Справа № 700/721/17
Провадження № 1-кп/700/19/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 р. Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.09.2017 року № 0000303 за обвинуваченням -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, не судимий, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що 08 вересня 2017 року близько 12 години 30 хвилин, в смт.Лисянка, Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, здійснив незаконне заволодіння легковим автомобілем, марки «Mercedec Benz» білого кольору д.н. НОМЕР_1 вартістю 75340,00 грн., згідно висновку товарознавчої експертизи №120920017-3 від 12.09.2017, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 . Вказаний автомобіль ОСОБА_5 було ввірено для ремонту та попереджено про невикористання транспортного засобу у власних цілях, однак останній використав вищевказаний транспортний засіб у власних цілях та рухаючись із с.Бужанка, Лисянського району, Черкаської області в смт.Лисянка, Черкаської області по вул.Бужанській, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не впоравшись із керуванням здійснив з`їзд на праве узбіччя та в подальшому зіткнення із дерев`яним парканом домоволодіння АДРЕСА_3 . Внаслідок дорожньо транспортної пригоди автомобіль, марки «Mercedec Benz» білого кольору д.н. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.289 України визнав повністю та не заперечував обставин вказаних в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

За згодою учасників судового провадження, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому з`ясовано, що учасники провадження, зокрема обвинувачений, правильно розуміють зміст визнаних ним обставин, сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого немає, наслідки визнання цих обставин обвинуваченому роз`яснено.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 289 КК України, незаконне заволодінням транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Пленум Верховного Суду України неодноразово звертав увагу на те, що якщо виправлення і перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства, то судам не слід направляти таких осіб в місця позбавлення волі.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, характеризується посередньо, суд, вважає необхідним призначити покарання в межах санкції частини 1 ст.289 КК України, у виді обмеження волі, із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.
У порядку ст.ст.61,128 КПК України потерпілий ОСОБА_4 , заявив цивільний позов про відшкодування шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_5 20000 грн моральної та 21900 грн матеріальної шкоди.

Прокурор позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 позов підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_5 , цивільний позов визнав повністю.

У відповідності до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Заявлено потерпілим у цивільному позові майнова шкода підлягає стягненню з обвинуваченого у розмірі, доведеному належними і допустимими доказами на підтвердження понесення втрат, яких він зазнав, у зв`язку з пошкодженням автомобіля.
Суд вважає, що розмір майнової шкоди, заявленої до стягнення з обвинуваченого, доведена в повному обсязі письмовими доказами , а саме накладною від 25.09.2017 року №1117 виданою фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 .
За викладених обставин, стягнення матеріальної шкоди у сумі 21900 грн витрачені потерпілим ОСОБА_4 на ремонт автомобіля підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заявлених потерпілим вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та характер пережитих потерпілим ОСОБА_4 , який є інвалідом другої групи душевних страждань, пов"язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у житті, який зазнав вимушеного порушення життєвого ритму, необхідністю витрачання свого часу під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді, що, із врахуванням принципу диспозитивності відповідно до ст.13 ЦПК України та заявлених вимог, суд виходячи з принципів розумності та справедливості, співмірності, з урахування матеріального стану обвинуваченого, вважає що з ОСОБА_5 , слід стягнути 2000 гривень моральної шкоди. В задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Речовий доказ у справі, а саме: легковим автомобілем, марки «Mercedec Benz» білого кольору д.н. НОМЕР_1 переданий під розписку на зберігання власнику, слід залишити власнику.

Судові витрати у даній справі відсутні.

Керуючись ст. ст.75, 76, ч. 1 ст. 289 КК України, ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 21900 (двадцять одну тисячу дев`ятсот) гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень. В задоволенні інших вимог відмовити.

Речовий доказ у справі, а саме: легковим автомобілем, марки «Mercedec Benz» білого кольору д.н. НОМЕР_1 переданий під розписку на зберігання власнику, слід залишити власнику.

Судові витрати у даній справі відсутні.

До набрання вироком законної сили, запобіжні заходи відносно засудженого ОСОБА_5 не обиралися.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку через Лисянський районний суд.

Копію вироку Лисянського районного суду Черкаської області негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1