1-кп/357/1227/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.10.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження № 0000062 від 16.08.2017 року відносно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загальці Бородянського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сержанта, який проходить військову службу за контрактом у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
06 вересня 2017 року до суду для судового розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000062 від 16.08.2017 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Згідно обвинувального акту з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

23 листопада 2015 року сержанта ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 30 червня 2017 року військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 13 травня 2016 року № 136 його призначено на посаду головного сержанта взводу командира гармати 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини, яка дислокується по ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 .

26 січня 2017 року згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 27 сержанта ОСОБА_4 зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини.

В період з 17 лютого по 3 квітня 2017 року сержант ОСОБА_4 перебував на лікуванні в лікувальних закладах та 4 квітня 2017 року мав з`явитися на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, сержант ОСОБА_4 4 квітня 2017 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , дислокованої по АДРЕСА_1 .

В період з 4 квітня по 16 серпня 2017 року сержант ОСОБА_4 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16 серпня 2017 року сержант ОСОБА_4 з`явився до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

На початковій стадії судового розгляду даного кримінального провадження прокурор надав суду укладену ним з обвинуваченим ОСОБА_4 20.10.2017 року угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати висунуте йому обвинувачення в судовому засіданні. При цьому сторони узгодили призначення обвинуваченому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України у виді 3 років позбавлення волі з звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор і обвинувачений підтвердили зазначену угоду і просять її затвердити, та не заперечує проти затвердження угоди і захисник.

Суд, дослідивши обставини укладення сторонами угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання сторін про затвердження вказаної угоди підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам ст.ст. 469, 470 та 472 КПК України.

Зазначена угода містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, а також містить детальне роз`яснення передбачених ст. 473 КПК України наслідків затвердження цієї угоди судом та наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди. Угоду підписано обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Зогляду на викладене, укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного КПК України; дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно; умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються; сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого впливу зі сторони; узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України; обвинувачений має реальну можливість виконати всі взяті на себе за угодою зобов`язання.

За таких обставин укладена прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Речові докази у провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання та застосування до останнього Закону України «Про амністію».

Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, який набув чинності, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частиною другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористічній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

У відповідності до стаття 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди.

Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється щодо: а) осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та осіб, яких засуджено до покарань, не повязаних з позбавленням волі, крім покараня у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

ОСОБА_4 , згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 11 серпня 2016 року, являється учасником бойових дій, та відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 05.09.2017 року за № 7687 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому вчинив вперше злочин, який згідно ст. 12 КК України не є особливо тяжким злочином, просить звільнити його від покарання за вчинений злочин, а тому підлягає звільненню від відбування покарання згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 474-475 КПК України, суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20.10.2017 року заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000062 від 16.08.2017 року.

НАКОНЕЧНОГО ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити НАКОНЕЧНОГО ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обв`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого НАКОНЕЧНОГО ОСОБА_8 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII звільнити НАКОНЕЧНОГО ОСОБА_8 від відбування покарання за вчинений злочин.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 діб від дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,