Справа № 355/1824/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/11/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 11 18.01.2018

ВИРОК
Іменем України

18 січня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

за участю прокурора - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

захисника - ОСОБА_12

потерпілої - ОСОБА_13

розглянувши в закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000684за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Баришівського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року, яким,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин, Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня технічна, не одружений, працює слюсарем-сантехніком «Люкс-ЮЖ», проживає АДРЕСА_2 , військовозобов`язаний, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий
визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком, ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 08.08.2015 року близько 02 год. неподалік від домоволодіння АДРЕСА_3 , він, маючи умисел на статеві зносини всупереч волі потерпілої, підійшов до ОСОБА_13 та долаючи її опір, наніс декілька ударів кулаком по голові, поваливши таким чином потерпілу на землю.
Після цього, ОСОБА_11 , тримаючи ОСОБА_13 в положенні на спині, зірвав з неї спідню білизну та здійснив статеві зносини із потерпілою із застосуванням відносно неї фізичного насильства.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, будучи особою, яка вчинила злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, з метою скоєння насильницького полового акту з ОСОБА_13 шляхом задоволення статевої пристрасті неприродним способом, долаючи опір потерпілої, застосовуючи фізичну перевагу, ОСОБА_11 наніс декілька ударів кулаком по голові потерпілої та тримаючи її в положенні на лівому боці змусив її здійснювати орогенітальний контакт.
Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфікуються за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України як зґвалтування (статеві зносини із застосуванням фізичного насильства) та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно.
Вироком Баришівського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року, ОСОБА_11 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. Визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Своє рішення суд мотивував тим, що відсутні об`єктивні докази наявності події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у його вчиненні, оскільки факт вчинення вказаного злочину не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.
Також суд прийшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази не дають підстав для обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Баришівського районного суду Київської області від 27.02.2017 щодо ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок та визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 152 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 153 КК України - З роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Посилається на те, що, всупереч ст. ст. 94, 374 КПК України суд упереджено дослідив обставини кримінального провадження, не оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності.
У порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд не зазначив підстав для виправдання обвинуваченого та мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Так, суд безпідставно взяв до уваги одні докази, та не надав оцінки та не мотивував чому відкинув інші докази.
Вказує, що виправдовуючи обвинуваченого суд безпідставно прийняв до уваги лише показання обвинуваченого ОСОБА_11 , який повідомив суду, що в інтимні відносиниз потерпілою не вступав, а в статевий контакт орогенітальним способом вступив з потерпілою за взаємною згодою.
Посилається на те, що допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив суду, що не завжди біологічна рідина чоловіка після зґвалтування залишається у статевих органах жінки, тому вказане не може свідчити про те, що статевого акту не було. А щодо вагінального епітелію на статевих органах чоловіка, то експерт показав, що у даній справі пройшов певний час, та слідів могло не залишитись.
Вказує, що висновки суду про те, що експертним шляхом не встановлено факт, що у потерпілої в той день взагалі відбувався статевий контакт є необгрунтованими, оскільки вони не узгоджуються із показаннями самої потерпілої, показаннями експерта, наданими в судовому засіданні, показаннями свідків та іншими доказами по справі.
Посилається на те, що обставини щодо прийняття душу потерпілою та обвинуваченим після події кримінального правопорушення не були предметом дослідження під час судового розгляду.
Вказує, що, згідно показань свідка ОСОБА_15 , наданих у судовому засіданні, свідок чітко вказала, що коли вона зі своїм чоловіком ОСОБА_16 та з працівниками міліції зайшли до домоволодіння ОСОБА_17 , то ОСОБА_11 в цей час приймав душ.
Таким чином, суд безпідставно взяв до уваги одні докази, та не надав оцінки та не мотивував чому відкинув інші, зокрема показання свідка ОСОБА_18 , що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, відповідно до п. п. 2, 3 ч.І ст. 411 КПК України.
Посилається на те, що висновки суду про те, що доказ, який вилучений під час огляду місця події 08.08.15р., а саме спідня білизна, є неналежним доказом, є необгрунтованими, оскільки під час досудового розслідування потерпіла категорично стверджувала в своїх показаннях, що це її нижня білизна. Також, показання потерпілої у повній мірі узгоджуються з протоколом огляду місця події від 08.08.15. У зв`язку з цим, проводити впізнання білизни органом досудового розслідування було недоречно.
Висновок суду про неналежність вказаного речового доказу є необгрунтованим, оскільки суд, всупереч вимогам ст. 86 КПК України, не послався на норму процесуального права, яку порушено під час його одержання.
Вказує, що судом упереджено досліджено показання свідка ОСОБА_17 надані у порядку ст. 225 КПК України 20.10.15. Зокрема, судом не взято до уваги те, що свідок ОСОБА_17 залишив ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та пішов додому, після чого взяв велосипед та поїхав до них. Коли під`їхав до того місця, де їх залишив, то побачив на обочині дороги ОСОБА_13 , яка лежала на землі, на ній сидів ОСОБА_11 . Вона була оголена знизу до пояса та вони проводили статевий акт. Також, суд упереджено оцінив показання свідка ОСОБА_17 , які він надав безпосередньо в судовому засіданні, та показав, що він залишив обвинуваченого та потерпілу, пішов додому, взяв велосипед та поїхав до того місця, де їх залишив. Коли під`їхав, то побачив, що на обочині дороги на землі лежить ОСОБА_13 , на якій сидить ОСОБА_11 , також повідомив, що криків не чув, однак жінка всхлипувала та скоріше за все плакала. При цьому, ОСОБА_11 розказав йому про те, що йому особливо сподобалось як він задовольнив свою пристрасть неприроднім способом з потерпілою.
Всупереч ст. ст. 94, 368, 374 КПК України суд упереджено дослідив обставини кримінального провадження, не оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Вказує, що, в порушення ст. ст. 94, 374 КПК України, вирок суду стосовно ОСОБА_11 не містить належним чином сформульованих обставин обвинувачення і визнаних судом недоведеними, а також в ньому не зазначено підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, думку обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої, яка також підтримала подану прокурором апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

За змістом п.2 ч.1 ст.409, ч.2 ст.411 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого чи правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку при розгляді справи судом апеляційної інстанції. Частиною першою ст.411 КПК України визначений перелік ознак, які вказують на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 411 КПК України вирок вважається таким, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду, викладених у вироку Баришівського районного суду від 27.02.2017 року щодо ОСОБА_11 , фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з вироку, суд відхилив показання потерпілої ОСОБА_13 у якості доказу вини обвинуваченого у вчиненні злочину. При цьому суд першої інстанції послався на те, що показання потерпілої не підтверджуються зібраними у справі доказами, а навпаки спростовуються як показаннями обвинуваченого, так і частково показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .. Однак із таким висновком колегія суддів не погоджується із врахуванням наступного. Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що потерпіла, будучи неодноразово допитана у ході кримінального провадження, дала послідовні показання щодо обставин вчинення щодо неї злочинів, які співпадають між собою як в цілому, так і в деталях, а також те, що вони підтверджуються іншими доказами, зібраними у ході кримінального провадження. Так, показання потерпілої підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 в частині наявності у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, її пригніченого стану та повідомлення нею того, що вона була зґвалтована. Показання потерпілої узгоджуються з протоколом огляду місця події від 08.08.2015 року ( т.1 а.с. 56-61), у ході якого було зафіксоване місце вчинення злочину, виявлена прим`ятість трави та виявлена жіноча одежа, висновком судово-медичної експертизи від 21.09.2015 року № 115 (т.1 а.с. 99-100) щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, в тому числі і тих, які підтверджують факт волочіння. Сукупність фактичних даних, які встановлюються із наведених вище джерел, зокрема в частині обставин вчинення злочину та застосування щодо потерпілої насильства у вигляді нанесення їй ударів та її волочіння на місці події вказують на правдивість її показань. Наведене вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив показання потерпілої, а ці показання істотно впливають на висновки суду в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Необґрунтовано суд першої інстанції відхилив показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо стану потерпілої після вчинення щодо неї злочину, не врахувавши те, що ці особи, безпосередньо після вчинення злочину вчинили дії, направлені на викриття злочину та встановлення особи, яка його вчинила.

Не встановлення експертним шляхом ознак статевого контакту, на думку колегії суддів, не може спростовувати показань потерпілої щодо вчинення її зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із урахуванням доказів, які підтверджують як показання потерпілої, так і доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочинів. Відповідно до показань експерта ОСОБА_14 , які дані ним у ході судового розгляду, біологічна рідина чоловіка не завжди може залишатися у статевих органах жінки після статевого контакту, із урахуванням того, що питання про те, закінчений чи не закінчений був статевий акт у ході вчинення зґвалтування під час розгляду кримінального провадження не досліджувалось.

На думку колегії суддів судом першої інстанції не вмотивовано та без належного обґрунтування відхилений у якості доказу вини обвинуваченого у вчиненні злочинів висновок судово-медичної експертизи від 21.09.2015 № 115 (т.1 а.с.99-100), підтверджений експертом ОСОБА_14 у ході судового розгляду, відповідно до якого у потерпілої виявлені численні тілесні ушкодження, в тому числі як на обличчі, так і в області нижніх кінцівок. Характер і локалізація зазначених тілесних ушкоджень підтверджують показання потерпілої щодо факту вчинення щодо неї злочинів та обставин вчинення цих злочинів.

Без уваги суду першої інстанції залишились фактичні дані, які вбачаються із протоколу огляду місця події від 08.08.2015 року, у ході якого на місці, вказаному потерпілою виявлена прим`ятість трави та виявлені пошкоджені предмети жіночої білизни, в тому числі і спідньої, хоча ці фактичні дані прямо підтверджують показання потерпілої про вчинені щодо неї злочини. Належних мотивів прийняття рішення про відхилення зазначеного протоколу суд у вироку не навів.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що вирок Баришівського районного суду від 27.02.2017 року щодо ОСОБА_11 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і зазначена невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення судом питання про невинуватість обвинуваченого. Висновки суду першої інстанції про необхідність виправдування обвинуваченого за ч.1 ст. 152 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього злочину та за ч.2 ст.153 КК України у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину не ґрунтуються як на вимогах закону, так і на матеріалах кримінального провадження і погодитись із ними не можливо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення вироку допустив суперечності у своїх висновках та вдався до припущень, що, відповідно до п.4 ч.1 ст. 411 КПК України є підставою для скасування вироку. Так, істотні суперечності судом допущені в частині подолання обвинуваченим опору потерпілої, зокрема про те, що у обвинуваченого не було необхідності долати опір потерпілої, в той же час указавши на наявність у потерпілої ушкоджень, характерних для зґвалтування. Прийнявши показання свідка ОСОБА_19 як такі, що спростовують показання потерпілої, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що показання цього свідка є непослідовними протягом усього часу кримінального провадження. Посилання суду на те, що йому незрозуміло, чому була порвана спідня білизна, виявлена у ході огляду місця події, в той час коли верхня одежа була лише загрязнена і не мала пошкоджень, свідчить про суперечність у висновках, які не були усунуті при постановлені вироку. Піддаючи сумніву наявність задоволення статевої пристрасті неприродним способом суд зробив висновок про те, що обвинувачений не заперечував факт орогенітального контакту із потерпілою.

Із урахуванням викладеного вирок Баришівського районного суду від 27.02.2017 року щодо ОСОБА_11 не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню. У зв`язку із достатньою кількістю доказів, зібраних у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити в даному провадженні новий вирок.

Колегія суддів вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_11 вчинив зґвалтування потерпілої ОСОБА_13 та, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 152 КК України, насильницьки задовольнив із потерпілою ОСОБА_13 статеву пристрасть неприродним способом. Дані злочини були вчинені за наступних обставин.

08 серпня 2015 року близько 02 години обвинувачений ОСОБА_11 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , застосувавши до потерпілої ОСОБА_13 фізичне насильство у вигляді нанесення їй ударів кулаками рук в область голови, подолавши тим самим її опір, зґвалтував останню.

Продовжуючи свої злочинні дії обвинувачений ОСОБА_11 , будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.152 КК України, застосувавши до потерпілої ОСОБА_13 фізичне насильство у вигляді нанесення їй ударів кулаками рук в область голови, подолавши тим самим її опір, задовольнив із потерпілою ОСОБА_13 статеву пристрасть неприродним способом.

Обвинувачений ОСОБА_11 як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні злочинів не визнав, пояснивши те, що він дійсно вступав у статевий акт із потерпілою, однак це відбувалося добровільно, насильства до неї він не застосовував.

Винність обвинуваченого у вчиненні злочину стверджується зібраними у справі доказами, а саме:

потерпіла ОСОБА_13 показала як суду першої, так і суду апеляційної інстанції про те, що дійсно 08.08.2015 року у нічний час доби, коли вона поверталась додому, її зупинили двоє хлопців один із яких, нанісши їй удари кулаком в область голови, зґвалтував її та задовольнив із нею статеву пристрасть неприродним способом;

із показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, що вранці 08.08.2015 року вони виявили свою дочку ОСОБА_13 , яка була заплакана, на обличчі були садна, губи розпухлі. Дочка повідомила, що вночі її зґвалтували;

відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 115 від 21.09.2015 року у потерпілої ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на нижніх кінцівках, саден обличчя, рани нижньої губи, які характерні для дії тупого твердого предмету, або при ударі об такий, за давністю можуть відповідати 08.08.2015 року (т.1 а.с. 99-100);

відповідно до протоколу огляду місця події від 08.08.2015 року із фото таблицею до нього, на місцевості, розташованій біля будинку АДРЕСА_3 виявлена прим`ятість трави, на траві виявлена розірвана жіноча білизна, жіноча резинка для волосся, які в ході цієї слідчої дії були вилучені (т.1 а.с.56-62);

відповідно до протоколу огляду місця події від 08.08.2015 року, при проведенні огляду будинку де проживає потерпіла, на столі виявлена футболка білого кольору на якій у її нижній частині виявлені сліди бруду, на задній частині виявлені сліди жовтого кольору. Також були виявлені жіночі шорти та куртка синього кольору на задніх частинах яких виявлені сліди бруду жовтого кольору (т.1 а.с.70-74).

Винність обвинуваченого у вчиненні злочинів стверджується також речовими та іншими, зібраними у справі доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена повністю. Аналізуючи показання, які потерпіла давала у ході даного кримінального провадження, колегія суддів вважає їх правдивими. Так, ці показання є послідовними, логічними, співпадають між собою і стверджуються іншими доказами, а саме висновком медичної експертизи щодо наявності, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, протоколами огляду місця подій, в тому числі і місця вчинення злочину, вказаного потерпілою, де виявлені розірвані предмети жіночої білизни, показаннями свідків щодо психологічного стану потерпілої, який був у неї ранком 08.08. 2015 року та повідомлення останньою про факт її зґвалтування, іншими доказами. Незначні неточності у показаннях потерпілої, які є не істотними і не впливають на сутність цих показань, колегія суддів розцінює як суб`єктивне сприйняття потерпілою певних фактів, обставин та дій, яке є частково хибним із урахуванням того, що потерпіла перебувала у стресовому стані, зазнала насильства, у тому числі і у виді завдання ударів у область голови, що викликало певні зміни у ході сприйняття нею цих фактів, обставин та дій. У зв`язку із викладеним колегія суддів приймає показання потерпілої щодо вчинення стосовно неї злочинів і кладе їх в основу вироку. Протоколи огляду місця події, на які робилось посилання вище, не викликають у суду сумніву, оскільки в них об`єктивно зафіксовані фактичні дані, за допомогою яких доводиться вина обвинуваченого. Висновок судово-медичної експертизи № 115 від 21.09.2015 року колегія суддів визнає належним та допустимим доказом, оскільки у ньому об`єктивно зафіксовані тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, визначений строк їх отримання та механізм заподіяння, цей висновок підтверджений експертом у судовому засіданні і не оспорений учасниками судового провадження. Ці та інші докази, на які суд послався у цьому вироку є належними та допустимими доказами, зібрані із дотриманням вимог КПК України, встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому приймаються судом.

Показання, які обвинувачений давав у ході кримінального провадження колегія суддів вважає не правдивими, оскільки вони є не логічними і спростовуються іншими доказами, які визнані судом належними та допустимими із мотивів, які наведені вище. Колегія суддів ці показання обвинуваченого вважає неправдивими, такими, які дані із метою уникнути відповідальності за вчинені злочини, а тому відкидає ці показання.

У зв`язку із суперечностями у показаннях, суд відхиляє показання свідка ОСОБА_19 вважаючи, що такі показання свідком надані із метою допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинені злочини.

На думку колегії суддів показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 не мають доказового значення у даному кримінальному провадженні, тобто за допомогою цих показань не встановлюються фактичні дані, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого у вчиненні злочину. Колегія суддів вважає, що ці свідки бачили обвинуваченого та потерпілу не тривалий період часу, за який не можливо зробити висновок про вчинені щодо неї статеві злочини чи взагалі не були очевидцями зазначених вище подій.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст. 152 КК України, як зґвалтування із застосуванням фізичного насильства та ч.2 ст. 153 КК України як насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-який злочин, передбачений ст. 152 КК України. Колегія суддів таку кваліфікацію визнає правильною.

Обираючи міру покарання колегія суддів, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості. За місцем роботи та проживання обвинувачений характеризується позитивно, хоча колегія суддів звертає увагу на формальність наданих обвинуваченому характеристик, при якій обвинувачений не міг у суді апеляційної інстанції пояснити сутність тих даних, які його характеризують, зокрема щодо «громадської нагрузки» та «високих особистих амбіцій». В той же час за місцем проходження служби у 2015 році обвинувачений характеризується негативно. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого колегія суддів не знаходить. Обставиною, що обтяжує його покарання колегія суддів визнає вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння. Із урахуванням викладеного колегія суддів приходити до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій злочинів, передбачених ч.1 ст. 152 та ч.2 ст. 153 КК України. Підстав для застосування щодо обвинуваченого ст. 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Речові докази колегія суддів вважає за необхідне повернути потерпілій, а у випадку її відмови забрати ці речі знищити їх як такі, які не представляють матеріальної цінності.

Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, із урахуванням положень ч.2 ст. 4 та ч.2 ст. 5 КК України обвинуваченому у строк відбутого покарання зараховується попереднє ув`язнення у співвідношенні, встановленому у ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 420 КПК України колегія суддів,

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 27.02.2017 року щодо ОСОБА_11 скасувати.

Ухвалити у кримінальному провадженні № 0000684 новий вирок.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152 та ч.2 ст.153 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

за ч.2 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з 18 січня 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року ОСОБА_11 у строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення в період із 10.08.2015 року по 05.10.2015 року та із 04.02.2016 року по 15.06.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у даному кримінальному провадженні повернути потерпілій ОСОБА_13 , при її відмові отримати ці речові докази - знищити.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із моменту його проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4