Ухвала іменем україни 01 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі з участю прокурора захисників засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 . Вироком Миронівського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст.89 КК України такого, що судимості не має, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» 3816,05 грн. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 14987,26 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 3000 грн витрат на правову допомогу, 5000 грн - моральної шкоди, а всього на загальну суму: 22987,26 грн. Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності з ст.100 КПК України. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року вирок Миронівського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни. Як визнав встановленим суд, о 1 год ночі 30 червня 2014 року, між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , котрі перебували в автомобілі «Івеко» у с. Шандра Миронівського району Київської області на ґрунті давніх неприязних відносин мав місце конфлікт, після чого ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 на вказаному автомобілі покинули місце події. Цієї ж ночі, біля 2 год ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Комсомольській вказаної місцевості, перегородив проїзд автомобілю «Івеко», яким керував потерпілий. З метою врегулювання конфлікту ОСОБА_9 вийшла з автомобіля, водночас ОСОБА_7 , почав нецензурно виражатися щодо неї. Потерпілий щоб налякати ОСОБА_7 дістав з-під водійського сидіння хрестоподібний балонний металевий ключ, вийшов з автомобіля направляючись до останнього. Засуджений збив потерпілого з ніг, під час боротьби вихопив у нього металевий ключ, яким умисно наніс ОСОБА_8 7-10 ударів по голові. Діями засудженого потерпілому завдано черепно-мозкову травму, багато уламковий перелом основи черепа тяжкі тілесні ушкодження. У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Стверджує, що місцевий суд, призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України не дав належної оцінки тяжкості вчиненого злочину, не мотивував прийнятого в цій частині рішення, у зв`язку з чим призначив покарання, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Зокрема, в мотивувальній частині вироку не вказав кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Розглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора та залишаючи її без задоволення, апеляційний суд не спростував усіх її доводів, ухвала якого невідповідає вимогам ст. 419 КПК України. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, захисника та засудженого, котрі заперечили проти задоволення скарги прокурора, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав. Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються. Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного засудженому покарання у зв`язку з необґрунтованим застосуванням положень ст. 69 КК України, вони були ретельно перевірені апеляційним судом та спростовані. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Змістом ст. 66 КК України передбачено невичерпний перелік обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, частиною 2 зазначеної статті цього Кодексу передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, дані про особу винного, провокуючу поведінку потерпілого, котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с. 224). Судом враховано ту обставину, що засуджений здійснює догляд за хворою матір`ю, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Перевіряючи правильність призначеного покарання за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів, крім обставин, які було взято до уваги судом першої інстанції, послалася на те, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, не заперечував проти заявленого потерпілим цивільного позову, зобов`язався відшкодувати завдану шкоду у повному обсязі. Апеляційним судом враховано позицію потерпілого ОСОБА_8 , котрий в судовому засіданні просив пом`якшити призначене засудженому покарання. З урахуванням сукупності встановлених судами обставин, рішення про призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України. Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, дав на них вичерпні відповіді, мотивувавши своє рішення належним чином. Інших порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, судом не встановлено. Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів ухвалила: Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни. Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Судді:

_________________ ________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2