Справа № 359/7729/17
Провадження №1-в/359/488/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 листопада 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році",

в с т а н о в и в:
02.10.2017 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно нього Закону України "Про амністію у 2016 році".

В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечував, посилаючись на те, що останній не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році». Також зазначив про можливість розгляду справи без фіксації технічними засобами, про що надав відповідну заяву.

Представник БВК № 119 в судове засідання не з`явилася. Надала письмову заяву, в якій заперечувала проти задоволення клопотання засудженого. Зазначила про можливість розгляду справи без фіксації технічними засобами.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом сповіщення БВК №119. З цього приводу, засуджений подав особисто заяву про застосування до нього амністії.

Суд, зважаючи на те, що ініціатором клопотання про застосування амністії являється сам засуджений, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки згідно Закону, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із особової справи, ОСОБА_4 засуджено 03.02.2014 року Дніпровським районним судом м.Києва за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2014 року скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та останнього направлено для відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2014 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

Ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2014 року набрала законної сили 17.12.2014 року.

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Бориспільській ВК № 119.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, КК України та цього Закону.

7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Таким чином, умови застосування та перелік осіб на яких поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", визначені положеннями цього Закону.

Відповідно до ст. 11 даного Закону рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за злочин, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого (ч.3 ст.185 КК України), а тому на ОСОБА_4 не розповсюджується дія ст. ст. 1, 3, 5, 7 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки у останнього відсутні підстави, визначені ст. 1 указаного Закону.

Статтею 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році" передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

В той же час, з даної норми слідує, що обов`язковою передумовою для її застосування до конкретної особи є те, щоб ця особа відповідала не одній із, а всім умовам, зазначеним в цій статті, а саме: 1) відноситься до категорії осіб, зазначених у ст.1 цього Закону; 2) бути засудженим за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років; 3) на день набрання чинності цим Законом відбути не менше половини призначеного строку основного покарання.

Таким чином, саме сукупність вищезазначених умов може бути підставою для застосування ст. 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році" до особи, яка їм відповідає.

Згідно матеріалів особової справи, станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» на 07.09.2017 року засуджений ОСОБА_4 відбув половину строку призначеного покарання (18.12.2016 року).

Разом з тим, з клопотання засудженого, а також матеріалів особової справи засудженого вбачається, що останній не відноситься до переліку осіб, визначених у ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Це в свою чергу виключає можливість застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст.4 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки відсутня одна із обов`язкових умов, визначених цією статтею.

Крім того, на засудженого ОСОБА_4 не розповсюджується дія ст.2 зазначеного Закону, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підтвердження того факту, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що засуджений ОСОБА_4 не підпадає під дію Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки не має усіх належних умов, визначених даним Законом, для його застосування.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про застосування відносно нього амністії є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії в Україні", ст. ст. 12, 85, 86 КК України, суд, -

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році" відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1