Ухвала

Іменем України
15 березня 2018 року

м. Київ
Справа № 646/12460/15-к

Провадження № 51-4689ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року,
встановив:
За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 4 роки 8 місяців, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців, без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців, без конфіскації майна.

Також постановлено вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_4 виконувати самостійно.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, скасував вирокмісцевого судув частині призначеного покарання і постановив новий, яким визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 307 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК на строк 6 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю. Відповідно до ст. 71 КК засукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком часткового приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із вироком апеляційного суду, засуджений ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимог особи, котра подає скаргу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений ОСОБА_4 не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, та як допущені цим судом порушення вплинули на законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду та були б безумовною підставою, відповідно до ст. 438 КПК з оглядну на положення статей 370, 404, 412, 420 КПК, для його скасування касаційним судом.
Крім того, засуджений в своїй скарзі не наводить належного обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому апеляційним судом покарання внаслідок суворості із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу, зважаючи на положення статей 413, 414 КПК та приписи статей 50, 65, 69 КК у їх взаємозв`язку.

Також вимога засудженого ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК, відповідно до якої суд касаційної інстанції має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення. У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду і в той же час просить суд касаційної інстанції постановити свій вирок, та застосувати до нього ст. 69 КК, що не передбачено положеннями вказаної норми.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї висуваються за законом, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3