Справа №579/314/17-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/428/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів Сумської області, громадянина України, з професійно - технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 22 лютого 2011 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, ст. 69 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі (18 червня 2013 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 12 днів),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, та відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Глухів Сумської області, громадянки України, з професійно - технічною освітою, непрацюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_2 , фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких:

- прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та не оспорюючи правильності кваліфікації їх дій, просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначити більш суворе покарання.

В подальшому, до початку апеляційного розгляду прокурор, який подав апеляційну скаргу в порядку ст.403 КПК України відмовився від своїх апеляційних вимог.

- обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності його вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, просив вирок суду відносно нього змінити та призначити йому менш суворе покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту його затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу визначено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в дохід держави судові витрати на проведення експертизи в розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Даним вироком засуджено також і ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, і призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї певні обов`язки.

Вирок відносно ОСОБА_10 учасниками судового розгляду, з врахуванням відмови прокурора від апеляційної скарги, не оскаржуються

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 стверджує, що призначене йому покарання є надто суворим, при цьому вважає, що суд першої інстанції хоч і врахував при призначенні йому покарання ряд обставин, що пом`якшують його покарання, застосував вимоги ст. 69 КК України, однак, на думку апелянта суд безпідставно не знайшов підстав для призначення йому покарання не пов`язаного з ізоляцією його від суспільства та належним чином не звернув уваги на характер його захворювання туберкульоз правої стегнової кістки, у зв`язку з яким він у період з 22.09.2016 по 25.10.2016 року проходив лікування в Краматорському міському протитуберкульозному диспансері, а з 27.10.2016 року проходить курс лікування в тубкабінеті Глухівської центральної районної лікарні. Наголошує , що у зв`язку з вказаним захворюванням він з 24.01.2017 року визнаний інвалідом ІІ групи на 1 рік, в місцях позбавлення волі, де він повинен буде відбувати покарання, умов для продовження лікування не буде, його можуть помістити до інших хворих на туберкульоз легень, перебування з якими може завдати його здоров`ю непоправної шкоди.

Інші учасники кримінального провадження потерпіла ОСОБА_11 та обвинувачена ОСОБА_10 апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції 24 листопада 2016 року в денний час доби ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою групою осіб, таємно від оточуючих, через пошкоджені ворота проникли на територію розташованого в с. Новоселиця Кролевецького району Сумської області домоволодіння, належного ОСОБА_11 , де з даху веранди будинку демонтували 14 листів металошиферу, загальна вартість яких, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1539 від 27.01.2017 року, склала 1180 грн.

В подальшому, в цей же день, перемістивши вказане майно з території вказаного домоволодіння, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 завантажили його до автомобіля марки ВАЗ 21083, державний номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 , однак, з причин, що не залежали від їх волі не змогли вчинити всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були виявлені та зупинені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Вказаними протиправними діями обвинувачених потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1180 грн.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності апелянта ОСОБА_9 , оскільки він будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення із врученням, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду його апеляційної скарги, із зазначенням поважних причин станом на 15.00 годину 24 жовтня 2017 року не надав, його участь в даному провадження не є обов`язковою та в апеляційній скарзі питання про погіршення його становища на ставиться.

Тому заслухавши прокурора ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих обставин та кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , про суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами, при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, вказані вимоги закону було дотримано в повному обсязі.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання має позитивну характеристику, як пом`якшуючі покарання обставини суд визнав визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повернення майна потерпілій, наявність захворювання та інвалідності ІІ групи, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе в триманні його в умовах ізоляції від суспільства, однак враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, розмір викраденого, суд вважав за можливе призначити ОСОБА_9 покарання більш м`яке ніж встановлено в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Між тим, суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного з триманням в умовах ізоляції від суспільства, а також не знайшов підстав і для його звільнення від покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст. 75 КК України, про що прямо зазначив у вироку.

Не вбачає таких підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання і колегія суддів. Крім того, апеляційна вимога щодо звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України не може бути задоволена ще й з тих підстав, що таке звільнення не застосовується до осіб засуджених до арешту.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що суд призначаючи йому покарання не звернув належної уваги на його захворювання, то до них колегія суддів відноситься критично з огляду на те, що в переліку пом`якшуючих покарання обставин міститься і посилання на наявність у ОСОБА_9 захворювання та інвалідності ІІ групи, що свідчить про врахування судом при винесенні вироку вказаних доводів обвинуваченого.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що обвинуваченим ОСОБА_9 будь-яких даних із закладу охорони здоров`я на підтвердження того, що він позбавлений можливості утримуватися в умовах ізоляції від суспільства через свій стан здоров`я, не надав, а тому у колегії суддів відсутні підстави стверджувати про не можливість застосування до ОСОБА_9 такого виду покарання як арешт.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Порушень норм кримінального процесуального закону при розслідуванні кримінального провадження та при його розгляді в суді, які були б підставою для скасування чи зміни постановленого щодо обвинуваченого ОСОБА_9 судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.