Номер провадження: 11-кп/785/701/17
Номер справи місцевого суду: 504/3654/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подані в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001042 від 14.07.2015 року, яким
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кодима Одеської області, громадянин України, освіта середня, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року, ОСОБА_10 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 289 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у власності ОСОБА_10 .

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у власності ОСОБА_10 .

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 13 липня 2015 року приблизно о 18:00 годині ОСОБА_10 , перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Таврія Плюс» торгівельного центру «Суворівський», що розташований у межах Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, діючи навмисно з корисливих мотивів, намагався таємно викрасти майно, яке належить ТОВ «Таврія Плюс» на загальну суму 484 грн. 53 коп., а саме чоловічу футболку, вартістю 70 грн. 83 коп. та чоловічі шорти вартістю 413 грн. 40 коп., які вдягнув на себе у примірочної кабінці, але довести свій злочинний намір до кінця не зміг по незалежним від його волі обставинам, оскільки був затриманий співробітниками служби охорони ТОВ «Таврія Плюс» при виході з гіпермаркету.

Крім того, ОСОБА_10 , 17 липня 2015 року приблизно о 10:00 годині, знаходячись в парку «Жертвам Голодомору» по вул. Ветеринарній в смт. Комінтернівське Одеської області діючи умисно з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , загальною вартістю 50 000 грн., якій належав потерпілому ОСОБА_7 , спричинивши тим самим потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не заперечуючи проти доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , стверджує, що міра покарання, яка була призначена ОСОБА_10 є надмірно суворою, оскільки суд не врахував всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме наявність на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_10 трьох неповнолітніх дітей, а також те, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, та крім того, ОСОБА_10 за місцем свого мешкання характеризується позитивно.

Враховуючи викладене захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий, якім призначити ОСОБА_10 покарання з застосуванням до нього дії ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі також не заперечуючи проти доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на наявність невідшкодованої потерпілому шкоди, завданою злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_10 , при цьому суд не врахував того, що майно потерпілому було повернуто, а отже відсутня і шкода.

Крім того, суд першої інстанції не надав уваги тому, що потерпілий ОСОБА_7 заявив про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі виключно з мотивів неприязного відношення до обвинуваченого.

Також суд першої інстанції не врахував обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме наявність у нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його шире каяття та повне визнання вини, активне сприяння в розкритті цих злочинів, позитивну характеристику.

Враховуючи наведене захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині призначення покарання та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 дію ст. 75 КК України.

В судові засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники неодноразово не з`являлися, в зв`язку з чим розгляд кримінального провадження відкладався.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В контексті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника».

З огляду на вищевикладене, та враховуючи неодноразові безпідставні неявки обвинуваченого ОСОБА_10 в судові засідання апеляційного суду, які призводять до невиправданого затягування судового процесу на невизначений період час, та порушують права інших учасників кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про можливість здійснення судового розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 .

Крім того, ч.4 ст.405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна та ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_10 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчинених злочину та особу обвинуваченого, в якості обставин пом`якшуючих покарання врахував щире каяття обвинуваченого.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_10 судом першої інстанції не встановлено.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційних скарг сторони захисту про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, оскільки ОСОБА_10 вчинив в тому числі і тяжкий злочин проти власності, а захисники в своїй апеляційних скаргах не обґрунтували, яким чином пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що з моменту вчинення злочину по теперішній час обвинувачений ОСОБА_10 не відшкодував потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки, які він поніс внаслідок вчинення злочину та не здійснював будь-яких дій направлених на примирення з потерпілим.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що викрадений автомобіль був повернутий потерпілому, а тому відсутня шкода в результаті вчиненого ОСОБА_10 злочину за ч.2 ст.289 КК України, оскільки, як пояснив потерпілий, автомобіль був повернутий йому у розібраному стані, більшість деталей від автомобілю повернута не була, а тому на теперішній час автомобіль взагалі не придатний для користування.

Враховуючи характер та обставини вчинених ОСОБА_10 злочинів, апеляційний суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На думку апеляційного суду призначене судом першої інстанції покарання в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого та буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року, яким ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4