15.03.2018
Справа № 642/997/17
1-кс/642/436/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2018 року суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові заяву слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 про самовідвід, -

В С Т А Н О В И В:
До Ленінського районного суду м.Харкова надійшло клопотання начальника відділення СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , підозрюваного за ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2 КК України.

Системою авторозподілу дане клопотання було розподілено слідчому судді ОСОБА_5 .

Слідчим суддею ОСОБА_5 заявлено самовідвід по даній справі у зв`язку із тим, що він у період 2014-2015р. розглядав кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , та ухвалив вирок, який було скасовано апеляційною інстанцією та ухвалено нове рішення.

В судовому засіданні прокурор покладалася на розсуд суду.

Слідчий суддя в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви був повідомлений, підтверимва доводи, викладені у заяві про самовідвід.

Підозрюваний ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду слідчим суддею ОСОБА_5 клопотання про застосування запобіжного заходу. При цьому зазначив, що дійсно суддею ОСОБА_5 було ухвалено відносно нього обвинувальний вирок, який скасовано апеляційною інстанцією, та прийняте нове рішення.

Статтею 75 КПК України закріплено обставини, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні. Так, п.4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Суддею ОСОБА_5 26 жовтня 2015р. було ухвалено обвинувальний вирок (справа №642/10690/14-к) стосовно ОСОБА_4 та визнано останнього винним за ст. 172 ч.1 КК України. Даний вирок було скасовано ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016р. та прийнято нове рішення.
Саме ці обставини викликають сумніви у об`єктивності та неупередженості слідчого судді.
Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонностімає визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Основним завданням суду, як органу державної влади, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону№ 2453-VI).

Вимогами Закону № 2453-УІ передбачено, що судді зобов`язані своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядали і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини четвертої статті 54 цього Закону).

Частина 1 ст. 75 КПК України містить перелік обставин, які унеможливлюють участь судді у кримінальному провадженні, пунктом 4 якої передбачені інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді.
Дані, які б свідчили про наявність перелічених підстав для відводу, окрім їх зазначення в заяві про самовідвід, на думку суду відсутні. Разом з тим при розгляді заяви про самовідвід, суд виходить з суб`єктивної оцінки стороною у справі щодо дій слідчого судді. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, заява про відвід судді має бути задоволена, якщо сторона має сумнів у безсторонності останнього, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Суд враховує зокрема, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IY, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права " ... якщо до складу суду існують сумніви в безпристрасності і справедливості, то такий суд повинен заявити самовідвід. Кожен суддя, у відносинах безпристрасності, якого є сумніви, повинен вийти із складу суду, розглядаючи справу. Інакше є недовіра" (Пьєрсак проти Бельгії, "Лангбергер проти Швеції". Критерії правової впевненості у справедливому розгляді судових справ підтверджені також у справі "Барановський проти Польщі №12718/87" та рішення у справі "Стіл проти Сполученого королівства" від 23.09.98 року.

З метою недопущення під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу 642/997/17 у кримінальному провадженні за № 0004403 обставин, які можуть викликати сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 , з метою гарантування об`єктивності правосуддя, з ціллю підвищення довіри до суду, суд прийшов до переконання, що заява про самовідвід слідчого судді підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 76, 81 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Заяву слідчого судді ОСОБА_5 про самовідвід - задовольнити.

Відвести слідчого суддю Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 , підозрюваного за ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2 КК України, по кримінальному провадженні за № 0004403 у справі №642/997/17

Матеріали справи 642/997/17 передати до канцелярії суду на повторний автоматичний розподіл у порядку, визначеному ст. 35 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1