В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013047 від 21.09.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиклаївка, Скадовського району, Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 20.09.2017 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Генерала Жмаченка від вул. О. Малишка в напрямку вул. Дарницький бульвар, в місті Києві, допустив порушення вимог п.п. 13.1 та 11.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:

п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п.11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги руху для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразилось в тому, що останній керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною вул. Генерала Жмаченка від вул. Малишко в напрямку Дарницького бульвару, допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Micra», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .. В подальшому продовжуючи рух, здійснив виїзд на смугу руху зустрічного напрямку, де допустив зіткнення з мікроавтобусом марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в лівій смузі руху проїзної частини вул. Генерала Жмаченка від Дарницького бульвару в напрямку вул. Малишка та мав перевагу в русі. Внаслідок зіткнення до медичного закладу потрапили водій ОСОБА_6 , який отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та пасажир з салону автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , яка отримала легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №12-1/2125 від 13.10.2017 року у водія ОСОБА_8 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам пунктів 13.1 та 11.4 ПДР України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1446/Е від 05.10.2017 року потерпілий ОСОБА_6 , 1990 р.н. отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі правого колінного суглобу: розрив заднього рогу медіального меніска, розрив передньої хрестоподібної зв`язки, забій м`яких тканин підколінної ділянки.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння водію ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаявся у вчиненому. Та підтвердив, що дійсно 20 вересня 2017 року, приблизно о 10 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Генерала Жмаченка від вул. А.Малишко в напрямку Дарницького бульвару в місті Києві, проїжджаючи в районі буд. №16, здійснив виїзд керованого ним автомобіля на смугу руху зустрічного напрямку, де вчинив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку та мав перевагу в русі. Внаслідок ДТП водій ТЗ Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 та пасажир транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_8 критично оцінив свої дії та виразив готовність понести відповідальність за вчинене, однак зауважив, що частково визнає цивільний позов в частині моральних збитків, а саме в розмірі 50 тисяч гривень, оскільки вважає таку суму помірною та достатньою.

Вказані показання обвинуваченого суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_8 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_5 в частині цивільного позову, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, а також доказів, якими обґрунтовується цивільний позов.
Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що вона вранці 20.09.2017 перебуваючи на 9-му місяці вагітності, зібралася на огляд лікарем гінекологом-акушером, що територіально знаходиться у Київському міському пологовому будинку АДРЕСА_3 . Потерпіла приблизно на 9:15 год. замовила на свою адресу: АДРЕСА_4 . Таксі прибуло орієнтовно о 9:25 год., це був ТЗ«Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 водій (як виявилося пізніше під час слідства) ОСОБА_8 .. Потерпіла попередила водія таксі, що поспішати немає потреби, однак характер водіння таксі був дуже різкий. Подальші події, що мали розвиток починаючи з ранку 20.09.2017 року, потерпіла пам`ятає уривками. Передостання згадка перед ДТП - яскраве сонце у вікнах будинків, навпроти парку Перемоги, наступна - голова майже на водійському сидінні, розтрощений ніс та кров з нього рікою, нестерпний головний біль, та переляк за дитину (37 тиждень вагітності). Прохання до водія таксі, у якому їхала потерпіла, який виходив з авто: «викличте швидку!», та відповідь: «вже викликали». Коротка розмова телефоном, і знову темрява перед очима. Наступне що пам`ятає потерпіла, це сильний головний біль, нудота, страх і люди поруч з ліжком-каталкою біля входу у пологовий будинок. Рухів дитини не відчувається, та через тампони у носі просочується кров, тіло у забиттях. Як їй потім розповіли, за час непритомності їй було зроблено частину обслідувань у пологовому будинку. Потім ліжко-каталку потягли до швидкої, і ще декілька годин обслідувань в іншому закладі, певне - у лікарні швидкої допомоги, де проводилися рентген, МРТ та інші маніпуляції.
Цивільний позов на відшкодування моральних збитків обґрунтовує тим, що одразу після ДТП, її стан потребував термінового і специфічного лікування, тож для збереження життя дитини лікарі прийняли рішення про стимуляцію пологів, хоча за звичайним режимом вона мала народити сама і без зайвого втручання. Пологи пройшли досить тяжко, дитина народилася незрілою.
Стан після пологів теж був не стабільним, вона відчувала сильні головні болі та нудоту (через струс мозку та перелам носу) їй майже два дні лікарі забороняли ходити чи навіть сидіти. Крім того, морально дуже пригнічувала можливість бути з дитиною лише вдень, адже вночі дитину переводили до окремого відсіку. Кожного дня вона проходила численні огляди лікарів, їй довелось відмовлятися від більшості призначених ліків, через те, що вони передавалися разом з материнським молоком дитині, що безперечно могло зашкодити дитині. Від операції на зламаномі носі, на якій наполягали лікарі теж довелося відмовитись, зважаючи на грудне вигодовування дитини.
Після виписки з пологового будинку, стан здоров"я не став значно кращим: постійні головні болі, нудота, забита спина та значно пошкоджене коліно та обидві ноги з потворними рубцями (що у її 36 років практично ставить хрест на кар`єрі та взагалі роботі, як балерини Національного театру опери та балету. У дитини виявлено симптом Грефе та погано відходить спино-мозкова рідина.
Наслідки даної ДТП, відчули і всі члени її сім`ї, зокрема і донька, якій на момент події лише було 2 роки та 5 місяців, яка теж отримала значний стрес у зв`язку з неочікуваною втратою мами на цілий тиждень, і появою мами з такими ушкодженнями. Крім того, мати потерпілої, батько, рідний брат та батько її дитини були вимушені взяти позачергові відпустки для того щоб їй допомогти. Крім того, стан здоров`я та специфічні травми, що не дозволяють потерпілій повернутися до нормальної професійної діяльності, та тим більше професійного рівня.
Через наслідки ДТП значно погіршилася якість життя її та родини не тільки через руйнування кар`єри та соціальних гарантій, але й змінилося сприйняття пов`язаних з подією речей. Так, маючи посвідчення водія з 2011 року та досвід водіння, навіть торкаючись керма відчуває нудотний страх, практично до панічного стану, та й взагалі будь яке перебування в автомобілі призводить до панічного страху. Таким чином, як потерпіла та її сім`я вимушена боротися з наслідками ДТП .
Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Щодо доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, а також доказів, якими обґрунтовується цивільний позов, то судом було досліджено наступні докази.
Зокрема, з протоколу огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди з фото таблицею здійсненого з 11 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. 22.09.2017, який був проведений слідчим Деснянського УП ГУНП у м, Києві ОСОБА_12 , в присутності понятих та учасників події водіїв ТЗ «Nissan Micra», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 , та ТЗ «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_6 , підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, а саме дорожньої-транспортної пригоди, його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, характеристика природних умов наслідків, що настали в результаті ДТП.
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної слідчим ОСОБА_14 слідує, що вона містить зображення місця пригоди у вигляді схеми, яка оформлена на місці пригоди і підписана понятими та водіями ТЗ «Nissan Micra», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 , та ТЗ «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_6 на якій графічно відображені й зафіксовані всі об`єкти та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, а саме: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів; сліди та предмети, що стосуються пригоди, відносно елементів проїзної частини, транспортного засобу; координати місця наїзду відносно сталих орієнтирів; тобто у даному випадку підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
З копії водійського посвідчення обвинуваченого ОСОБА_8 слідує, що на час, цієї ДТП він був водієм, тобто особою, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії (п. 1.10 ПДР), тобто, як учасник дорожнього руху, в силу положень п. 1.3 Правил зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1525/Е від 25.10.2017 потерпіла ОСОБА_5 1981 року народження отримала тілесні ушкодження легкої тяжкості.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, у зв`язку чим кваліфікує його дії саме за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
В свою чергу, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (офіційно не працює, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має середню освіту), навність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілих у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 286 КК України зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.

Про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя, характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання та оскільки переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Цивільний позивач та її представник, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили суду, що моральна шкода полягає у пережитих потерпілою стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності.
Крім того, На підтвердження завданої моральної шкоди потерпілою ОСОБА_5 було надано, та судом досліджено: копію виписки з пологового будинку, копію медичних довідок від лікарів травматолога, невропатолога, копію лікарняного за вагітністю, копію виписки з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр», копії довідок з місця роботи та копію трудової книжки, з яких слідую що остання працює на посаді артистки балету 1 категорії в ДП «Національний академічний театр опери та балету ім.. Т.Г.Шевченка» з 01.08.1999 по теперішній час, копії свідоцтв про народження дітей потерпілої ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5 ,.
У судовому засіданні цивільний відповідач та його захисник заявлений цивільний позов визнали частково, а саме зауважили, що визнають його тільки у міру вини обвинуваченого та враховуючи конкретні обставини справи в даній ситуації вважають моральні страждання цивільного позивача перебільшеними, тобто такими, що не випливають з дій цього відповідача.
Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Отже, саме на відповідачу лежить тягар доведення того, що шкоду завдано не з його вини, проте в порушення зазначених положень законодавства відповідач належними доказами не довів відсутності своєї вини в заподіянні шкоди, апріорі, судом визнано доведеним, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини цивільного відповідача, цивільному позивачу було завдано значну моральну шкоду.
Так, у даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій обвинуваченого потерпілій було завдано легкої тяжкості тілесне ушкодження.
Тож, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з відповідача з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілої/цивільного позивача моральну шкду в ромірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу слід визначити у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків з числа регламентованих ч. 5 т. 194 КПК України до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання за адресою: АДРЕСА_2 , та покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( паспорт серії НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_5 ) на відшкодування моральної шкоди 70000 (сімдесят тисяч) гривень.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме транспортні засоби: «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , «Nissan Micra», д.н.з. НОМЕР_2 «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 залишити у володінні власників.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи № 1446/Е від 05.10.2017 у сумі 1796 (тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 90 копійок, судово-медичної експертизи № 1525/Е від 25.10.2017 у сумі 1796 (тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 90 копійок, автотехнічної експертизи № 12-1/2125 від 13.10.2017 у сумі 1484 (тисяча чотириста вісімдесят чотири) гривні 40 копійок, автотехнічної експертизи № 12-1/2128 від 27.10.2017 у сумі 1484 (тисяча чотириста вісімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1