Дата документу 05.03.2018
Справа № 334/2572/17
Провадження № 1-кп/334/108/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007540 від 26 грудня 2016 року за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, працюючого на посаді слюсара-складальника у ТОВ «Кран-імпекс», одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 25 грудня 2016 року, приблизно о 14 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ-21122, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Сурикова у напрямку від с. Високогірного Запорізького району, Запорізької області, до вул. Шушенської в м. Запоріжжі. Проїзна частина вул. Сурікова була вкрита ожеледицею. В цей же час, в попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку на правому узбіччі проїзної частини вул. Сурикова рухалася пішохід ОСОБА_8 . В районі цвинтаря Святого Миколая в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: - «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», маючи об`єктивну можливість виявити несприятливі погодні умови, стан проїзної частини, дорожню обстановку не врахував, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого, допустив занос та подальший виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини. В районі +300м. від цвинтаря Св. Миколая по вул. Сурікова в м. Запоріжжя на узбіччі водій ОСОБА_6 допустив наїзд лівою бічною частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №477 М від 14 березня 2017 року, пішоходу ОСОБА_8 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «Забій головного мозку середнього ступеня тяжкості з крововиливом в шлуночки борозни головного мозку, під м`якою оболонкою головного мозку, первинний забій ствола мозку, з послідуючим розвитком лівостороннього парезу, парезу гортані моторної афазії, забій м`яких тканин голови, синець в області правого ока, садна в області спинки носа, закритий крайовий перелом переднього та верхнього краю тіла С5 (п`ятого шийного хребця), закриті переломи поперечних відростків С6, С7 (шостого та сьомого шийних хребців) зліва без зміщення кісткових

фрагментів, забій грудної клітини, множинні переломи ребер зліва (1-го ребра по парастернальній лінії багато уламковий перелом 2-го ребра по передній паховій лінії, 3-го ребра по паравертебральній та задній пахвовій лініях, 4-го ребра по лопаточній та пахвовій лініях, 5-го ребра по лопаточній лінії, 6-го ребра по лопаточній та середній пахвовій лініях, 7-8 ребер зліва по лопаточній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, закриті переломи поперечних відростків 1 та 2 грудних хребців зліва зі зміщенням кісткових фрагментів, перелом 1-го ребра справа по парастернальній лінії, з розвитком двостороннього гідроторакса ( скупчення рідини в плевральній порожнині), закрита травма живота, з утворенням гематоми малого сальника, з розвитком внутрішньочеревної кровотечі, відкритий перелом обох кісток нижньої третини правої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в області правої гомілки (в проекції перелому), в області лівої гомілки на фоні явищ травматичного шоку середнього ступеня тяжкості, в сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення».

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортних засобів №9-54 від 07 березня 2017 року рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля ВАЗ-21122, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №9-190 від 04 квітня 2017 року в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля ВАЗ-21122 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сурову міру кримінального покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 , повністю визнав свою винність у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Сукупність доказів, що узгоджуються між собою дають суду підстави кваліфікувати дії

ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує також і те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є необережним тяжким кримінальним правопорушенням, його вік, по місцю проживання та роботи характеризується виключно позитивно, визнав свою винність у судовому засіданні, враховує обставини, які пом`якшують його покарання і відсутність обставин, які обтяжують його покарання, вчинив необережне кримінальне правопорушення внаслідок погодних умов, працює на посаді слюсар-складальника у ТОВ «Кран-імпекс», а також приймаючи до уваги думку представника потерпілої, який пояснив, що потерпіла обвинуваченого вибачила, він їй частково відшкодував моральну шкоду та просив призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі та не позбавляти його права керувати транспортними засобами, за таких обставин, суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого вважає, що йому слід призначити покарання за ст.286 ч.2 КК України не в мінімальних межах, встановлених у санкції статті за якою ОСОБА_6 , притягується до відповідальності, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_6 , та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Потерпілою ОСОБА_8 було пред`явлено цивільний позов який впродовж судового розгляду було уточнено про стягнення на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 178429,34 гривень.

В ході розгляду справи представником потерпілої адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про залишення цивільного позову до відповідача Страхової компанії «Мотор-гарант» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 31413,06 гривень та моральної шкоди в сумі 1570,65 гривень без розгляду.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення цивільно-процесуального закону, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та цивільний позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявлений до відповідача Страхова компанія «Мотор-гарант» залишити без розгляду.

В частині цивільного позову потерпілого до обвинуваченого про стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд, вислухавши пояснення представника потерпілого, обвинуваченого, захисника, інших сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, вважає, що він підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній

особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що в судовому засіданні доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що вчиненням даного кримінального правопорушення обвинуваченим беззаперечно спричинено моральну шкоду потерпілій, яка пов`язана з тим, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілою було перенесено шок, тяжкі фізичні болючі муки, страждання, оскільки змінився її звичний уклад життя, вона змушена знаходитись тривалий час на лікуванні, на цей час стан її здоров`я є незадовільним.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, суд враховує ступінь морального болю, характер і тривалість страждань потерпілої, істотність вимушених змін в життєвих стосунках потерпілої, порушення нормального способу життя, порушення звичних умов життя та втрати життєвих зв`язків, які також викликають душевні переживання у потерпілої.

Враховуючи викладене вище, керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 178429,34 гривень, оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали і не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілій шкоду.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст. 50, 51, 60, 65-67, 395 КК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, і призначити йому покарання за ст.286 ч.2 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з

питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 178429 (сто сімдесят вісім тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 34 копійки.

Речові докази:

- автомобіль «ВАЗ-2112», державний номерний знак НОМЕР_1 , який по даному кримінальному провадженню визнано речовим доказом та відповідно до гарантійної розписки передано на відповідальне ОСОБА_6 залишити законному власнику за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1