АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4716/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та накладено арешт на речі вилучені за адресою: АДРЕСА_1 ,
а саме: мобільний телефон Akcatelз сім-карткою Лайф НОМЕР_1 ; банківська картка НОМЕР_2 ; квитанція № 10473-4 від 18.07.2017 р., на 1-му арк.; комп`ютер «HP» №2MF2210WN4 з клавіатурою, мишкою та зарядним пристроєм; Блокнот рожевого кольору з рукописними записами; чисті бланки, а саме аркуші А-; з відтисками печаток «ВестОйл Груп», «Диона», «Завод Галичина», на 1-му арк. кожен; видаткова накладна № 2 від 05.03.2014 року в 2-х примірниках, всього на 2-х арк.; аркуші паперу із рукописними записами, 1 аркуші, починаючи із запису «Перевелись 3 %» закінчується «4887,76»; аркуші паперу із назвою: «Скорочений опис технологічного процесу виробництва настоянка «Вігор-Санто» на базі ТОВ «ЛТЗ Тетерів», всього на 4-х арк; перелік контактних осіб, на 1-му арк.; схема процесу взаємодії, на 1-му арк.; аркуш паперу із написами «Отчет о дебитових и кредитових операциях по счету «ЛВЗ Тетерів ООО», всього на 14-ти арк.; договір суборенди «піднайму» № 01/03/2014 від 01.03.2014, на 4-х арк.; пляшка «Вігор», 1 шт.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що клопотання слідчого розглянуто з порушенням вимог ст. 172 КПК України та вказує на те, що останнім днем дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року про надання дозволу на проведення обшуку 9 серпня 2017 року, а обшук проведено 11 серпня 2017 року, а отже з порушенням норм КПК України.
Також адвокат вказує на те, що ухвалою слідчого судді не обґрунтовано відповідність арештованого майна критеріям статті 98 КПК України, а наявність постанови слідчого про визнання вилучених речей речовими доказами не є самостійною підставою для накладення арешту.
Далі в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що арешт, серед іншого, накладено на комп`ютер «HP» №2MF2210WN4 з клавіатурою, мишкою та зарядним пристроєм, що не є власністю особи, в приміщенні якої проводився обшук, а належить гр. ОСОБА_11 , який проживає за адресою проведення обшуку та є чоловіком ОСОБА_7 .

Крім того, адвокат звертає увагу суду на те, що продукція «ВІГОР-САНТО» є лікарським засобом, а не підакцизним товаром, а тому не є предметом злочину, передбаченого ст. 204 КК України.
Одночасно автор апеляційної скарги зазначає, що 21 серпня 2017 року дізнався про наявність оскаржуваної ухвали за допомогою даних Єдиного державного реєстру судових рішень.
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні участі не приймав, про оскаржувану ухвалудізнався 21 серпня 2017 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Головного управління СБ України та Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000566, відомості про яке 21.11.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України.
Слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на речі вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року задоволено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0000566 про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року про надання дозволу на проведення обшуку, не заслуговують на увагу, оскільки не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги в частині того, що ухвалою слідчого судді не обґрунтовано відповідність арештованого майна критеріям статті 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовими доказами від 11.08.2016 року, відповідно до якої майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано у рамках даного кримінального провадження речовим доказом, з посиланням на ті обставини, що майно містить на собі сліди кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Крім того, доводи апелянта з приводу того, що сам по собі факт визнання майна речовим доказом, не є підставою для накладення арешту, не заслуговують на увагу, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що мало місце у даному випадку.
Твердження апелянта про те, що арешт, серед іншого, накладено на комп`ютер «HP» №2MF2210WN4 з клавіатурою, мишкою та зарядним пристроєм, що не є власністю особи, в приміщенні якої проводився обшук, слід визнати необгрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження апелянта про те, що продукція «ВІГОР-САНТО» є лікарським засобом, а не підакцизним товаром, а тому не є предметом злочину, передбаченого ст. 204 КК України, слід визнати передчасними, оскільки додані до клопотання матеріали свідчать про наявність обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 та накладено арешт на речі вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4