Справа № 183/3132/17
№ 1-кп/183/779/17
В И Р О К
іменем України
21 грудня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000182 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
25 березня 2015 року солдата ОСОБА_4 наказом № 9-рс Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
27 травня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 було переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
27 травня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №125 солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира 1 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З лютого 2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 тимчасово дислокувалась польовим табором за адресою: АДРЕСА_2 .
Однак, 23 лютого 2017 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив місце служби польовий табір військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від військової служби до 27 червня 2017 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Таким чином, 23 лютого 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без поважних причин, самовільно залишив місце служби польовий табір військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від військової служби до 27 червня 2017 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_4 вину визнав повністю, раніше не судимий, має утриманні малолітню дитину, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни, разом з обставинами, які пом`якшують покарання, дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 мінімального покарання визначеного частиною 4 ст. 407 КК України.

Обвинуваченим заявлено клопотання про застосування до нього ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного вище Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 . Тобто, на нього поширюються вимоги відповідного закону, а тому ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

ОСОБА_4 на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування призначеного покарання.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1