Справа №504/816/18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2018 року смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004814 від 21.11.2017р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 надійшло клопотання заступника начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, в якому останній просить постановити ухвалу про накладання арешту на майно, а саме на мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 ІМЕІ 2 НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 та сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання та просила слідчого суддю його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Розгляд даного клопотання вирішено проводити в порядку ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення власника (володільця) майна ОСОБА_6 , що є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділенням Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004814 від 21.11.2017р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189, ч.3 ст.186 КК України.

Згідно клопотання, ОСОБА_7 , точний час, дата та місце досудовим розслідуванням не встановлені, вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановленими слідством особами, після чого у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення ОСОБА_11 , позбавлення його волі, та незаконну вимогу до нього та його сина ОСОБА_12 щодо передання грошових коштів на загальну суму 250 000 доларів США, яка згідно курсу НБУ складає 6 617 500грн., за його повернення.

Приблизно в середині жовтня 2017 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 та невстановленими у ході досудового розслідування особами, з метою реалізації спільного злочинного умислу, прибули в офіс ТОВ «Обрій» за адресою: м. Одеса, вул. Палубна, 3/3 на автомобілі іноземного виробництва, та незаконно вимагали у ОСОБА_11 у присутності ОСОБА_12 передачу майна, а саме грошових коштів за ніби-то сплату боргових зобов`язань. На їх вимоги ОСОБА_11 заявив, що боргів у нього ні перед ким немає і грошові кошти нікому передавати не буде.

21 листопада 2017 року, приблизно о 11 год., з метою реалізації спільного злочинного наміру, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та двома невстановленими досудовим слідством особами, знаходячись поблизу будинку № 1/2 по вулиці Бабушкіна в м. Одесі, з застосуванням насильства, що виразилось у нанесенні ударів в область чола та тулуба рукояткою пістолета невстановленого зразка та руками, відкрито захопивши ОСОБА_11 , позбавивши його права обирати місце знаходження, насильно помістили до салону автомобіля марки «Toyota Camry 40», сірого кольору, з державним номером НОМЕР_5 , одягнувши на його обличчя шапку чорного кольору.

Продовжуючи свої умисні, протиправні, спільні злочинні дії, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та двома невстановленими досудовим слідством особами перемістили ОСОБА_11 до ангару (промислова територія горілчаного заводу), розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Малодолинське, вул. Заводська 5.

Прибувши на вказане місце ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами продовжили утримувати ОСОБА_11 проти його волі у виснажливих для його організму умовах, пристебнувши кайданками до труби, з застосуванням психологічного та фізичного насильства, яке виразилося у здійсненні пострілів з невстановленої зброї в сторону потерпілого.

В ніч з 22.11.2017р. на 23.11.2017р. ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленими у ході досудового розслідування особами проти волі посадили ОСОБА_11 в вантажнопасажирський автомобіль марки «Фольцваген» білого кольору та перемістили його в приватний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де він за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими слідством особами продовжили проти його волі утримувати у виснажливих для його організму умовах, з застосуванням психологічного насильства, упродовж тривалого часу, а саме 47 днів.

14.03.2018р. на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , де фактично мешкає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час проведення обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 ІМЕІ 2 НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 та сім-карткою з номером НОМЕР_4 .

Необхідність накладення арешту прокурор обґрунтовує потребою встановлення заборони на використання майна, а також заборони розпоряджатися ним, оскільки їх незастосування може привести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Тому з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження, враховуючи, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, з метою збереження речових доказів, просить клопотання задовольнити.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно ч.4 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Статтями 167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Зокрема, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.170 КПК, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. При цьому не допускається заборона використання житлового приміщення, в якому на законних підставах проживають будь-які особи.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України накладення арешту на майно допускається з метою збереження речових доказів, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, що зазначені в ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя приймає до уваги, що у судовому засіданні прокурором доведена необхідність арешту вказаного майна, тому з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження, враховуючи, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, з метою збереження речових доказів вважає за доцільне клопотання задовольнити та накласти арешт на майно, вказане у клопотанні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 ІМЕІ 2 НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 та сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити будь-яким особам розпоряджатися та користуватися зазначеним майном до остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1