В И Р О К
іменем України
Справа № 126/1500/17

Провадження № 1-кп/126/156/2017

"18" жовтня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланівка Бершадського району Вінницької області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, інваліда 2 групи, жителя АДРЕСА_1 , картка платника податків № НОМЕР_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Судом встановлено, що 27.03.2017 біля 16:00 год. в приміщенні Бершадського районного суду Вінницької області, за адресою вул. Шевченка,4, на другому поверсі, в холі, ОСОБА_4 під час сварки з ОСОБА_6 , розмахуючи перед ним дерев`яною палицею, з метою заподіяння тілесних ушкоджень умисно наніс йому декілька ударів палицею в область правого передпліччя, а також один прямий удар дерев`яною палицею в область задньої частини голови ОСОБА_6 .

В результаті своїх умисних дій ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканих голови, синця на голові та синців на правому передпліччі, які згідно висновку судово-медичного експерта №47 від 29.03.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе винним, підтвердив вищезазначені обставини, у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

За таких обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого повністю доведена. Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_6 .

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за правилами ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

При вирішенні питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд відповідно до ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання,є інвалідом 2 групи.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв його виправленню та запобігав вчиненню інших злочинів, а саме у вигляді штрафу в дохід держави.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав до суду клопотання про застування до нього п. г) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом його визнано інвалідом другої групи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання ОСОБА_4 та просила його задоволити.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В судовому засіданні Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 проти застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» не заперечували.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році » від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 1 п. г) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, що не є тяжким або особливо тяжким злочином відповідно до статті 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнані інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія 2-18 АВ №213465.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання. Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені.

Керуючись ст. ст. 349, 369 371, 373- 376 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу - 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. 00 копійок.

На підставі п. г) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вороком покарання у зв`язку з амністією.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1