ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатівці Хмельницького району Хмельницької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
18.04.2017 біля 18 год. 20 хв., ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Тернопільській зі сторони Львівське шосе в напрямку вул. Молодіжної м.Хмельницького, в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований по вул. Тернопільській поблизу заїзду на території ДП «Новатор» м. Хмельницького, не звернув увагу на те, що транспортний засіб марки «Volkswagen T4» н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався попереду по проїздній частині вул. Тернопільської зі сторони Львівського шосе в напрямку до вул. Молодіжної ближче до правого краю проїзної частини вул. Тернопільської в попутному напрямку, зменшує швидкість, щоб пропустити пішохода, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході, до якого він наближався немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкості руху та не зупинив керований ним транспортний засіб, внаслідок чого здійснив наїзд передньою правою частиною транспортного заособу марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину вулиці Тернопільської м. Хмельницького по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 , вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, перелом лівої тім`яно-потилочної ділянки головного мозку зліва, садна шкіри голови справа, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момень їх заподіяння (завдань), перелому лівої лобкової кістки та в ділянці лобкового симфізу, гематома лівого стегна, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, гематоми правого плеча, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скоромингущі наслідки.
Тобто, ОСОБА_7 своїми діями порушив наступний пункт Правил дорожнього руху, затвердженних Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001:
-п. 18.4. якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухається по сусідніх смугах, повині зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Вищевказані порушення ОСОБА_7 вимог пункту 18.4. Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 ..
Допущені водієм ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
В суді ОСОБА_7 свою вину визнав повністю та показав, що дійсно 18.04.2017 біля 18 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 , за вищевказаних обставин порушив правила дорожнього руху через власну неуважність, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетина проїзну частину вулиці Тернопільської м. Хмельницького, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження. У вчиненому кається й просить суд його суворо не карати. Цивільні позови прокурора про відшкодування витрат на лікування визнав повністю. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням добровільно відшкодованих 11 000 грн., визнав частково в сумі 20 000 грн.
Вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди підтвердили в суді потерпіла ОСОБА_4 , а також та свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Факт наїзду автомобіля марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_4 у вищевказаних місці та час підтвердила в суді сама потерпіла ОСОБА_4 , а також свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були очевидецями дорожньо-транспортної пригоди.
Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
-протоколом огляду місця ДТП від 18.04.2017 року, фотоілюстрацією та схемою до нього, згідно якого було встановлено місце інциденту, розташування транспортного засобу, дорожня обстановка, дорожні умови, сліди гальмування, юзу, а також пошкодження транспортного засобу;
-копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 2101» з реєстраційним номером НОМЕР_1
-даними висновку судово-медичної експертизи № 578 від 31.05.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 станом на 18.04-16.05.2017 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, лінійного перелому лівої тім`яної кістки, крововиливу під павутинну оболонку тім`яно-потиличної ділянки головного мозку зліва, перелому верхньої гілки лівої лобкової кістки та в ділянці лобкового симфізу, саден шкіри голови справа, внутрішньо-тканинних гематом правого плеча, лівого стегна. Перелом лівої лобкової кістки та в ділянці лобкового симфізу, гематома лівого стегна могли утворитися від удару тупим твердим предметом, яким могла бути виступаюча зовнішня частина транспортного засобу. Забій головного мозку, перелом лівої тім`яної кістки, крововилив під павутинну оболонку тім`яно-потиличної ділянки головного мозку зліва, садна шкіри голови справа, гематома правого плеча могли утворитись як від ударів об тупі тверді предмети, якими могли бути виступаючі звонішні частини транспортного засобу, так і при вторинному падінні потерпілої та ударі об виступаючі частини автомобіля чи тверде дорожнє покриття. Забій головного мозку, перелом лівої тім`яної кістки, крововилив під павутинну оболонку тім`яно-потиличної ділянки головного мозку зліва, садна шкіри голови справа за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання). Перелом лівої лобкової кістки та в ділянці лобкового симфізу, гематома лівого стегна за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Гематома правого плеча за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;
-даними повідомлення Хмельницької обласної лікарні за №01-07/1200 від 14.06.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_4 , 1997 р.н., знаходилась на лікуванні в ортопедичному та нейрохірургічному відділеннях Хмельницької обласної лікарні з 18.04.2017 року по 05.05.2017 року, тобто 17 ліжко-днів. Вартість лікування становить 7095 грн. 53 коп., крім того вартчсть медикаментів за рахунок лікарні склала: 278 грн. 81 коп.;
-даними повідомлення Хмельницької міської лікарні за №446 від 14.06.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_4 , 1997 р.н., знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Хмельницької міської лікарні з 05.05.2017 року по 16.05.2017 року, тобто 11 л/дні. Вартість лікування становить 2612 грн. 06 коп.(11л/днів х 234,46 грн. = 2612,06 грн.);
-даними копії дислокації по проїзній частині вул. Тернопільської зі сторони Львівського шосе в напрямку до вул. Молодіжної міста Хмельницького долучені до супровідного директора КП БРЕД О.Нестерука за №288/13 від 11.05.2017 року;
-даними висновку судової інжерно-транспортної експертизи № 143А від 09.06.2017 року, відповідно до якого в заданих лорожніх умовах, сліду гальмування правих коліс автомобіля ВАЗ-2101 р.н. НОМЕР_1 загальною довжиною 7,5 м, відповідає мінімальна швидкість руху вказаного автомобіля близько 37,4 км/год. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2101 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 13.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено в дослідницькі частині висновку. При заданих обставинах пригоди, водія автомобіля ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 виявивши ознаки сповільнення перед нерегульованим пішохідним переходом автомобіля, що рухався попутно ближче до правого краю проїзної частини, виконуючи вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зори мав можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 , що перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переході. При заданих обставинах пригоди та заданих вихідних даних, з урахуванням вирішення попередніх запитань, дії водія автомобіля ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України.
Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст. 337 КПК України, доведеною повністю.
Юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України визнано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, є пенсіонером, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який за змістом ст. ст. 12, 24, 25 КК України є неумисним тяжким злочином, його наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.
Враховуючи особу обвинуваченого, зокрема є раніше не судимим, обставини, що пом`якшують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 є покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України - звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк - в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому суд з урахуванням обставин справи та особи винного, його відношення до вчиненого, дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_7 та його виправлення все ж можливі без відбування ним основного покарання та вважає за доцільне звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України з метою організації уповноваженими органами з питань пробації належного контролю за його поведінкою.
З огляду на обставини вчиненого злочину, нехтування обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху, судом окремо зазначається про наявність достатніх підстав для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, передбаченого санкцією частини 2 статті 286 КК України.
Крім того, в ході розгляду справи обвинуваченим було подано клопотання про його звільнення від відбування покарання на підставі п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
06.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016р. №1810-VІІІ.
Відповідно до п. "ґ" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування".
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який є тяжким але не умисним, та є особою, яка досягла пенсійного віку. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 18.04.2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнав повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 , поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 , наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
При вирішенні цивільних позовів прокурора, потерпілої ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_7 , ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)
При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п. 5 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
В справі заявлені цивільні позови прокурором в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я в особі Хмельницької обласної лікарні про стягнення витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 7095 грн. 53 коп. та в сумі 2612 грн. 06 коп.
Цивільні позови прокурора, які обвинувчений визнав повністю, підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Позовні вимоги до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» даним товариством, відповідно до письмових заперечень, не визнаються, оскільки вирок по справі не винесений.
Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Відповідно до п. 26.2 ст. 26 вказаного Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Із позовної заяви з уточненнями позовних вимог вбачається, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпіла понесла матеріальні витрати на лікування в сумі 6838 грн. 56 коп., що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження. Зокрема, потерпіла понесла витрати на придбання ліків під час лікування.
Витрати на лікування на загальну суму 6838 грн. 56 коп. підтверджуються чеками і не оспорюються відповідачем ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», тому суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вказані витрати.
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача та обсяг відповідальності, який покладається при її відшкодуванні на кожного із відповідачів, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним в якій визнано обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, що полягає в перенесених нею моральних стражданнях та фізичному болі в зв`язку із заподіянням вищевказаних тілесних ушкоджень, вимушених змінах звичного для нею способу життя на період лікування.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги тяжкість заподіяних позивачу тілесних ушкоджень, характер, обсяг, тривалість моральних страждань та керуючись принципами справедливості та виваженості, виходить з засад добросовісності та розумності та приходить до висновку, що сума спричиненої моральної шкоди, зазначена позивачем в сумі 98 658 грн. 07 коп., з урахуванням обставин справи та зібраних по ній доказів у їх сукупності, є завищеною, і визначає її у сумі 20 000 грн..
Згідно ст. 26-1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.
Речові докази по справі вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи в порядку ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, 85, 86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 3 (трьох) років не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами підлягає реальному виконанню.
На підставі п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування основного та додаткового покарання.
Цивільні позова прокурора Хмельницької місцевої прокуратури задовольнити повністю.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_4 6838 грн. 56 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та 341 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 7180 (сім тисяч сто вісімдесят) грн. 49 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 692 (шістсот дев`яносто дві) грн. 09 коп.
Застосований ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а саме автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_10 , скасувати.
Речовий доказ автомобіль "ВАЗ 2101", державний номерний знак НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання керівнику спец майданчика ХФ ДП МВСУ «Інформ-Ресурси», повернути власнику ОСОБА_10 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: