АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1447/17 Справа № 185/7520/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Лото-Центр», на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001748 від 21 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

представника третьої особи адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі представник третьої особи просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 27 вересня 2017 року за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 458а. Згідно ухвали слідчого судді підставою для накладення арешту є здійснення досудового розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України зайняття гральним бізнесом. Під час досудового розслідування був проведений обшук, в ході якого вилучені системні блоки, флеш-накопичувачі, грошові кошти, інші речі та документи, які мають значення речових доказів, тому з метою їх збереження застосування арешту є необхідним заходом.

В обґрунтування апеляційних вимог представник зазначає про порушення слідчим суддею принципу змагальності, оскільки представники власника майна, яке було тимчасово вилучене, в судове засідання не викликались, чим порушено вимоги ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України. Звертає увагу, що діяльність ТОВ «Лото-Центр» не є гральним бізнесом, а є діяльністю з проведення та розповсюдження державної лотереї, яка не заборонена законом і власник вилученого майна має необхідні дозвільні документи для здійснення такої діяльності, зокрема наявний договір між ТОВ «Лото-Центр» та ТОВ «Інтелектуальні-Ігри», яке є розповсюджувачем державних лотерей оператора державних лотерей ТОВ «М.С.Л.» про передоручення розповсюдження державних лотерей від 03 квітня 2017 року № ЛЦ-03-04-2017, яким засвідчено право ТОВ «Лото-Центр» на здійснення такого роду діяльності. На думку представника, вилучені речі та документи не відповідають критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та не можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні за фактом зайняття гральним бізнесом. Зауважує, що розслідування за фактом зайняття гральним бізнесом розпочато 21 червня 2017 року, а ТОВ «Лото-Центр» орендує приміщення, в якому проведено обшук, та здійснює свою діяльність з 01 липня 2017 року. Посилається на невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, вважає його необґрунтованим та таким, що містить формальне посилання на нормативні приписи. Також, на її думку, ухвала слідчого судді не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, принципу «пропорційності» при такому обмеженні права власності ТОВ «Лото-Ценрт».

В судовому засіданні представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна адвокат ОСОБА_8 , підтримала апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , надала пояснення, аналогічні доводам скарги і, з підстав, зазначених в скарзі, просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення скарги представника третьої особи, вважав її необґрунтованою і просив залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи представника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001748 від 21.06.2017 року, в ході якого встановлено, що невідомі особи на території міста Павлограда та прилеглих населених пунктах незаконно надають послуги у сфері грального бізнесу, чим порушують вимоги Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» від 15.05.2009 року.

За вказаним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 203-2 КК України, а саме зайняття гральним бізнесом.

В ході обшуку, проведеного 27 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 26 вересня 2017 року, виявлено та вилучено 12 системних блоків, грошові кошти та інші документи, зазначені в протоколі обшуку.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…
Таким чином, перевіряючи рішення слідчого судді на відповідність вказаним вимогам процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваної узвали, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме може бути знаряддям вчинення злочину та могли зберегти на собі його сліди, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту на таке майно, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника щодо невідповідності майна критеріям речового доказу є неприйнятними і ґрунтуються на власному тлумаченні положень процесуального закону.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від іншихправових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Під час перевірки ухвали слідчого судді та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що для встановлення незаконності здійснюваної ТОВ «Лото-Центр» діяльності, а саме пов`язаної з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор на комп`ютерних стимуляторах або електронному (віртуальному) казино або законної діяльності з використанням програмного забезпечення для розіграшу білетів державної лотереї «Золота підкова», необхідні спеціальні знання та проведення відповідних експертиз, у зв`язку з чим накладення арешту на вказані речові докази є обґрунтованим та доцільним.
Доводи представника третьої особи про порушення слідчим суддею вимог процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, а саме, що слідчий суддя повинен був розглядати клопотання про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене, лише у присутності особи, у якої таке майно було вилучено, колегія суддів вважає частково обґрунтованими, проте така обставина, не може бути самодостатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання слідчого, оскільки КПК України передбачає можливість розгляду такого клопотання за відсутності такої особи, а право висловити свою позицію при розгляді даного питання, представник третьої особи реалізував в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим неможливо стверджувати про порушення принципу змагальності кримінального провадження.
Посилання представника, що розслідування за фактом зайняття гральним бізнесом розпочато 21 червня 2017 року, а ТОВ «Лото-Центр» орендує приміщення, в якому проведено обшук, та здійснює свою діяльність з 01 липня 2017 року, про що долучено копію відповідного договору, не спростовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту, з огляду на неможливість на даному етапі встановити точну дату укладення таких договорів між контрагентами, враховуючи відсутність витягів з журналів реєстрації таких договорів, а також наявність відомостей про фактичне використання даного приміщення до 01 липня 2017 року.

Доводи представника про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки, як вбачається із клопотання слідчого, воно відповідає вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України та містить підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, конкретні факти і докази, що свідчать про володіння та користування третьою особою таким майном.
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину у даному провадженні, а також необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, чому і має сприяти застосування таких заходів, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам приховування, перетворення та відчуження даних речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та доцільним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відтак відповідні апеляційні вимоги представника є необґрунтованими і не можуть бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001748 від 21 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3