Ухвала
Іменем України
5 лютого 2018 р.

м. Київ
Справа № 464/8221/15-к
Провадження №51- 233 ск 18
Верховний Суд колегією суддів першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку с. Бортятин Мостиського району
Львівської області, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.
На підставі ч. ч. 1 і 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 22 серпня 2016 року по 16 вересня 2016 року та з 19 жовтня 2016 року по 13 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 3 жовтня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 22 серпня 2016 року по 16 вересня 2016 року, з 19 жовтня 2016 року по 13 березня 2017 року та до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції (далі прокурор), звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам ч. 5 ст. 427 КПК України.
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду від 9 січня 2018 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху, оскільки всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги заявник не долучив копію вироку місцевого суду, яким засуджено ОСОБА_4 , та встановлено строк для усунення допущеного недоліку.
На виконання зазначеної ухвали, у строк наданий судом, прокурором надано копію вироку місцевого суду.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 визнано винною у тому, що вона, за встановлених судом обставин з метою незаконного придбання, зберігання та перевезення з метою збуту та незаконного збуту психотропних речовин в місця позбавлення волі, у невстановлений час та місце, незаконно придбала психотропну речовину амфетамін у порошкоподібному вигляді, яку в подальшому 26 серпня 2015 року перевезла до ЛВК №48 УДПтСТ України у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 2-а та зберігала вищевказану психотропну речовину при собі з метою збуту.
Так, 26 серпня 2015 року приблизно о 14.45 год. ОСОБА_4 заздалегідь приховавши психотропну речовину амфетамін, масою 0,205 грам у полімерному пакеті, горловина якого звязана та частково заплавлена, помістила у цибулю, яка перебувала в передачі разом з іншими продуктами та передала на імя засудженого ОСОБА_5 , який є її чоловіком, однак при огляді передачі психотропна речовина була виявлена працівниками ЛВК №48.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний суд всупереч вимог ст. 419 КПК України не проаналізував усі доводи прокурора та не зазначив підстав, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та кваліфікація її дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору у визначених законом межах однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності у виді заходу примусу певного виду і розміру. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує прийняття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Призначаючи засудженій покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та обставину, що обтяжує покарання, вчинення тяжкого злочину, та те, що ОСОБА_4 неодноразово судима. Водночас суд врахував дані про особу засудженої, стан її здоров`я та позитивну характеристику.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна та відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно розміру покарання, призначеного засудженій ОСОБА_4 , зазначивши, що таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженої й попередження нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника, дав на них мотивовану відповідь і обґрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення.
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3