УХВАЛА
26 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши в режимі відеоконференції провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівки
Драбівського району, Черкаської області, громадянина
України, зареєстрованого за адресою:
проживаючого за адресою:
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2014 рокупро скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 23 липня 2012 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання інспектора Дніпровського відділу КВІ в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 23 липня 2012 року.
23 липня 2012 року ОСОБА_5 засуджений Оржицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки. Цим же вироком суду на нього були покладенні обв`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію на реєстрацію.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року внаслідок допущення ОСОБА_5 порушень порядку відбування іспитового строку, зокрема він змінив місце проживання без повідомлення кримінально виконавчої інспекції, а також неодноразово не прибув на реєстрацію без поважних причин, відтак було задоволено клопотання інспектора кримінально виконавчої інспекції про направлення ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання та оголошено розшук останнього.
В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд не вжив заходи щодо виклику ОСОБА_5 в судове засідання для підтвердження або спростування обставин, викладених в зазначеному клопотанні, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 539 КПК України.
Апелянт зазначає, що 26 вересня 2017 року ОСОБА_5 самостійно з`явився до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, оскільки працівник поліції зателефонував до ОСОБА_5 та повідомив йому, що телефон, який в нього викрали, знайдений. Саме в цей день працівник поліції повідомив ОСОБА_5 , що його оголошено розшук. Одночасно ОСОБА_5 було вручено копію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року.
Апелянт звертає увагу на те, що до 26 вересня 2017 року ОСОБА_5 взагалі не знав про існування судового рішення від 05 грудня 2014 року, яким було задоволено клопотання інспектора кримінально-виконавчої інспекції про скасування звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на реальну міру покарання.
Він зазначає, що розгляд вищевказаного клопотання інспектора кримінально-виконавчої інспекції відбувався за відсутності ОСОБА_5 , оскільки суд не повідомляв останнього про дату, час та місце проведення судового засідання. Апелянт звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містить жодного документа, який би підтверджувавналежного повідомлення ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду клопотання інспектора кримінально-виконавчої інспекції.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання інспектора Дніпровськоговідділу КВІ в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_5 для відбування призначеного судом покарання, зазначив, що ОСОБА_5 допустив порушення порядку відбування іспитового строку, зокрема останній змінив місце проживання без повідомлення кримінально-виконавчої інспекції, а також неодноразово не з`являвся на реєстрацію без поважних причин.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ухвали суду від 05 грудня 2014 року, судом прийнято рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 23 липня 2012 року з тих підстав, що ОСОБА_5 змінив місце проживання без повідомлення кримінально виконавчої інспекції, а також неодноразово не з`являвся на реєстрацію без поважних причин.
Як вбачається з журналу судового засідання від 05 грудня 2014 року (а.с. 213 214), засуджений ОСОБА_5 в судовому засідання присутнім не був.
В суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_5 стверджує, що жодного виклику до суду він не отримував, а тому і не знав, що в суді розглядалось клопотання інспектора Дніпровського відділу КВІ в м. Києві щодо нього.
В матеріалах провадження є судова повістка (а.с. 209), яку суд першої інстанції направив ОСОБА_5 , проте матеріали провадження не містять даних про те, що засуджений ОСОБА_5 отримав цю повістку та був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.
У відповідності до приписів ст. 539 КПК України, якими регламентовано порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, у судове засідання для вирішення такого питання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор, орган або установа виконання покарання.
За змістом положень ч. 4 ст. 539 КПК України, не перешкоджає проведенню судового розгляду неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час розгляду подання, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції подання інспектора Дніпровського відділу КВІ в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 23 липня 2012 року, було розглянуто без дотримання вимог ст. 539 КПК України, оскільки в провадженні відсутні відомості про те, що на час вирішення судом подання засуджений ОСОБА_5 належним чином був повідомлений судом про місце та час його розгляду.
Колегія суддів вважає, що клопотання про направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання не може бути розглянуто за відсутності особи, стосовно якої ставиться питання про погіршення становище, оскільки в разі його задоволення особа фактично позбавляється волі. В такому випадку суд мав би ухвалити рішення про визнання участі засудженого обов`язковою.
Крім того, висновок суду про наявність підстав для задоволення подання інспектора Дніпровського відділу КВІ в м. Києві жодним чином не мотивований. Суд формально в ухвалі послався на те, що засуджений не мешкає за місцем проживання та місце його знаходження невідоме, не з`ясувавши при цьому з яких підстав ОСОБА_5 не виконує обов'язки, покладені на нього вироком суду.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України істотне порушення кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення, а положеннями ст. 412 ч. 2 п. 3 КПК України передбачено, що судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язково.
Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_5 не був присутнім в судовому засіданні, чим був позбавлений права надавати пояснення та докази, заявляти клопотання, тобто порушено його право на захист, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та підставою для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду провадження у суді першої інстанції.
При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно перевірити обґрунтованість доводів, викладених в клопотанні інспектора Дніпровського відділу КВІ в м. Києві і в апеляційній скарзі та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 23 липня 2012 року, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
ОСОБА_5 звільнити з місць позбавлення волі до прийняття рішення за клопотанням інспектора Дніпровського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3