Отже, вирок апеляційного суду Миколаївської області від 21.06.2004 року щодо ОСОБА_7 звернутий до виконання у встановлені законом строки, строки виконання вироку, передбачені ст. 80 КК України не сплинули, тому підстав для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку під час апеляційного перегляду не встановлено.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: