АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/601/16-к Номер провадження 11-кп/786/778/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000202, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Котелевського відділу Миргородської місцевої прокуратури на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі на проведення судових експертиз у сумі 5559 грн 48 коп.
Цивільний позов прокурора до обвинуваченого задоволено повністю та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації кошти у сумі 12668 грн 42 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 24875 грн 75 коп.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
В порядку ст. 100 КПК України по справі вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 24 травня 2016 року близько 20 години, у сутінкову пору доби, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом марки ХТ 810240, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині вулиці Полтавський шлях (на час скоєння ДТП вулиця Жовтнева) сел. Котельва Полтавської області, виконуючи маневр повороту ліворуч з вул. Полтавський шлях на вул. Лісову сел. Котельва, допустив неуважність, не переконався в безпеці свого маневру та порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом HONDA HORNET 600, державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого був потерпілий ОСОБА_9 , який рухався позаду вище зазначеного автомобіля ВАЗ 2109 з причепом у попутному напрямку по вул. Полтавський шлях сел. Котельва. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №880 від 24.06.2016 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток середньої третини правої гомілки зі зміщенням та з розривом між гомілкового синдесмозу, закритого перелому середньої третини правого стегна, рваних ран та саден шкіри правої гомілки та садни шкіри тулуба, кінцівок, травматичного шоку та підшкірної емфіземи грудної клітини та шиї з ознаками забою верхньої долі правої легені та обмеженого пневмотораксу справа в динаміці які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.
Не оскаржуючи фактичні обставини скоєного злочину, доведеність вини ОСОБА_8 , правильність кваліфікації дій останнього та призначеного судом виду і розміру основного покарання, прокурор в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у частині не призначення додаткового покарання та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та є несправедливим внаслідок його м`якості.
Прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом не надано належну оцінку тому, що даний злочин відноситься до категорії тяжких, унаслідок скоєння якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження та до часу розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не відновив свого здоров`я, обвинувачений з моменту скоєння злочину не виявив наміру усунути негативні наслідки своїх злочинних дій, збитки завдані здоров`ю потерпілого не відшкодував, не висловив будь-якого співчуття.

Суд при вирішенні питання про не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами вказав, що обвинувачений автоматично може позбавитися будь-якої роботи пов`язаної з працею водія, хоча таких даних суд не мав.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу частково в частині безпідставного незастосування до обвинуваченого додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні вимог правил безпеки дорожнього руху особою при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, відповідають фактичним обставинам провадження, учасниками судового розгляду не оспорюються.

Фактичні обставини справи, юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України також є правильними і ніким не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Колегією суддів перевірена обґрунтованість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

У відповідності до ст.65 КК України при призначенні покарання, суд повинен в повній мірі враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини, що впливають на призначення покарання, зокрема тяжкість злочину, обставини його вчинення та відомості про особу обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом ураховано, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку. При цьому, районний суд звернув увагу на те, що дії самого потерпілого не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, як і не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Врахувавши вище зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі та застосувати положення статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши обмеження, передбачені ст. 76 КК України.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Доводи в апеляційній скарзі прокурора про безпідставне незастосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового виду покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, стаття 286 КК України визначає покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, згідно ч.2 якої за вказані порушення, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ст.1 КК України, Кримінальний кодекс України має на меті своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

З аналізу норм матеріального права можна дійти висновку, що покарання це захід примусу, який застосовується від імені держави до особи, визнаної винною у вчиненні злочину на меті якого є не тільки кара за вчинення протиправного діяння, а і спонукання особи на самостійне усвідомленого зробленого.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права може бути застосоване, якщо з урахуванням характеру вчиненого злочину, особи обвинуваченого та інших обставин справи суд прийде до висновку про неможливість чи недоцільність збереження за засудженим цього права.
Беручи до уваги, що санкція ч.2 ст.286 КК України є альтернативною у виборі та не встановлює обов`язковості при застосуванні додаткового покарання, суд обґрунтовано скористався своїм правом та не призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що при визначенні можливості застосування додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, в минулому порушень правил дорожнього руху не допускав та раніше до відповідальності не притягувався.
Колегія суддів також приймає до уваги ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого, який продовжує відшкодовувати завдану його злочинними діями шкоду, що підтверджується наданими в ході апеляційного розгляду квитанціями про перерахування обвинуваченим на рахунок картку потерпілого коштів в рахунок відшкодування завданих збитків.

З таким рішенням суду погоджується й апеляційний суд приймаючи до уваги позицію потерпілого, який не має жодних претензій до ОСОБА_8 , просив не призначати обвинуваченому реальну міру покарання, щодо необхідності у застосуванні додаткового покарання свою позицію не висловлював та те, що даний злочин відноситься до злочинів скоєних з необережності колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить його засобів для існування та унеможливить влаштування на роботу пов`язану з використанням автомобіля, тому обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому без позбавлення права керувати транспортними засобами є правильною.
З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку про можливість призначення покарання без застосування додаткового покарання, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурораКотелевського відділу Миргородської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення засудженому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4