Справа №359/5485/17
Провадження №1-кп/359/412/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, засудженого 13.06.2016 року за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком один рік,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України за наступних обставин.
Будучи раніше судимим Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, ОСОБА_4 на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та знову, в період іспитового строку, вчинив умисний злочин проти власності, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, за таких обставин.
Так, 26.05.2017 року, приблизно о 16 год. 20 хв., ОСОБА_4 разом із своїми знайомими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували біля дитячого майданчику за адресою: АДРЕСА_2 .
В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном ОСОБА_5 марки «WILEYFOX» білого кольору.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , маючи судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яка у встановленому законом порядку не знята та не погашена, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , отримав від останнього його мобільний телефон марки «WILEYFOX» білого кольору начебто для здійснення дзвінка.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_4 повідомив, що відійде на деякий час для того, щоб позичити у когось цигарку, після чого направився у бік гаражів по вул. Шевченка у м. Борисполі, де сховав мобільний телефон ОСОБА_5 марки «WILEYFOX» білого кольору, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1 718, 00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненні повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, розміру завданої шкоди, мети такого заволодіння ним, тощо).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, то показав, що він дійсно в травні 2017 року, перебуваючи на подвір`ї біля будинку, де проживає ОСОБА_5 , разом зі своїми друзями, отримав від ОСОБА_5 мобільний телефон, за допомогою якого прослуховував музику. Потім він повідомив власнику телефону потерпілому, що йому треба відійти, а коли повернувся то повідомив останньому, що у нього відібрали телефон та курточку, в якій він був одягнений. Насправді, він курточку з телефоном заховав в приміщенні гаражу, яким користувались його рідні. З приводу скоєного просив вибачення, повідомив, що телефон було повернуто працівникам поліції. Чому вчинив такі дії пояснити не може. Зазначив, що вважає іспитовий строк на момент вчинення нового кримінального правопорушення закінченим зважаючи на те, що останній раз був на відмітці у органу пробації на передодні вчиненого згідно встановленого йому графіку.
Цивільний позов потерпілим з цього приводу не заявлено. Законний представник потерпілого до суду подала заяву, згідно якої просила слухати справу за відсутності ОСОБА_5 та її, та те що претензій до обвинуваченого останні не мають у зв`язку з поверненням мобільного телефону.
Судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, документи, що характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати та речові докази у справі.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, підстав для цього судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Кримінальне правопорушення вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті. При цьому ОСОБА_7 вчинив умисні дії спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та вчинив всі необхідні дії пов`язані з виконання свого злочинного наміру.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.
Так, санкцією ч. 2 ст. 190 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а тому вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є середньої тяжкості.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому не встановлені.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину тощо.
В той же час, доказів вчинення злочину у зв`язку із скрутним матеріальним становищем суду обвинуваченим не надано.
Обвинувачений офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Злочин вчинено під час дії іспитового строку за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне, призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України, покарання у виді одного року позбавлення волі.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, попередні судимості, а також неможливість обрання покарання непов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені. У суду відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки раніше такий строк відносно нього застосовувався, і саме під час дії останнього ним скоєно новий умисний тяжкий злочин, оскільки такий строк спливав 13.06.2017 року, а новий злочин обвинуваченим вчинено 26.05.2017 року.
При визначенні остаточного покарання суду слід керуватися положеннями ст. 71 КК України та частково приєднати до нового покарання невідбуте покарання за попередніми вироками суду від 13.06.2016 року у вигляді одного року позбавлення волі.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а телефон потерпілого залишити в користуванні останнього.
Процесуальні витрати за залучення експертів в даному кримінальному провадженні в розмірі 843 грн. 22 коп. підлягає стягненню з обвинуваченого.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, однак у зв`язку з необхідністю утримання останнього під вартою та обранням покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суд вважає за необхідне обрати останньому до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою та взяти його під варту в залі суду.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 331, 363-368 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Речовий доказ в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили, - мобільний телефон марки «WILEYFOX» світлого кольору, переданий на зберігання потерпілому, - залишити в користуванні неповнолітнього ОСОБА_5 ; фіскальний чек від 20.05.2017 року та договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами №17752525_5 від 20.05.2017 року, - повернути власникам; три сліди папілярних ліній, - знищити.
Накладений згідно ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2017 року (справа №359/4269/17) на мобільний телефон марки «WILEYFOX» світлого кольору, - скасувати.
До набрання вироком суду законної сили - обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою та взяти останнього під варту в залі суду.
Строк відбування покарання рахувати з моменту взяття ОСОБА_4 під варту, тобто з 24.11.2017 року.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1