Номер провадження: 11-кп/785/1203/17
Номер справи місцевого суду: 521/815/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 31.08.2017 року в кримінальному провадженні №0004998 від 13.11.2016 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишений без змін. Строк відбуття покарання обчислюється з 04.07.2017 року. Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

За вироком районного суду обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин:

12.11.2016 року, приблизно о 1830 год., ОСОБА_9 перебував біля школи №69, розташованої за адресою: м. Одеса вул. І. Рабіна, 45, де спілкувався із ОСОБА_10 . Надалі у ОСОБА_9 , раптово виник умисел на відкрите викрадення мобільного телефону марки «iPhone 6» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 14897 гривень, що належить ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_9 попросив у ОСОБА_12 надати йому вищевказаний мобільний телефон, нібито для дзвінка, на що той передав в руки ОСОБА_9 свій телефон. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосування насилля, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, але посягає на фізичну недоторканість останнього, яке виразилось у нанесенні одного удару в обличчя ОСОБА_11 , відкрито викрав мобільний телефон марки «iPhone 6». Після чого, з місця скоєння злочину зник, завдавши майнової шкоди ОСОБА_11 на загальну суму 14897 гривень.

06.02.2017, приблизно о 1555 год., ОСОБА_9 прибув до м. Одеси на вулицю Варненську 16/1, де розташований супермаркет «КОПІЙКА», для зустрічі з ОСОБА_7 , щоб обговорити з нею придбання її мобільного телефону марки «iPhone 6 Plus». Зустрівшись із ОСОБА_7 , у ОСОБА_9 , раптово виник умисел на протиправне відкрите викрадення чужого майна, а сааме: мобільного телефону марки «iPhone 6 Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім картою оператора мобільного зв`язку «лайфселл», загальною вартістю 7540 гривень, що належить ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_9 , приблизно о 1630 год., перебуваючи за адресою: м. Одеса вул. Космонавтів, біля будинку №66, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на незаконне заволодіння майном ОСОБА_7 , попросив у неї надати йому вищевказаний мобільний телефон, нібито для детального огляду з подальшим його придбанням, на що та передала в руки ОСОБА_9 телефон. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, поставивши перед собою мету збагачення за чужий рахунок. ОСОБА_9 , отримавши із рук ОСОБА_7 телефон марки iPhone 6 Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім картою оператора мобільного зв`язку «лайфселл», втік з місця події, незважаючи на заклики ОСОБА_7 припинити свої протиправні дії, тим самим завдавши їй майнову шкоду на загальну суму 7540 гривень. Після заволодіння мобільним телефоном, ОСОБА_9 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком районного суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок районного суду змінити та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, на його утриманні находиться малолітня дитина та дружина.

Обвинувачений ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. В доводах апеляційної скарги наводить мотиви, аналогічні мотивам апеляційної скарги свого захисника.

До початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 подала до апеляційного суду заяву в якій повідомила про те, що обвинувачений ОСОБА_9 повністю відшкодував їй спричинену злочином шкоду, просила суд змінити вирок та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; потерпілу ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які в силу вимог ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини сторонами не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційний суд не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_9 злочину не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду, апеляційним судом встановлено, що правильно врахувавши обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, та, пославшись на існування двох обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненні злочину та на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вірно застосувавши положення ст.69 КК України, призначив йому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.186 КК України.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, районний суд фактично врахував всі обставини, які пом`якшують покарання, що і слугувало підставою для застосування судом при призначенні покарання положень ст.69 КК України. Той факт, що в день апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, про що повідомила апеляційному суду потерпіла ОСОБА_7 , обвинувачений відшкодував спричинену їй шкоду, не є тією достатньою обставиною, яка може свідчити про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст.75 КК України, оскільки, а з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого та його захисника, на які вони посилаються в своїх апеляційних скаргах, є необґрунтованими, а тому підстав для застосування положень ст.75 КК України апеляційний суд не вбачає.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси 31.08.2017 року в кримінальному провадженні №0004998, яким ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4