Дата документу Справа № 335/5041/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 335/5041/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/553/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_10
розглянула 21 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , прокурора, потерпілої ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року обставини:
17 березня 2017 року, приблизно о 16 годині 25 хвилин, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Прибережна магістраль в м. Запоріжжі, в середній смузі, з боку вул. Нижньодніпровської в напрямку вул. Лермонтова, зі швидкістю не менше 80 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті.
В цей же час, в попутному з автомобілем «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку, попереду нього, по проїзній частині, біля правого її краю, рухався велосипедист ОСОБА_11 .
Під час руху, в районі каскаду фонтанів «Райдуга», водій ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вправо.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.9 а), 10.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, відповідно до яких:
- п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;
- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»;
- п. 12.9. «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7»
Невідповідність дій ОСОБА_7 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до висновків судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП № 9-170 від 04.04.2017 року, знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок порушення зазначених вище пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, відповідно до висновків судової медичної експертизи № 1011 від 18.03.2017 року, причиною смерті ОСОБА_11 явилась сполучена тупа травма голови, тулуба і кінцівок, яка ускладнилася розвитком шоку. Сполучена тупа травма голови, тулуба і кінцівок у ОСОБА_11 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі ушкодження у ОСОБА_11 утворилися прижиттєво, незадовго до надходження до стаціонару, в результаті дорожньо-транспортної пригоди при наїзді легковим автомобілем на велосипедиста.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 22 березня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зараховано ОСОБА_7 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 22 березня 2017 року до 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні, в сумі 4004 (чотири тисячі чотири) гривні 46 копійок.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, окрім доказів на підтвердження факту сп`яніння, доведеності вини обвинуваченого та правильної кваліфікації його дій, вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Не погоджуючись з встановленою обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , а саме вчинення злочину у стані сп`яніння, зазначає про відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про проведення медичного огляду ОСОБА_7 . Вважає, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 необхідно зараховувати до набрання вироком законної сили. А також вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позову через за відсутності сплати судового збору за подання позову про відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Вказую, що судом не надано в достатній мірі оцінки тяжкості та характеру вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, та не в повній мірі враховано неодноразове притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілих щодо призначення ОСОБА_7 суворого покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, аналогічні доводам, викладених в апеляційній скарзі прокурора. Також не погоджується з оскаржуваним вироком в частині цивільного позову. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди у сумі 200000 (двісті тисяч) гривень, з ПАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» - моральної шкоди у сумі 38400 гривень; з ПАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» - майнової шкоди у сумі 41700 гривень; з ПАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» - майнової шкоди у сумі 131589,36 гривень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілу, адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги власно поданих апеляційних скарг, думки прокурора, який висловив підтримку апеляційної скарги потерпілої та заперечення апеляційної скарги захисника, потерпілої та її представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, заперечували вимогам апеляційної скарги захисника та наполягали на стягненні з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 161600,00 грн., адвоката ОСОБА_8 , який заперечував доводам та вимогам апеляційних скарг прокурора та потерпілої, аналогічну позицію обвинуваченого, думку представника цивільного відповідача ОСОБА_13 , який вважав вирок в частині розв`язання цивільного позову щодо залишення позовних вимог до «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» без розгляду, законним та обґрунтованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та представленими сторонами доказами, які досліджувалися у суді першої інстанції.
Зазначені висновки місцевого суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, а тому відповідно ч.1 ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду. Відтак, суд апеляційної інстанції не проводить їх детальний аналіз та перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.
Відносно судового рішення в частині виду та строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, то колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття.

Одночасно суд обґрунтовано встановив під час судового розглядута взяв до уваги і обтяжуючу покарання обставину, якою є вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки сам обвинувачений у судовому засіданні вказав на перебування в стані алкогольного сп`яніння під час здійснення ДТП, що в свою чергу спростовує довід захисника з приводу відсутності в матеріалах кримінального провадження даних про проведення медичного огляду ОСОБА_7 .
Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції прийняв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, наслідки у вигляді позбавлення життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак притягувався до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований.
Наведені обставини у їх сукупності вказують на доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, без застосування положень ст. 75 КК України.

Отже місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначеної санкцією ч.2 ст. 186 КК України через неможливість у протилежному випадку досягнення мети покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає вимогам ст.ст. 65-67 КК України, воно є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає принципу індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення покарання у меншому розмірі, або звільнення від його відбування з випробуванням відсутні.

Разом з цим, у суду першої інстанції за наявності обставин щодо грубого порушення ПДР України та настання тяжких наслідків в результаті вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, були підстави для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності збільшення розміру покарання, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки наведені в апеляції прокурора обставини враховані місцевим судом, а призначенеОСОБА_7 основне та додаткове покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному та особистості обвинуваченого, що в свою чергу обумовлює залишення вироку без змін в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Що стосуються доводів апелянтів в частині вирішеного цивільного позову, то судова колегія приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, як слідує зі змісту ч.3 ст.374 КПК України, суд в мотивувальній частині ухваленого вироку повинен навести докази на підтвердження доведеності обставин, визначених в ст.91 КПК України, мотиви їх оцінки й зазначити підстави для задоволення цивільного позову.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_9 вказаних вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Так, за матеріалами кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 до початку судового розгляду провадження, подано цивільний позов про стягнення, зокрема з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду у розмірі 161 600 грн. (а.п. 22-29).

При вирішенні цивільного позову, судом першої інстанції встановлено, що на момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 перед третіми особами внаслідок спричинення шкоди в результаті експлуатації автомобіля 78502НА, була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (поліс № АК 0132775).
У зв`язку з чим, вимоги ОСОБА_9 до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування майнової шкоди, спричиненої смертю особи, суд розцінив передчасними, і прийшов до висновку про залишення їх без розгляду, оскільки абзацом 4 ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, то перебіг строку прийняття рішення страховою компанією щодо виплати припиняється до дати, коли страхувальнику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з цим, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, та дійшовши висновку, що потерпіла має право на відшкодування лише у розмірі 80000,00 грн., суд не в повній мірі врахував характер та обсяг душевних та фізичних страждань, яких зазнала родина потерпілої, характер немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті, загибель ОСОБА_11 внаслідок ДТП внесла суттєві негативні зміни в спосіб та якість життя потерпілої ОСОБА_9 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги непоправну втрату для потерпілої, вимушеність змін в її житті, моральні страждання колегія суддів вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає зміні.

Отже, з урахуванням наведеного та фізичних і моральних страждань, яких зазнала потерпіла від злочину та про які вона зазначає в своїй апеляційній скарзі, й виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди на її користь необхідно збільшити у межах суми заявленого позову, яка становить 161 600 грн., що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , оскільки сума, зазначена у апеляційній скарзі необґрунтована і є більшою від суми позову.

Стосовно аргументів захисника щодо сплати судового збору за подання позову про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів з урахуванням положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вважає безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 ,засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України змінити.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 161 600,00 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4