Справа №580/1274/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/258/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів, Сумської області, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2015 року за ч.3 ст. 186, ст.69 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнений 14 квітня 2017 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року, відносно ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене йому судом першої інстанції покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині наголошує на м`якості призначеного ОСОБА_7 вироком суду покарання, а тому просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити новий вирок яким Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні в порядку ст. 403 КПК України від поданої апеляційної скарги відмовився, про що надав відповідну заяву.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу затримання, тобто, з 19 червня 2017 року

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Постановлено стягнути ОСОБА_7 витрати в доход держави за проведення експертиз в розмірі 1979 грн. 20 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що він, надавав чесні відповіді на запитання як суду, так і обвинувачення, ніяким чином не перешкоджав, а активно сприяв розгляду його справи, що він вину визнав, щиро розкаявся, дуже жалкує за вчинене, розуміє, що його ніхто не пробачить за вчинене ні з боку його рідних, ні з боку потерпілої. Апелянт зазначає, що розуміє, що призначене судом першої інстанції за вказаною статтею є мінімальним, однак просить його пом`якшити, застосувати ст. 69 КК України надати йому шанс для скорішого звільнення, щоб стати на шлях виправлення, працевлаштуватися та бути добропорядною людиною.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як вбачається з вироку суду, 14.06.2017 року близько 13 години мешканець м.Суми ОСОБА_7 знаходився в АДРЕСА_2 та спланував скоєння розбійного нападу на мешканку АДРЕСА_3 ОСОБА_10 . Так, ОСОБА_7 припустив, що ОСОБА_10 за місцем свого мешкання може зберігати грошові кошти та з метою протиправного заволодіння ними спланував скоїти розбійний напад на потерпілу. З цією метою ОСОБА_7 прийшов до квартири багатоповерхового будинку за адресою АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_10 . В подальшому, ОСОБА_7 з метою проникнути до житла ОСОБА_10 почав настирливо неодноразово дзвонити в квартирний дзвінок. Через деякий час до дверей підійшла ОСОБА_10 та почала запитувати особу про причину дзвінків, однак ОСОБА_7 на питання нічого не відповідав та після цього, несподівано для власниці квартири відчинив вхідні двері та незаконно, без дозволу власниці проник до приміщення квартири, де ОСОБА_10 перебувала сама. ОСОБА_7 висловлюючи в сторону ОСОБА_10 погрозу застосування ножа з метою застосування насильства, небезпечного для її життя чи здоров`я, яке виразилося в погрозі вбивством, так як останній здійснив рух рукою до внутрішнього карману своєї куртки, почав вимагати від потерпілої видати йому гроші. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив напад з погрозою застосування до потерпілої насильства, яке є небезпечним для її життя чи здоров`я.

При цьому, перебуваючи в квартирі ОСОБА_7 розуміючи вік ОСОБА_10 , та те, що остання перебуває в квартирі сама, застосовуючи до неї психічне насильство, яке виразилося в погрозі вбивством, продовжив вимагати грошові кошти. При спробі ОСОБА_10 викликати допомогу по стаціонарному телефону, ОСОБА_7 відірвав з`єднувальний кабель слухавки стаціонарного телефонного апарату. Після цього власниця квартири почала кричати, однак ОСОБА_7 наніс один удар правою рукою в ліву частину нижньої щелепи потерпілої, від чого остання впала на підлогу та на деякий час втратила свідомість, тобто вчинив напад із застосуванням насильства, яке є небезпечним для її життя чи здоров`я.

Внаслідок вищезазначених умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 від 20.06.2017 року заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця багряного кольору розміром 5х3 см в проекції нисхідної вітки нижньої щелепи зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Розуміючи, що дії ОСОБА_7 спрямовані на заволодіння грошовими коштами та супроводжуються психічним насильством з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для її життя чи здоров`я, ОСОБА_10 після нанесеного їй удару, піднялася із підлоги, дістала із шафи належний їй гаманець та віддала нападнику, з якого останній забрав грошові кошти в сумі 1569 грн. Заволодівши грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 отримав реальну можливість розпоряджатися зазначеними, належними потерпілій ОСОБА_10 , грошовими коштами в сумі 1569 грн., після цього частину грошових коштів в сумі 25 грн. мілкими купюрами ОСОБА_7 віддав потерпілій та покинув місце події.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується зібраними і дослідженими у судовому засіданні доказами, ніким не оспорюється і під сумнів не ставиться.

Дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України кваліфіковано вірно.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, вказані вимоги закону було дотримано в повному обсязі.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався положень вищезазначеного закону і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, особу винного, який суспільно-корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку та обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України, що знайшло своє відображення у вироку суду з наведенням відповідних мотивів.

При цьому, колегією суддів приймається до уваги, що ОСОБА_7 будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів до покарання з застосуванням ст. 69 КК України, після звільнення з місць позбавлення волі 14 квітня 2017 року, належних висновків для себе не зробив та знову, через 2 місяці, вчинив більш тяжкий злочин, що свідчить, про його асоціальну поведінку та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, колегією суддів також враховується позиція потерпілої, яка під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції просила призначити обвинуваченому суворе покарання, та з алогічною вимогою, шляхом надіслання відповідної заяви, звернулася до апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся не знайшли свого підтвердження, з врахуванням того, що щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, в той час як з оскаржуваного вироку вбачається, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_7 не визнавав і надавав пояснення, до яких суд, в подальшому, віднісся критично, розцінивши їх як обраний спосіб захисту, а посилання ОСОБА_7 на відсутність з його боку перешкод при судовому розгляді, надання чесних відповідей як суду, так і обвинуваченню, не є тією обставиною, яка б давала підстави для призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

За таких обставин, переконливих доводів, які б безумовно спростовували викладені у вироку висновки суду та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, з урахуванням обставин вчиненого ОСОБА_7 злочину, особи обвинуваченого, відсутності пом`якшуючих покарання обставин та наявності обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно призначив останньому покарання, в межах санкції ч.3 ст.187 КК України, яке відповідає його меті, обране у відповідності до принципів індивідуалізації, законності, справедливості та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Приймаючи до уваги вищезазначене та що за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_7 призначено мінімальне покарання, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання з застосуванням ст.69 КК України, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4