Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

27 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0006297 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком від 22 грудня 2017 року Дніпровський районний суд м. Києва затвердив угоду про визнання винуватості, укладену 30 листопада 2017 року між прокурором ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0006297, на підставі якої ОСОБА_7 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та призначив йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 5 100 гривень.

Як встановлено вироком суду, 08.10.2010 року Баришівським районним судом Київської області задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_9 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу згідно договору застави транспортного засобу № СL 42523 на загальну суму 176 119 (сто сімдесят шість тисяч сто дев`ятнадцять) грн. 95 коп. та видано виконавчий лист від 19.10.2010 № 2-153-2010.

28.10.2010 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області ОСОБА_10 , на підставі вищевказаного виконавчого листа була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 23491447, відповідно до якої ОСОБА_9 , як боржнику, був наданий термін для добровільного виконання. Проте, рішення суду в добровільному порядку виконано не було, у зв`язку із чим державним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника.

13.12.2013 року, державним виконавцем згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» складено акт опису й арешту транспортного засобу GREAT WALL, модель SAFE, 2007 р. в., чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_9 . Вказане описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник стягувача ОСОБА_11 .

У подальшому, 03.02.2016 року до відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області надійшло клопотання ОСОБА_7 з проханням передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання.

05.02.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області ОСОБА_12 на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про передачу описаного майна боржника ОСОБА_9 згідно акту опису та арешту від 13.12.2013 року, а саме: автомобіля марки GREAT WALL, модель SAFE, 2007 р. в., чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 новому зберігачу ОСОБА_7 .

Крім того, 05.02.2016 року був укладений договір відповідального зберігання товару між державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області ОСОБА_12 (поклажодавець) та ОСОБА_7 (зберігач) про передачу на зберігання на безоплатній основі автомобіля GREAT WALL, модель SAFE, 2007 р. в., чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час складання вказаного договору, ОСОБА_7 було попереджено про кримінальну відповідальність за приховування, розтрату та відчуження автомобіля. Своїм підписом у вказаному договорі, ОСОБА_7 засвідчив факт отримання автомобіля на відповідальне зберігання та роз`яснення йому положень Закону України «Про виконавче провадження». Також, 05.02.2016 року державним виконавцем був складений акт приймання передавання арештованого майна згідно якого, ОСОБА_7 прийняв на відповідальне зберігання арештоване та описане майно автомобіль GREAT WALL модель SAFE, 2007 р. в., чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 .

Під час складання вказаного акту ОСОБА_7 був попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. У вказаному акті ОСОБА_7 своїм підписом засвідчив факт отримання автомобіля на відповідальне зберігання.

Однак в подальшому, ОСОБА_7 на неодноразові усні та письмові вимоги надати вищевказаний автомобіль для реалізації ігнорував; на вимоги державного виконавця передати автомобіль для проведення виконавчих дій в ході яких його повторно попереджали про кримінальну відповідальність, не реагував. Зокрема, такі вимоги були направлені ОСОБА_7 19 травня та 19 червня 2017 року.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_7 будучи відповідальним зберігачем у виконавчому провадженні № 23491447 за виконавчим листом Баришівського районного суду Київської області від 19.10.2010 № 2-153-2010 про стягнення на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу за кредитним договором, та обізнаним зі своїми правами та обов`язками, як зберігача ввіреного майна, діючи умисно, в невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перешкоджаючи виконанню зазначеного виконавчого листа, приховав майно, яке описане та на яке накладено арешт, а саме автомобіль GREAT WALL модель SAFE, 2007 р. в., чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , не надавши його для проведення виконавчих дій на законні вимоги державного виконавця ВДВС Баришівського районного управління юстиції у Київській області.

У подальшому, ОСОБА_7 , діючи умисно, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт або майна, яке описане, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перешкоджаючи виконанню виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області від 19.10.2010 № 2-153-2010 про стягнення на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу за кредитним договором, в невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, здійснив відчуження транспортного засобу GREAT WALL модель SAFE, 2007 р. в., чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 на користь невстановлених осіб.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 388 КК України, тобто приховування та відчуження майна, на яке накладено арешт та майна, яке описано.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2017 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 388 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження направити для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, ч. 1 ст. 388 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 на підставі угоди про визнання винуватості відноситься до кримінальних правопорушень, які включені у розділ ХVІІІ КК України «Злочини проти правосуддя». Згідно коментованих положень Кримінального кодексу України, злочини проти правосуддя переважно є двооб`єктними або навіть поліоб`єктними, оскільки при їх вчиненні в якості додаткового безпосереднього об`єкта можуть виступати суспільні відносини, які забезпечують: конституційні права і свободи, життя, здоров`я, честь і гідність особи, відносини власності, тощо і кожен із названих об`єктів самостійно охороняється кримінальним законом.

На думку заступника прокурора м. Києва, неправомірні дії ОСОБА_7 завдали шкоди як суспільним інтересам у сфері відносин, що забезпечують належне виконання судових рішень, так і приватним інтересам стягувача ПАТ «Універсал Банк», який згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 08.10.2010 року та виданого на підставі нього виконавчого листа від 19.10.2010 № 2-153-2010, повинен був задовольнити свої права на стягнення за кредитним договором за рахунок реалізації вказаного заставного транспортного засобу.

При цьому, апелянт посилається на роз`яснення, наведені в п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в якому зазначається про те, що угода про визнання винуватості не може бути укладено у провадженні, в якому бере участь потерпілий (чи особа, яка могла брати участь, але не надала згоду про її залучення до провадження як потерпілого), тобто щодо злочинів чи кримінальних проступків, внаслідок яких було завдано шкоди правам та інтересам окремих громадян та/або інтересам юридичних осіб.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки неправомірні дії ОСОБА_7 посягають на особисті (приватні) інтереси стягувача за виконавчим листом, угода про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні не могла бути укладена.

Крім того, як зазначає заступник прокурора м. Києва, при укладенні та затвердженні даної угоди про визнання винуватості, суттєво порушено вимоги кримінального закону, оскільки, відповідно до вимог цього закону, якщо особа з корисливих мотивів заволодіває ввіреним їй на збереження чужим майном (розтрачує його, продає, дарує тощо), яке було описано, заарештовано (ч. 1 ст. 388 КК України) чи конфісковано (ч. 2 ст. 388 КК України), вчинене слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених статтями 191 і 388 КК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених ч. 3 цієї статті.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва, вирок суду першої інстанції про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0006297, на підставі якої останньому призначена узгоджена сторонами міра покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, не може бути визнаний незаконним та скасований, з огляду на таке.
По-перше, всупереч доводам, наведеним у скарзі, судом першої інстанції, під час судового провадження на підставі угоди, не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_7 , не суперечила вимогам ч. 4 ст. 469 КПК України, а за результатами її перевірки на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, судом не було встановлено будь-яких обставин, які б могли служити підставами для відмови в затвердженні такої угоди.
По-друге, доводи апеляційної скарги про «двооб`єктність» або навіть «поліоб`єктість» кримінальних правопорушень, передбачених розділом «Злочини проти правосуддя» взагалі і кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України зокрема, в даному конкретному випадку не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України є встановлений порядок виконання рішень судів, інших державних органів чи посадових осіб в частині конфіскації майна, а також в частині забезпечення відповідного правового режиму майна, на яке накладено арешт чи яке описано.
Жодних підстав говорити про те, що складом цього злочину охоплюються інші об`єкти, в тому числі посягання на особисті (приватні) інтереси стягувача за виконавчим листом, в даному випадку не має.
Тим більше, що як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , потерпілі у цьому провадженні відсутні, а матеріальна шкода не завдана, у зв`язку з чим цивільний позов не заявлено.
По-третє, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до вимог кримінального закону, якщо особа з корисливих мотивів заволодіває ввіреним їй на збереження чужим майном, яке було описано, заарештовано (ч. 1 ст. 388 КК України) чи конфісковано (ч. 2 ст. 388 КК України), вчинене слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 191 і 388 КК України, також не може бути визнане обґрунтованим, оскільки воно не ґрунтується те тільки на матеріалах кримінального провадження, а й на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому, за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 , вважає необхідним залишити вказаний вирок без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/806/2018

Категорія: ч. 1 ст. 388 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1