АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/411/18 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа №646/7801/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
представника власника майна - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого ОВС першого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000611 від 23.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,3 ст. 204 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 рокузадоволено клопотання слідчого ОВС першого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000611 від 23.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,3 ст. 204 КК України. Накладено арешт на майно, а саме спиртні напої, вказані у клопотанні (а.с. 1-6) , вилучене 06.02.2018 року в орендованому ПП ОСОБА_7 нежитловому приміщенні під час обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року , оскільки накладення арешту на майно обмежує його підприємницьку діяльність. Зазначив, що слідчий не має ніяких даних, які б підтверджували здійснення ним незаконної торгівельної діяльності горілчаними виробами. Він є засновником підприємства ТОВ «Айболіт-Схід», має ліцензію на торгівлю алкогольною продукцією, як фізична особа-підприємець, не порушував діючого законодавства при здійсненні підприємницької діяльності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи слідчий ОВС першого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000611 від 23.06.2017 року за фактом незаконного виготовлення з метою збуту та збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв з недоброякісної сировини ( спирту метилового), що призвело до отруєння та загибелі людей за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 204 КК України.
Приймаючи рішення про накладення арешту на належне ПП ОСОБА_7 майно суд першої інстанції виходив з положень ст.170 КПК України і вважав клопотання слідчого обґрунтованим.

Проте, такий висновок суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення клопотання слідчого не ґрунтується на матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Серед всього іншого зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути вказано підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.

Даних вимог закону слідчим не дотримано.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було викладено тільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до якої, слідчий вважав можливим накладення арешту саме на майно ПП ОСОБА_7 ним не наведено.

Слідчий у клопотанні зазначено, що фізичні особи-підприємці незаконно займаються зберіганням та реалізацією лікеро-горілчаної продукції сумнівного походження з недоброякісної сировини в орендованих складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, ці посилання протирічать матеріалам клопотання, оскільки власником майна надані всі необхідні документи на право торгівлі лікеро-горілчаними виробами. Посилання у клопотанні слідчого на реалізацію алкогольної продукції сумнівного походження у пляшках об`ємом 5,10 літрів ніякими об`єктивними доказами не підтверджено. Вся арештована алкогольна продукція має об`єм до 1 л, а імпортна продукція має підакцизні марки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що майно, вилучене 06.02.2018 року в орендованому ПП ОСОБА_7 нежитловому приміщенні під час обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (зазначене у клопотанні а.с. 1-6), власником якого є ПП ОСОБА_7 підлягає поверненню власнику, оскільки ні судом першої інстанції, ні прокурором не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В засіданні апеляційної інстанції представник ПП ОСОБА_7 пояснив, що зобов`язується зберігати майно до рішення суду по суті справи і, у разу необхідності, надати майно на вимогу слідчого або суду.

За вказаних обставин рішення слідчого судді суду першої інстанції у повному обсязі не може бути визнано обґрунтованим, оскільки не містить в собі обґрунтування мотивів його прийняття і не відповідає положенням ст. 370, 372 КПК України.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року скасуванню з відмовою слідчому ОВС першого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області в задоволенні клопотання про накладення арешту на особисте майно ПП ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 скасувати та прийняти нову ухвалу.
У задоволенні клопотання слідчого в особо важливих справах першого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області від 07.02.2018 р. про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000611 від 23.06.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 204 КК України вилучене 06.02.2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -
Судді -