НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/663/16-к
Провадження № 1-кп/0182/179/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2017 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинення якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 червня 2014 року № 0000013 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бадалове, Берегівського району, Закарпатської області, українця, гр.. України, освіта середня, не одруженого, не працює , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 190 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

представника

цивільного позивача ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

На початку 2013 року, більш точної дати та часу при проведені досудового розслідування встановити неможливо, ОСОБА_3 від невстановленої особи дізнався про те, що в квартирі АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_7 , та розташована в будинку АДРЕСА_4 , ніхто не мешкає, а власник квартири, ОСОБА_7 виїхав за межі України, де тривалий час проживав і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_7 , вказана квартира згідно заповіту від 16.04.1994 року повинна була перейти у спадок його дружині ОСОБА_8 . Однак, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Прелестне, Прохорівського району, Бєлгородської області, Російської Федерації.

У зв`язку з відсутністю спадкоємців квартира, яка належала ОСОБА_7 повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольського міської ради та будучи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави.

Після чого у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне заволодіння квартирою ОСОБА_7 , а саме шляхом визнання за ним права власності, в порядку спадкування за законом на підставі рішення суду та подальшою реєстрацією права власності на вказану квартиру.

Так, діючи умисно, з метою заволодіння вказаною квартирою, ОСОБА_3 , подав до Нікопольського міськрайонного суду цивільний позов до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом квартири АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_7 та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради, будучи неприйнятою спадщиною і знаходилася під захистом держави. До вказаного позову в якості доказів, а саме для підтвердження факту смерті гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_3 додав копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.08.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, згідно якого ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Нікополі, а також копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконкомом Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області згідно якого дружина померлого - ОСОБА_8 також померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у с. Олексіївка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, що не відповідало дійсності.

Продовжуючи свої дії, направлені на протиправне набуття у власність вищевказаної квартири, ОСОБА_3 підшукав осіб для надання у суді завідомо неправдивих свідчень про нібито його сумісне проживання в квартирі АДРЕСА_5 разом з колишнім власником, а саме ОСОБА_7 , з 2001 року та ведення ними сумісного господарства, спільного харчування, несення спільних витратах, спільну участь у ремонті та облаштуванні вказаного житла.

Так, в 2013 році, більш точної дати і часу не встановлено, не ставлячи до відома про свій злочинний умисел, направлений на заволодіння квартирою його раніше знайомого ОСОБА_9 та співмешканку ОСОБА_10 , кожен з яких визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 384 КК України, попросив їх надати завідомо неправдиві свідчення про нібито його сумісне проживання в квартирі АДРЕСА_5 разом з колишнім власником - ОСОБА_7 , з 2001 року та ведення ними сумісного господарства, харчування, спільних витрата, здійсненні ремонту та облаштування вказаного житла, про що отримав згоду від останніх.

Після цього, ОСОБА_3 , 17.06.2013 року, в період-часу з 14.30 до 14.45 годині, знаходячись в залі судових засідань, який розташований в адміністративній будівлі Нікопольського міськрайонного суду по вул. Шевченка, 201 в м. Нікополі Дніпропетровській області, умисно, шляхом обману, з метою незаконного отримання права власності на квартиру АДРЕСА_5 , під час проведення судового засідання по справі №«182/3308/13-ц за поданим ним цивільним позовом, надав суду покази про нібито сумісне проживання, ведення спільного господарства, харчування, спільні витрати, ремонт та облаштування вказаного житла з колишнім власником квартири - ОСОБА_7 з 2001 року та наполягав на задоволенні цивільного позову про визнання за ним права власності на вищевказану квартиру саме в порядку спадкування за законом.

Його покази при судовому розгляді цивільного позову підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також були присутніми в судовому засіданні.

На підставі наданих, завідомо неправдивих свідчень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також копій свідоцтв про смерть гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не відповідають дійсності, цивільний позов ОСОБА_3 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом квартири АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_7 , та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради та будучи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави, Нікопольським міськрайонним судом 17.06.2013 року був задоволений в повному обсязі.

На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.06.2013 року по справі № 182/3308/13-ц та відповідної заяви ОСОБА_3 , 04.07.2013 року Реєстраційною службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказану квартиру АДРЕСА_5 , у зв`язку з чим останній незаконно отримав право власності на вказану квартиру.

В подальшому ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 продав, а грошима, отриманими від її продажу, розпорядився на власний розсуд.

Після реалізації ОСОБА_11 вказаної квартири, рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.06.2013 року по справі № 182/3308/13-ц скасовано і рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом відмовлено у повному обсязі. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, незаконно набув у власність квартиру АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_7 та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольського міського ради та будучи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави, вартість якої відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1419-15 станом на 17.06.2013 року склала 77783,00 грн., чим завдав територіальній громаді в особі Нікопольської міської ради збитки на вказану суму.

Будучи допитаним в судовому засіданні. ОСОБА_3 свою провину визнав та пояснив, що вже не пам`ятає від кого саме, із знайомих, йому стало відомо, що є однокімнатна квартира, господарі якої виїхали за межі України і не повернулися, спадкоємці також відсутні. Квартира розташована на 3-му поверсі будинку, який знаходиться в районі спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Він проконсультувався і дізнався про те, що можна буде визнати за певних обставин за ним право власності на цю квартиру, але потрібні свідки та документи, які доведуть той факт, що він є родичем осіб, які фактично померли і проживали в цій квартирі. Він, за 200 гривень в якості подяки придбав у жінки в Нікопольському відділі РАЦ довідку про смерть власника квартири, що не відповідало дійсності, оскільки помер він фактично в Росії про що йому було відомо. А також попросив його співмешканку ОСОБА_12 , з якою має двох малолітніх дітей та свого приятеля ОСОБА_13 щоб вони в судовому засіданні підтвердили факт його спільного проживання з колишніми власниками квартири, що вони і зробили. При цьому грошей ОСОБА_13 він не платив, останній надав неправдиві свідчення лише на його прохання як друга. Після чого, він отримав позитивне судове рішення та оформив усі документи на себе як власника квартири. Змінив замки та вирішив продати квартиру. І вийшло так, що він лише звернувся до агентства з нерухомості, і там же зустрів покупця з яким укладав одразу ж договір продажу квартири за 6 тис доларів США. Виручені гроші він і ОСОБА_12 віддали на погашення боргу за кредитом, а решту витратили для придбання необхідних речей для себе і дітей. Позовні вимоги він визнає в повному обсязі і просив не позбавляти його волі, а надати можливість відшкодувати завдану його діями шкоду.

Представник цивільного позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заявлений цивільний позов і просила стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 77783,00 гривень, так як квартира вибула з власності громади і новий власник є законим набувачем.

Прокурором надано для огляду в судовому засіданні копію актового запису про смерть №569 від 21.02.2007 року згідно якого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин Росії, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Прохорівському районі, Бєлгородської області, Російської федерації, а його дружина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 померла там же, але 23.07.2009 року. Про що зроблено відповідний актовий запис №24 від 04.08.2009 року.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1419-15 від 03.04.2015 року середньо ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_6 станом на 17.06.2013 року складала 77783,00 грн

Вироком Нікопольського міськрайонного суду від 14.08.2015 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, а саме за фактом надання ним, як свідком 17.06.2013 року в судовому засіданні за позовом ОСОБА_3 завідомо неправдивих показань про нібито сумісне господарство, харчування, спільні витрати ремонт та облаштування квартири АДРЕСА_5 позивача ОСОБА_3 з власником квартири ОСОБА_7 .

Оцінюючи докази в їх сукупності, з точки зору законності, допустимості і достатності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення доведена, оскільки дії його були умисними, спрямованими на придбання майна шляхом обману. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 190 КК України придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, його наслідки, які потягли завдання шкоди територіальній громаді міста і завдана шкода до теперішнього часу добровільно не відшкодована. Суд враховує щиросердне каяття обвинуваченого, його позитивні характеристики, ту обставину, що він є батьком трьох малолітніх дітей і незважаючи на те, що спільно не проживає з цивільною дружиною, приймає активну участь у вихованні дітей. До того ж, ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середнього ступеню тяжкості і вважає, що достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням до нього ст.75,76 КК України.

Крім того, вважаю, що цивільний позов представника виконкому Нікопольської міської ради щодо стягнення з засудженого вартості квартири підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вина обвинуваченого доведена, сума завданих збитків сторонами не оспорюється.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, які складають 1843грн.20 копійок.

Керуючись ст.ст. 370,371,374,376 КПК України, ст.1166 ЦК України суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 від відбуття покарання звільнити з випробовуванням терміном на один рік. Відповідно до п.1,2 ч.1ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обрано.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь Нікопольської міської ради 77783 (сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят три) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати у сумі 1843( одну тисячу вісімсот сорок три) гривні 20 коп.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1