Справа № 368/1696/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/121/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 24.01.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)»,
захисника ОСОБА_7 ,
представника установи виконання покарань ОСОБА_8 ,
секретаря судових засідань - ОСОБА_9 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року про відмову в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томашгород, Рокитнівського району, Рівненської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» за вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2016 року, -
ВСТАНОВИЛА:
До Кагарлицького районного суду Київської області в грудні 2017 року надійшло спільне подання в.о. начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та голови спостережної комісії при Кагарлицькій районній державній адміністрації щодо вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , на підставі ст. 81 КК України, від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2016 року, за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні вказаного подання відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання не довів свого виправлення, у зв`язку з чим застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року скасувати та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на підставі ст. 81 КК України. Підставою для скасування судового рішення апелянт зазначає невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження. Зокрема, як стверджує засуджений ОСОБА_6 , судом першої інстанції недостатньо враховано ті обставини, що він як під час попереднього ув`язнення, так і під час відбуття строку покарання постійно працював, за що отримав два заохочення, щиро кається у вчиненому, позитивно характеризується як за місцем відбування покарання, так і за місцем проживання, до засудження був єдиним годувальником у сім`ї.
Крім того, у доповненнях до апеляційної скарги засуджений вказує про те, що під час розгляду подання стосовно нього, судом першої інстанції порушено його право на захист, так як не було з`ясовано, чи бажає засуджений мати захисника. Засуджений ОСОБА_6 додатково зазначає про неврахування судом першої інстанції тих обставин, що він являється постраждалим третьої категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, має на утриманні двох малолітніх дітей, дружина засудженого та одна дитина потребують постійного лікування, злочин він вчинив з необережності та свою вину у його вчиненні визнав повністю. Також, апелянт вказує про невмотивованість оскаржуваного рішення суду, яка, на його думку, виразилася в тому, що суд першої інстанції не зазначив підстав, з яких не взяв до уваги наявність у нього двох заохочень, та, чому врахував думку прокурора і при цьому відхилив подання начальника установи виконання покарань.
Таким чином, на переконання засудженого, є всі підстави для застосування до нього ст.81 КК України, так як він відбув половину строку призначеного покарання, а сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, захисника та представника установи виконання покарань, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого частиною третьою цієї статті.
Як видно з матеріалів провадження, 02 серпня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2016 року вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2016 року змінено в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та призначено останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислюється з 22 лютого 2016 року, кінець строку відбування покарання 27 грудня 2018 року, половина строку покарання минула 27 березня 2017 року, в строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 22 лютого 2016 року по 18 жовтня 2016 року у відповідності з ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року).
Згідно із характеристикою від 23 листопада 2017 року та довідкою про стягнення і заохочення, виданими установою виконання покарань, засуджений ОСОБА_6 протягом відбутої частини покарання мав два заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, дисциплінарних стягнень не має, під час попереднього ув`язнення у Рівненському СІЗО характеризувався посередньо, до праці не залучався, за час відбування покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» характеризується позитивно, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Крім того, відповідно до вказаної характеристики, 15 травня 2017 року судом першої інстанції вже було відмовлено у задоволенні подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними та іншими особами нових злочинів, а й безпосередньо кару засудженого, а тому, враховуючи наслідки, які настали від вчиненого ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння, а саме загибель малолітнього пішохода ОСОБА_10 , колегія суддів вважає явно передчасним вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.
При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України, дотримання якого засудженим ОСОБА_6 підтверджується його позитивною характеристикою.
Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого.
Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів.
При цьому, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а зазначені засудженим сімейні обставини не є підставою для звільнення його від подальшого відбування покарання. Також, колегією суддів не встановлено порушення права на захист засудженого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, так як відповідно до журналу судового засідання від 12 грудня 2017 року (а.с.33-34), засуджений ОСОБА_6 пам`ятку про права та обов`язки отримав, будь-яких клопотань не заявляв.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року про відмову в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.
Судді:
_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4