Постанова
Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 659/194/16-к
провадження № 51-915 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27 квітня 2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 19 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009).
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року вирок суду першої інстанції змінено: виключено з його мотивувальної частини слова «Досудовим слідством встановлено, що…». В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що 10 березня 2016 року, приблизно о 07.00 год., він, перебуваючи в кімнаті власного будинку АДРЕСА_1 , скориставшись неуважністю гості ОСОБА_7 , таємно заволодів належним їй важливим особистим документом карткою АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 . В цей же день, о 08.15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», що знаходився на вул. Незалежності в смт. Нижні Сірогози, знаючи номер ПІН коду вказаної картки, заволодів належними ОСОБА_7 грошовими коштами в сумі 520 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції щодо ОСОБА_6 в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, так як у ньому відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним із зазначенням часу, місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Вказує на необґрунтованість рішення суду в частині застосування положень ст. 75 КК України та стверджує, що за наявних у справі даних про особу ОСОБА_6 воно є безпідставним. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, при залишенні доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування положень ст. 75 КК України без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та обґрунтованих відповідей на них не дав.
В доповненнях до касаційної скарги, поданих поза межами строку на касаційне оскарження, прокурор наводить доводи про необхідність врахування викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 червня 2011 року позиції при кваліфікації дій за ч. 3 ст. 357 КК України, в зв`язку з віднесенням банківської картки до важливого особистого документа.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та доведеність обвинувачення за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Прокурор у касаційній скарзі посилається на невідповідність вироку суду вимогам ст. 374 КПК України, оскільки, на його думку, в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним із зазначенням часу, місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Однак, такі доводи колегія суддів вважає безпідставними.
Як убачається зі змісту вироку, суд у ньому зазначив, що 10 березня 2016 року ОСОБА_6 таємно незаконно заволодів важливим особистим документом потерпілої ОСОБА_7 належною їй банківською карткою АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 та такі дії кваліфікуються за ч. 3 ст. 357 КК України, а також 10 березня 2016 року, ОСОБА_6 , використавши банківську картку ОСОБА_7 , таємно від власниці зняв грошові кошти через банкомат з належного їй рахунку і такі дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 185 КК України.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши всі обставини справи, в їх сукупності, суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України та сформулював у вироку обвинувачення, визнане доведеним із зазначенням часу, місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Що стосується доводів прокурора про призначене ОСОБА_6 із застосуванням положень ст. 75 КК України покарання, колегія суддів відзначає наступне.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як злочини невеликої та середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризувався посередньо, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Взявши до уваги все зазначене, а також позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила не обирати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, а також неправильного застосування положень ст. 75 КК України, прийняв рішення про безпідставність вимог прокурора в цій частині та обґрунтовано визнав їх такими, що задоволенню не підлягають.
З призначеним ОСОБА_6 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції та вважає його справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, перевіривши посилання прокурора, викладені в доповненнях до апеляційної скарги щодо невідповідності вироку суду першої інстанції вимогам ст. 374 КПК України, апеляційний суд встановив, що посилання у вироку на те, що «досудовим слідством встановлено, що…» є опискою та обґрунтовано прийняв рішення про виключення зазначеного з вироку, належним чином умотивувавши його в цій частині.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги прокурора є аналогічними, за своїм змістом, доводам його апеляційної скарги. Постановлена за результатами розгляду апеляції прокурора ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доповнень до касаційної скарги, то викладена в постанові Верховного Суду України від 20 червня 2011 року позиція щодо кваліфікації дій за ч. 3 ст. 357 КК України в зв`язку з віднесенням банківської картки до важливого особистого документа, була врахована судом при ухваленні вироку та засудженні ОСОБА_6 .
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень у справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3