Справа № 308/3598/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про передачу речових доказів на відповідальне зберігання,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про передачу речових доказів на відповідальне зберігання.

Скарга мотивована тим, що 17.03.2018 року о 01:34 год. до чергової частини Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівників патрульної поліції Тиса-0252 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що 17.03.2018 року приблизно 01:00 год. ними було помічено підозрілий транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель С220, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 Італійської реєстрації, який був припаркований в місті Мукачеві по вул.Лавківській 1в, АЗС «ОККО». Під час перевірки даного автомобіля було встановлено, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель С220, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , є викрадений на території Італії 06.12.2015 року та із 07.12.2015 року внесений до бази даних «Інтерпол», як викрадений і перебуває у розшуку.

17 березня 2018 року по вказаному факту старшим слідчим СВ Мукачівського ВП ГУНП ОСОБА_5 у відповідності до ст.214 КПК України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000664, попередня правова кваліфікація ст.198 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2018 року було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення 17.03.2018 року огляду місця події, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель С220 білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 Італійської реєстрації, шасі № НОМЕР_2 , разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , згідно якого вказаний автомобіль перебуває у власності компанії «Sorrentino travel societa cooperativa», яка зареєстрована за адресою: Італія, місто Рим, вул.Вінченсо Бона 110 (Via Giluio Vincenzo Bona 110 Roma), та перебуває у володінні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , який знаходиться на спецмайданчику тимчасового тримання транспортних засобів Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Мукачево, вул. Я.Мудрого, 8.

Заявник вказує, що він є добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу, а тому просить зобов`язати старшого слідчого СВ Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 передати йому на відповідальне зберігання автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель С220 білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 Італійської реєстрації, шасі № НОМЕР_2 , разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , згідно якого вказаний автомобіль перебуває у власності компанії «Sorrentino travel societa cooperativa», яка зареєстрована за адресою: Італія, місто Рим, вул.Вінченсо Бона 110 (Via Giluio Vincenzo Bona 110 Roma), та перебуває у володінні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , який знаходиться на спецмайданчику тимчасового тримання транспортних засобів Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Мукачево, вул. Я.Мудрого, 8.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання дійшов до наступного висновку.

У ч.1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення при досудовому розслідуванні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченимиглавою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником. 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 304 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Розгляд клопотань сторони кримінального провадження під час досудового розслідування відбувається в порядку, передбаченому ст.220 КПК України, а саме, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Відповідно до ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання . Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситися мотивована постанова , копія якої вручається особі, котра заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об`єктивних причин - направляється йому.

Виходячи зі змісту положень ст. 220 КПК України, слідчий зобов`язаний розглянути клопотання потерпілого і його представника в строк не більше трьох днів з моменту подання, однак таке клопотання повинно стосуватися не будь-яких дій, а саме процесуальних дій, які: передбачені КПК України; направлені на виконання завдань кримінального провадження при проведенні досудового слідства; відносяться до компетенції слідчого.

Клопотання - це письмове звернення з проханням про виконання будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні, визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Клопотання може вноситись стороною захисту, потерпілим, його представником чи законним представником. Воно адресується слідчому чи прокурору, який протягом трьох днів, розглянувши клопотання, приймає одне з таких рішень - задовольняє чи відмовляє у задоволенні клопотання.

Будь-яких доказів звернення з відповідними клопотаннями в розумінні норм КПК України до прокуратури чи слідчого, до матеріалів клопотання не додано.

Окрім цього, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч.6 ст.131 Кримінального процесуального кодексу України, є тимчасове вилучення майна. Порядок повернення тимчасово влученого майна визначається ст.169 КПК України яка передбачає,що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Так відповідно до статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна та у випадках передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 КПК України. Вказані підстави передбачені в статті 169 КПК України відсутні, тому зазначені в скарзі обставини не є предметом оскарження відповідно до статті 303 КПК України.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, на підставі постанови прокурора. Враховуючи те, що згідно зі ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, на підставі постанови прокурора, то бездіяльність щодо неповернення тимчасово вилученого майна може полягати, як вказується в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 р., у невинесенні такої постанови за відсутності підстав для вилучення.

У ч. 1ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Крім того, порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про них визначено в ст.100 КПК України, безпосередньо п.6ст.100 КПК України зазначає, що «Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення…зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрат по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю…. 1). Повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2). Передаються за письмовою згодою власників, а в разі їх відсутності за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3). Знищуються за письмовою згодою власника, а в разі його відсутності за рішенням слідчого судді, суду….; 4). Передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду….»

ч.7 ст.100 КПК України вказує, що «У випадках, передбачених п.2-4 частини шостої цієї статті, слідчий, за погодженням з прокурором або прокурор звертаються з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, …….яке розглядається згідно ст.171-173 цього Кодексу».

Таким чином ст.100 КПК України надає право слідчому судді для вирішення питання про долю речових доказів тільки для їх реалізації, знищення, чи технологічної переробки і ніяким чином не для повернення чи передачі власнику.

Разом з тим, з поданого до суду клопотання ОСОБА_2 не вбачається, що він оскаржує рішення, дії чи бездіяльність, перелік яких встановлено ст. 303 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання заявник не просить скасувати арешт майна як те передбачає ст. 174 КПК України, а просить передати речові докази йому на відповідальне зберігання.

Нормою частини 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись загальною засадою законності кримінального провадження, враховуючи відсутність у клопотанні відомостей, необхідних для призначення клопотання до розгляду, зокрема, вимоги щодо скасування арешту майна з підстав визначених законом, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід повернути заявникові.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що повернення скарги не позбавляє його право повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.64-2, 174, 304 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_2 про передачу речових доказів на відповідальне зберігання повернути особі, яка його подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1