Справа № 431/2337/17
Провадження № 11-кп/782/429/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , прокурора Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , поданими на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старобільськ Луганської області, має громадянство України, раніше засуджений:

20.08.2007 за вироком Старобільського районного суду Луганської області за ч.3 ст. 296 КК України до 04 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбування покарання, з іспитовим строком на 02 роки;

04.09.2009 за вироком того ж суду, за ч.2 ст. 307,71 КК України до 07 років позбавлення волі, із конфіскацією 1/2 частини належного майна, звільнений по відбуттю зазначеного строку покарання 20.05.2016 із Свердловської ВК,

зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років.

Початок строку покарання обчислений із 23.10.2017.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 27.04.2017 по 20.06.2017 із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 по день ухвалення вироку ( 23.10.2017) із розрахунку: одинь день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід залишений у вигляді тримання під вартою до набрання вироком чинності.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 26 квітня 2017 року, приблизно о 18 годині 25 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу гаражів по вул. Луганській та кварталу Ватутіна м. Старобільська Луганської області, реалізуючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, підійшов до неповнолітньої ОСОБА_9 , схопив її за обидві руки, які вона тримала у кишенях одягу, почав смикати, спричинивши легкі тілесні ушкодження, у результаті чого із кишень потерпілої випали гроші у розмірі 300 грн, якими ОСОБА_6 заволодів, спричинивши ОСОБА_9 матеріальні збитки у зазначеному розмірі.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, у зв`язку із невідповідністю викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам справи, які у результаті вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, визнати ОСОБА_6 винним за ч.1 ст. 186 КК України та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі, зарахувавши у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 27.04.2017 і до набрання вироком законної сили у редакції ч.5 ст. 72 КК України від 26.11.2015.

Захисник просить звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України із призначенням йому іспитового строку та покладенням передбачениї у ст. 76 КК України процесуальних обов`язків.

Обґрунтовує тим, що у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 зазначала про наявність у неї синця на правій руці, у той час, як у обвинувальному акті та у висновках СМЕ № 111 від 27.04.2017 встановлено наявність у ОСОБА_11 синця передньої поверхні лівого передпліччя.

Суд не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які зазначали, що ОСОБА_6 взагалі не торкався потерпілої, яка у приміщенні Старобільського РТМО не мала скарг на здоров`я, у неї не було видимих тілесних ушкоджень та перебувала вона у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник вважає, що надані стороною обвинувачення докази не мають беззаперечної сили стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і судом вони фактично не встановлені.

У зміненій та доповненій апеляційній скарзі прокурора Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 міститься прохання про скасування вироку суду у зв`язку із невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 186 КК України тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає при цьому, що у судових засіданнях 19 червня 2017 року потерпіла ОСОБА_14 суду першої інстанції зазначила, що вона отримала від дій ОСОБА_15 синець на правій руці, а після того, як з її одягу випали гроші та мобільний телефон, ОСОБА_6 заволодів ними, а телефон їй повернув. Після того потерпіла змінила показання, стверджуючи, що синець у неї був на лівівй руці.

У вироку та обвинувальному акті, у висновку СМЕ № 111 від 27.04.2017 зазначено, що у потерпілої ОСОБА_14 виявлений синець передньої поверхні лівого передпліччя.

Суд не навів у вироку доказів на підтвердження корисливих мотивів застосування щодо потерпілої насильства, небезпечного для життя та здоров`я, не надав оцінки показам потерпілої, яка пояснювала, що не усвідомлювала, що відбувається у той час, коли ОСОБА_15 почав її трясти за руки, не встановив момент, коли ОСОБА_6 були повернуті його гроші у сумі 10 грн, які він дав потерпілій для виклику таксі, та коли саме у обвинуваченого виник намір на ззаволодіння її грошима.

Суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_11 , відповідно до довідки КУ "Старобільське РТМО" не мала видимих тілесних ушкодженб. Обставини звернення потерпілої до Старобільського лікарні та проведення судово-медичної експертизи на предмет виявлення тілесних ушкоджень не з`ясовувались.

Крім того, на думку прокурора, суд неправильно застосував вимоги ч.5 ст. 72 КПК України, застосувавши норми цієї статті у редакції Закону від 26.11.2015 року до 20.06.2017 року, а після цього - у редакції Закону від 18.05.2017 року.

Вважає, що термін попереднього ув`язнення повинен бути зарахований ОСОБА_6 із розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до моменту постановлення вироку апеляційним судом.

Прокурор зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_6 як особа, що має не зняті та не погашені судимості, знову вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, із застосуванням насильства стосовно неповнолітньої особи.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 06 років.

Під час апеляційного розгляду матеріалів справи були вислухані:

захисник ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній доводів, вважав, що дії його підзахисного потрібно кваліфікувати за ч.1 ст. 186 КК України, оскільки наявними по справі доказами не підтверджується обставина застосування до потерпілої ОСОБА_9 насильва з боку ОСОБА_6 , та призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі, зарахувавши у цей строк термін його попереднього ув`язнення за ч.2 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26.11.2015 року;

обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу захисника у повному обсязі, визнав свою провину у скоєному;

прокурор відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , який підтримав змінену і доповнену апеляційну скаргу прокурора Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, який призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 06 років, зарахувати у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення за ч.5 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26.11.2015 року.

Додав, що суд правильно, у межах обвинувального акту, встановив та виклав у вироку обставини скоєного ОСОБА_6 відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , застосувавши при цьому насильство, яке не є небезпечним для потерпілої, та правильно кваліфікував ці дії за ч.2 ст. 186 КК України.

Прокурор не заперечував проти обгрунтованості висновків суду щодо існування доказів, які підтверджують провину ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні, але вважає, що суд недостатньо умотивував і виклав у вироку свої висновки на заперечення висловлених під час судового розгляду справи доводів захисника.

Від потерпілої ОСОБА_9 надійшли заяви про апеляційний розгляд справи у її відсутність, згода потерпілої із вироком суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Переглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що провина його у відкритому заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 , яке поєднане із насильством, яке не є небезпечним для неї, підтверджена сукупністю зібраних по справі доказів, які були безпосередньо оголошені та досліджені у судовому засіданні, належним чином мотивовані та викладені у вироку суду, зокрема

поясненнями, даними суду потерпілою ОСОБА_9 , щодо обставин спілкування її із ОСОБА_16 у присутності свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , після якого, ОСОБА_6 , наздогнавши її, схопив за руки, почав трясти, від чого на землю випали її телефон та гроші 300 грн. Телефон ОСОБА_19 їй повернув, а гроші забрав, незважаючи на прохання віддати. Після дій ОСОБА_20 у неї на руці був синець;

аналогічними поясненнями безпосереднього свідка подій Харківської ОСОБА_21 ;

поясненнями, даними суду свідком ОСОБА_18 та ОСОБА_12 у тій частині, що ОСОБА_19 дійсно забрав належні ОСОБА_9 гроші у присутності інших;

даними огляду місця події від 26.04.2017 року ( а.п. 5-18), відповідно яким під час особистого огляду ОСОБА_6 були вилучені грошові купюри 205,5 грн та особисті речі;

даними протоколів пред`явлення особи для упізнання від 27.04.2017 та від 27.04.2017 року ( а.п. 89-94, 103-109), які свідчать про те, що під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_22 упізнали ОСОБА_6 як особу, яка застосувала насильство до потерпілої та заволоділа її майном;

висновком судово-медичної експертизи № 111 від 27.04.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 встановлений синець передньої поверхні лівого передпліччя, який утворився від дії тупого твердого предмету, можливо у строк та за обставин, вказаних потерпілою. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження кваліфіковане як легке ( а.п. 88).

Таким чином, суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, у тому числі, і показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнав провину у скоєному та, докладно мотивуючи та аналізуючи свої висновки, надав правильну юридичну кваліфікацію діям ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора та захисника у частині відсутності встановлення судом першої інстанції застосування насильства під час скоєння ОСОБА_6 відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , невідповідності, невідповідності висновків суду змісту показань ОСОБА_9 щодо локалізації тілесного ушкодження колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, під час судового розгляду справи судом, на підставі безпосередньо отриманих пояснень потрепілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , безпосередніх свідків подій ОСОБА_22 , ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , на підставі оголошених та досліджених протоколів упізнання особи, висновків судово-медичної експертизи було встановлено, що 26 квітня 2017 року ОСОБА_6 , знаходячись на кв. Ватутіна м. Старобільська Луганської області, застосувавши у присутності інших осіб до своєї співрозмовниці ОСОБА_9 насильство, схопивши її за руки, відкрито заволодів належним їй майном - грошима у розмірі 300 грн.

Обставина спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у області лівого передпліччя встановлена судовим експертом і визначення самою потерпілою у суді першої інстанції іншого розташування синця не впливає на доведеність зазначених вище дій ОСОБА_15 та на їх юридичну кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України, як і та обставина, що доставлена працівниками поліції до лікарні потерпіла не мала видимих тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано не прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_12 у частині заперечення цими свідками подій застосування ОСОБА_6 насильства до потерпілої, адже обидва свідки є родичами та близькими обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд зазначив та врахував, що ОСОБА_23 скоїв умисне тяжке кримінальне правопорушення, раніше був засуджений, має посередню характеристику особи.

У якості обставин, що пом`якшують покарання, суд врахував відшкодування потерпілій з боку ОСОБА_6 завданих збитків.

До обставин, які обтяжують покарання, віднесено скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що призначений ОСОБА_6 вид та розмір покарання відповідає ступіню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_6 від його відбування на підставі ст. 75 КК України, чи для ухвалення нового вироку та призначення більш суворого покарання, а також, для іншого визначення заліку строку попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів не вбачає і визнає доводи апеляційних скарг прокурора і захисника у цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405,407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для ОСОБА_6 , який утримується під вартою, -у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3