Єдиний унікальний номер № 285/3793/17
Провадження № 1-кп/0285/633/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новоград-Волинський кримінальне провадження № 0000257 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Діброва, Лугинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , має на утриманні одну неповнолітню дитину, є постраждалим ІІІ категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:
02 квітня 2014 року солдата запасу ОСОБА_4 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 )

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02 квітня 2014 року №97 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду маскувальником інженерно-маскувального відділення інженерно- позиційного взводу інженерно-саперної роти цієї ж військової частини.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок

встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, ЗО, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби за наступних обставин.

Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1- 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, 20 серпня 2014 року о 14 годині 00 хвилин самовільно залишив місце служби територію польового табору військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що на той час дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з військовою службою за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За час відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

23 березня 2015 року близько 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 73 від 23 березня 2015 року солдата призваного по мобілізації ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність, відповідно до п. «е» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що він був призваний на військову службу та зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 . 20 серпня 2014 року о 14 годині 00 хвилин самовільно залишив місце служби територію польового табору військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . 23.03.2015 року він самостійно з`явився до військової частини. В скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати. Також, просить застосувати до нього як постраждалого від ЧАЕС ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування покарання.

Судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, і проти чого не заперечують всі учасники судового провадження.
Оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності суд вважає вину ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обираючи вид та міру покарання суд враховує, що вчинене кримінальне правопорушення є середньої тяжкості, тяжких наслідків від якого не наступило, особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується задовільно, раніше не судимий, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого та призначає покарання у вигляді позбавлення волі.
Разом з тим, у судовому засіданні від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до п. "е" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання та вважає, що воно підлягає задоволенню.
Суд враховує, що відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Згідно ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи… які є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 (копія посвідчення знаходиться в матеріалах кримінального провадження).
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 367, 368 Кримінального Процесуального кодексу України, п. "е" ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і обрати йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі п. "е" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Даний вирок може бути оскаржений, не з підстав заперечення обставин, зазначених відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
ОСОБА_4 та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий: ОСОБА_1