УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 589/2861/16-к

Провадження № 51-5072ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 121 КК на строк 10 років; за ч. 2 ст. 185 на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК(в редакції Закону 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 06 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 лютого 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено в частинах процесуальних витрат, речових доказів та зарахування строку попереднього ув`язнення. Так, на підставі ч. 5 ст. 72 КК(в редакції Закону 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 зараховано в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 06 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та надану неправильну оцінку наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (за ч. 2 ст. 185 КК за фактом таємного викрадення майна ОСОБА_8 ) судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, що подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, і які, на її думку, були допущенні судом при винесенні судового рішення, і навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати положення ч. 1 ст. 433 КПК щодо меж перегляду кримінального провадження судом касаційної інстанції. Так суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі прокурор обмежився лише загальними фразами про допущенні, на його думку, порушення апеляційним судом процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому прокурор не конкретизував, у чому саме полягали такі порушення та неправильне застосування закону та як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення, та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування ухвали апеляційної інстанції касаційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, доводи касаційної скарги прокурора щодо незаконності вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , фактично зводяться до посилань на неповноту судового розгляду, надання власної оцінки доказам, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3