Справа № 296/9421/17
Вирок
Іменем України
30 січня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000273 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Скопино, Білозерського р-ну, Курганської обл., гр-на України, з середньою-спеціальною освітою, механік-водій-електрик відділення управління командира 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї в/ч НОМЕР_1 , молодшого сержанта, одруженого, прож. за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч.4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 30 січня 2017 року молодшого сержанта ОСОБА_4 було призвано Житомирським ОМВК у Збройні Сили України на військову службу за контрактом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2017 року молодшого сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду механіка-водія-електрика відділення управління командира 1 гаубичної самохідно- артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента країни «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, №454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, Лі 15 2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України, законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від служби.

Реалізуючи задумане, молодший сержант ОСОБА_4 будучи службовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил даючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від служби, без дозволу командування та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 05 жовтня 2017 року не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 25 жовтня 2017 року.

25 жовтня 2017 року молодший сержант ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та в судовому засіданні дав пояснення, які повністю співпадають із фабулою обвинувачення.

Суд, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували всі учасники судового провадження, погодившись на дослідження лише даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, суд вважає винуватість обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 407 ч.4 КК України, як вчинення умисний дій, які виразились у нез`явленні вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ст. 407 ч.4 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час проходить військову службу, де характеризується позитивно, є учасником бойових дій в зоні АТО у період 2014-2015 років.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є: визнання вини, щире розкаяння у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому по справі не встановлені.

Вказані вище обставини свідчать про те, що особа обвинуваченого не має великої суспільної небезпечності, тому суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто з переходом на інший, більш м`який вид покарання, ніж той, що зазначений у ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе, тому призначає йому покарання у виді штрафу до прибутку держави, у розмірі, що визначений ст. 53 КК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 грн.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1