Справа № 333/6347/17
Пр. № 1-кп/333/628/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.12.2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законний представник потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

провівши в приміщенні суду відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0003758, відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянин України, українця, не одружений, освіта неповна середня, студент 4 курсу ЗМК «ЗДІА», малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.08.2017 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, неповнолітній водій ОСОБА_4 (17 років), не маючи достатніх навичок та посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по технічному проїзду майданчика будівлі ТЦ «Сільпо» по вул. Новокузнецька 41 в м. Запоріжжя, рухаючись від проїжджої частини вул. Новокузнецька в напрямку заднього входу в ТЦ «Сільпо»;
В цей же час, малолітній ОСОБА_8 (З роки), діючи в якості пішохода стояв біля правого краю вищевказаного проїзду вздовж будівлі «ТЦ» Сільпо» по вул. Новокузнецька 41 в м. Запоріжжя.
26.08.2017 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_4 , наближаючись до малолітнього пішохода ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1 ПДР України, де сказано:
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п. 13.1. «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», маючи об`єктивну можливість виявити малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який стоїть біля правого краю проїзду майданчику, та з урахуванням цього обрати безпечний боковий інтервал при проїзді повз нього, прийнявши при цьому заходи для своєчасного зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода, вказаних заходів не прийняв.
Натомість ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху, продовжив подальший рух, не дотримуючись безпечного бокового інтервалу між автомобілем та малолітнім пішоходом при наближенні до нього.
При наближенні автомобіля малолітній пішохід ОСОБА_8 почав перебігати через проїзд, справа наліво.
ОСОБА_4 передньою частиною керованого автомобіля «ВА32101» скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 .
Згідно висновку судової медичної експертизи №2281 від 11.10.2017 року ОСОБА_8 в результаті наїзду були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «травми голови, що виражена у вигляді струсу головного мозку з раною в потиличній ділянці, з ушкодженням апоневрозу та окістя, що у клінічному перебігу і після надання хірургічної допомоги не набула свого кінця (не набула повного загоєння із зниженням хворобливих змін) до моменту проведення огляду 15.09.2017 року, а також травми тулуба, що виражена у вигляді значного великого садна на задній поверхні грудної клітини з розповсюдженням на задню поверхню шиї, з дефектом шкіри у лівій підлопатковій ділянці, яка у клінічному перебігу і після надання хірургічної допомоги не набула свого кінця (не набула повного загоєння із зниженням хворобливих змін) до моменту проведення огляду 15.09.2017 року», що в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я ( п. 2.2.1.в. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.»)
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №9-601 від 22.09.2017 року в діянні водія ОСОБА_4 в даній дорожній ситуації наявна невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.
Водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки.
Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованому йому правопорушенню, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, та пояснив, що 26.08.2017 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, не маючи достатніх навичок та посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» здійснював рух по технічному проїзду майданчика будівлі ТЦ «Сільпо» по вул. Новокузнецька 41 в м. Запоріжжя, рухаючись від проїжджої частини вул. Новокузнецька в напрямку заднього входу в ТЦ «Сільпо». При наближенні автомобіля малолітній пішохід ОСОБА_8 почав перебігати через проїзд, справа наліво. ОСОБА_4 не встиг відреагувати та вирішив проїхати вважаючи що дитина не пробіжить перед автомобілем в результаті чого передньою частиною автомобіля «ВА32101» скоїв наїзд на малолітнього пішохода.
Законний представник ОСОБА_6 пояснив, що 26.08.2017 року він та його сім`я знаходились біля будівлі ТЦ «Сільпо» по вул. Новокузнецька 41 в м. Запоріжжя. Побачивши автомобіль який рухався по технічному проїзду майданчика будівлі ТЦ «Сільпо» по вул. Новокузнецька 41 в м. Запоріжжя. Він дав сигнал дитині щоб вона зупинилась, однак дитина побігла та попала під автомобіль. Після чого він підбіг до автомобіля, піднявши автомобіль він достав дитину та викликав швидку.
Крім, повного визнання обвинуваченим своєї вини, вона знайшла своє підтвердження в сукупності зібраних на досудовому розслідуванні доказів, а саме: - показаннями обвинуваченого, показаннями законного представника потерпілого, висновком судової медичної експертизи №2281 від 11.10.2017 року ОСОБА_8 в результаті наїзду були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «травми голови, що виражена у вигляді струсу головного мозку з раною в потиличній ділянці, з ушкодженням апоневрозу та окістя, що у клінічному перебігу і після надання хірургічної допомоги не набула свого кінця (не набула повного загоєння із зниженням хворобливих змін) до моменту проведення огляду 15.09.2017 року, а також травми тулуба, що виражена у вигляді значного великого садна на задній поверхні грудної клітини з розповсюдженням на задню поверхню шиї, з дефектом шкіри у лівій підлопатковій ділянці, яка у клінічному перебігу і після надання хірургічної допомоги не набула свого кінця (не набула повного загоєння із зниженням хворобливих змін) до моменту проведення огляду 15.09.2017 року», що в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я ( п. 2.2.1.в. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.»), висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №9-601 від 22.09.2017 року в діянні водія ОСОБА_4 в даній дорожній ситуації наявна невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Отже, суд приходить до висновку, що докази зібрані по справі є достатніми, допустимими і повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, які суд кваліфікує:
- за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 66 КК України обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання відсутні.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, дані про обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину що пом`якшує покарання щире каяття, вчинення злочину будучі неповнолітнім, позитивні характеризуючи дані. Враховуючи вище викладене, суд вважає що, обвинуваченому слід призначити покарання у виді арешту.

Відповідно до ст. 100 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити покарання у виді арешту на строк передбачений ст. 100 КК України.

Також, у судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого підпункту а) частини 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обвинувачений не заперечує проти застосування у відношенні нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор не заперечував, щодо застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до ОСОБА_4 .

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Згідно з ч. 3 ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є злочином невеликої тяжкості.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливим застосувати до ОСОБА_4 підпункт п. «а» частини 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» оскільки він вчинив злочин 26.08.2017 року не набувши повноліття.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком 40 діб.

Звільнити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі підпункту «а» частини 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речовий доказ залучений постановою слідчого від 11.09.2017 року (автомобіль «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який переданий на відповідальне зберігання власнику майна залишити власнику.
Речовий доказ залучений постановою слідчого від 11.09.2017 року (відеозапис події ДТП), який долучений до матеріалів кримінального провадження зберігати в кримінальному провадженні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарского районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1