АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/1876/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2430/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК Укарїни
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - захисника ОСОБА_9 ,

представника цивільного

відповідача - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
До набрання вироком законної сили обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№ 27).
Початок відбуття строку покарання ОСОБА_7 відрахований з часу його фактичного затримання з 31.08.2017 року.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведення судових експертиз, в розмірі 4167 (чотири тисячі сто шістдесят сім) грн. 06 коп.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 200 000 (двісті тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнено з Приватного підприємства «ТМ-Віра» на користь ОСОБА_12 59200,00 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті) грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 200 000,00 (двісті тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.
Згідно вироку, ОСОБА_7 08 січня2015 року о 7 год. 10 хв. керував технічно справним службовим автобусом «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ПП «ТМ-ВІРА», на якому рухався по маршруту № 152Е «Караван - Аеропорт», по проспекту 50-річчя СРСР, з боку вул.Халтуріна у напрямку вул.Олімпійська у м. Харкові.

Під час руху вказаним маршрутом через низьку температуру повітря

(-20С°) лобове скло автобуса поступово вкрилося інеєм, що обмежило видимість проїжджої частини до 1 метру. Продовжуючи рух з обмеженою видимістю дороги і рухаючись по вказаному проспекту, водій ОСОБА_7 не вжив заходів щодо зупинки автобусу та очищення скла від інею, щоб мати можливість вільно слідкувати за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, заздалегідь не виявив стоячий транспортний засіб на проїжджій частині та людей біля нього, хоча об`єктивно міг це зробити, та створив небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3. «б», «д».; 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п. 1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі,

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,

і в районі шляхопроводу через проспект Московський ОСОБА_7 скоїв наїзд на двох пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які в цей час знаходилися на проїжджій частині проспекту, біля автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_2 , замінюючи спущене заднє ліве колесо цього автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної події постраждали водій автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_13 , якому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, травми грудної клітини та тазу, а також травми кінцівок, які у своїй сукупності призвели до його смерті, та пасажир автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_12 , якому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток тазу: перелом лонної (лобкової) та сідничної кісток праворуч із зміщенням, розрив крижово-клубового зчленування ліворуч; масивний крововилив у м`які тканини лівого стегна по задньо-зовнішній поверхні з відшаруванням підшкірно-жирового слою. В подальшому це ушкодження ускладнилось розвитком флегмонозного запалення, що привело до необхідності проведення операції (аутодермопластика - пересадка шкіри); забійні рани: лобової ділянки (із садном) ліворуч, калитки статевого члену, які є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, проявив бездіяльність, а саме під час руху у сильний мороз, який призвів до покриття лобового скла інеєм, не зупинив транспортний засіб для очищення скла та забезпечення належної видимості дороги, щоб мати можливість вільно слідкувати за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, продовжив рух транспортного засобу та під час виникнення перешкоди на проїжджій частині у вигляді автомобіля «ВАЗ-2108» і людей біля нього, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, хоча об`єктивно міг це зробити, створив небезпеку іншим учасникам дорожнього руху та скоїв наїзд на ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які в цей час міняли спущене колесо в автомобілі «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та знаходились біля автомобіля, що призвело до вищевказаних наслідків.

Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вважає призначене покарання занадто суворим, вказує на те, що він усвідомив свою провину, щиро розкаявся, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Просить врахувати, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_14 , 1938 року народження, яка хворіє і потребує його піклування.
Крім того, вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього моральну шкоду в розмірі 200 000, грн. на користь ОСОБА_11 .
Під час ДТП він знаходився на робочому місці водія маршрутного автобуса, який належить ПП «ТМ-ВІРА», тому завдану потерпілим шкоду повинно відшкодовувати це підприємство, як власник джерела підвищеної небезпеки.
Відразу після ДТП він надавав матеріальну та медичну допомогу потерпілому, здавав кров.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину повністю, сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся, що вказано у обвинувальному акті, як обставина, що пом`якшує його покарання.
Вважає вирок суду явно несправедливим через його суворість, а покарання у вигляді 5 років позбавлення волі при відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Звертає увагу на те, що первинні умови для скоєння ДТП створила саме потерпіла сторона, оскільки водій автомобілю ВАЗ-2108 ОСОБА_13 та його пасажир ОСОБА_12 знаходилися на проїзній частині дороги в порушення вимог п.п. 15.9, 19.4 ПДР в умовах недостатньої видимості зупинили свій автомобіль на шляхопроводі через Московський проспект по пр. 50-річчя СРСР без ввімкнутих габаритних ліхтарів аварійної сигналізації, через що ОСОБА_7 не зміг побачити перешкоду на дорозі.
Відразу після ДТП ОСОБА_7 здав свою кров для потерпілого ОСОБА_12 , виплачував грошові кошти потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що вказує на його бажання допомогти потерпілим, усунути завдану шкоду.
На утриманні обвинуваченого перебуває його матір ОСОБА_14 , 1938 року народження, яка потребує стороннього догляду. ОСОБА_7 за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліках у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває, вперше вчинив ненавмисний злочин.
Крім того, вважає, що вирок суду в частині стягнення моральної шкоди у сумі 200 000 грн. з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 підлягає зміні, оскільки заявлений до неналежного відповідача.
Більш того, цивільний позов ОСОБА_11 не був заявлений своєчасно до початку судового розгляду, а був поданий потерпілою після початку судового розгляду, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Представник цивільного відповідача ПП «ТМ-ВІРА» в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 про сплату матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, а також відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на оплату допомоги адвоката.
Вказує на те, що сума майбутніх витрат у розмірі 59200 грн. складається на підставі лише довідки оздоровчого центру «Еспіна» про вартість фізіопроцедур. Жодних належних та допустимих доказів, тобто висновку МСЕК, або судово-медичної експертизи, що саме ці процедури в зазначеній у довідці кількості потрібні позивачу для повної реабілітації та відновлення здоров`я немає. Також не встановлений термін, в який потрібно пройти курс реабілітації.
Крім того вказує на те, що всього на користь потерпілого ОСОБА_12 до ухвалення вироку відповідачем було сплачено 110531,00 грн., про що свідчать розписки про отримання грошових коштів у матеріалах справи. Це оплата лікування потерпілого, заробітна плата, а також в цю суму ввійшла і сума в розмірі 42000, 00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції взагалі не врахував цю обставину.
Також, позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування суми моральної шкоди, які б підтвердили заподіяння такої шкоди саме ПП «ТМ - ВІРА» .
У порушенні правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , внаслідок якого сталося ДТП, не вбачається вини ПП «ТМ-ВІРА» та відсутній причинний зв`язок між шкодою нанесеною позивачу протиправними діяннями ПП «ТМ-ВІРА». Навпаки, відповідач своєчасно сплачував необхідні на лікування потерпілого кошти, надавав йому допомогу, не очікуючи вироку суду.
Тому представник відповідача не погоджується зі стягненням суми моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.
Також не погоджується із витратами на правову допомогу, оскільки представник потерпілого ОСОБА_12 не допускався до участі у справі ухвалою суду, приймав участь у справі у якості представника потерпілого, а не особи, яка надає правову допомогу.
Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату договору та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Відповідні документи у матеріалах справи відсутні.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який вважав вироку суду законним та обґрунтованим, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили застосувати до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році», представника потерпілих захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти апеляційних скарг, представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , яка просила про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким не оспорюються.
Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, поряд з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України. Судом враховано тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини скоєння злочину.

Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, не працює, за місцем роботи характеризується позитивно .

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом визнано його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Таким чином, судом першої інстанції була дана оцінка тим обставинам, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник як на підставу для пом`якшення призначеного йому покарання.

Також суд першої інстанції, враховуючи, що обвинувачений скоїв злочин у сфері безпеки руху, наслідком якого стало настання смерті одного з потерпілих, а іншому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо в умовах ізоляції від суспільства, та що необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
З урахуванням цих даних, колегія судів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого, а також є достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не вбачає підстав для зміни вироку.
Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про безпідставність задоволення цивільного позову ОСОБА_11 , через те, що його пред`явлено до неналежного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 отримала від ПП «ТМ-ВІРА» в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошову суму у розмірі 145 000,00 грн.

Однак, потерпілою ОСОБА_11 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у розмірі 200 000 грн., який обґрунтовано тим, що потерпіла ОСОБА_11 є бабусею загиблого ОСОБА_13 , втрата онука є для неї найстрашнішою трагедією в житті, вона зазнала сильних душевних страждань, оскільки втратила дуже близьку рідну людину.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.
Таким чином, якщо є право регресу, то потерпілий має вибір він може, за бажанням, подати позов безпосередньо до винної особи. А може до того, хто відповідає перед ним за законом (до роботодавця, страхової компанії).
Також Верховний Суд України у правовому висновку у справі № 6-954цс16 від 26.10.2016 року констатував, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_11 добровільно реалізувала своє право на відшкодування їй спричинених збитків у спосіб, вибраний нею.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про стягнення з неналежного відповідача грошових сум у відшкодування заподіяної потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди, та вважає, що розмір оціненої судом моральної шкоди повністю відповідає характеру моральних страждань.

Колегією суддів також перевірені доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача.

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ПП «ТМ-ВІРА», працюючи водієм на цьому підприємстві, транспортний засіб БАЗ А079.14, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, було за ним закріплено.

ДТП, що трапилася 08.01.2015 року, за участю водія ОСОБА_7 стала причиною розладу здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта №372-КЕ/2016 від 11.05.2016 року.

З огляду на ту обставину, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є ПП "ТМ-ВІРА" , то відповідальність за шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_12 , несе саме ПП «ТМ-ВІРА».

Судом встановлено, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_12 , він поніс вимушені матеріальні витрати, частина з яких вже була відшкодована ПП «ТМ-ВІРА» на: невідкладну медичну допомогу, проведення діагностики стану здоров`я потерпілого, на курс лікування, придбання лікарських препаратів, транспортування ОСОБА_12 до медичних закладів, на заробітну плату в сумі 110 531, 00 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами виплат постраждалому в ДТП 08.01.2015 року ОСОБА_12 та розписками.

Статтею 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. 24.1. ст. 24 цього закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з необхідністю проходження курсу реабілітації в сумі 59200,00 грн., суд першої інстанції послався на те, що ці витрати підтверджені довідкою оздоровчого центру «Еспіна», з якої вбачається, що враховуючи ступінь тяжкості захворювання ОСОБА_12 потребує тривалого і розширеного курсу реабілітації в спеціалізованій установі, вартість якого становить 59200,00 грн.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілого захисник ОСОБА_9 наполягав на тому, що ОСОБА_12 необхідно пройти курс реабілітації для відновлення стану його здоров`я. Оздоровичй центр "Еспіна" з урахуванням ступеню тяжкості захворювання ОСОБА_12 надав довідку про необхідність проходження ним курсу реабілітації в спеціалізованій установі і вказав перелік процедур та їх вартість.

Крім того, захисник ОСОБА_9 повідомив про те, що була домовленість з ПП «ТМ-ВІРА» про сплату коштів на реабілітацію потерпілого ОСОБА_12 при наявності довідки медичної установи, в зв`язку з чим відповідна довідка була надана представником потерпілого.

У колегії суддів не має сумнівів щодо достовірності даної довідки, а тому вона погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди з ПП «ТМ-ВІРА».

Судова колегія не погоджується з доводами представника цивільного відповідача щодо стягнення на користь потерпілого ОСОБА_12 завищеного розміру моральної шкоди.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вірно врахував як тяжкість завданих здоров`ю потерпілого ОСОБА_12 ушкоджень, фізичний біль та моральні страждання, пов`язані із заподіянням йому обвинуваченим внаслідок саме ДТП тяжких тілесних ушкоджень, тривалість лікування, вимушеність змін у житті потерпілого, обмеження його рухової активності, що позбавило потерпілого доглядати за малолітньою дитиною під час перебування дружини у стані вагітності, неможливості допомагати вагітній дружині, отримання ним інвалідності, характер та тривалість у зв`язку з цим моральних страждань, завданих як фізичним болем так і сімейним станом потерпілого, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав за можливе визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПП «ТМ-ВІРА», еквівалентної 200 000,00 грн.

Доводи апелянта такі висновки суду не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_10 про стягнення витрат на правову допомогу, то в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував проти їх задовлення, погодився з висновком суду про стягення з ПП "ТМ-ВІРА"на користь ОСОБА_12 витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., а відтак вони не є предметом розгляду в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов ОСОБА_12 вирішено із дотриманням вимог цивільного законодавства, а тому доводи представника цивільного відповідача є необґрунтованими.
Разом з тим, досліджуючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із вироку суду, кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим 08.01.2015 року, тобто до набрання чинності цим законом.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції просив про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році".

Відповідно до п.«є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі підлягають, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні матір ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає одна, інших дітей у неї немає.

При цьому заборон, на застосування амністії щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" не встановлено.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування амністії задовольнити.

На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 серпня 2017 року, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -
Судді -