Справа № 676/5235/16-к
Провадження № 1-кп/676/97/17
ч. 1 ст. 296 КК України
ВИРОК

Іменем України

29 листопада 2017 року м. Кам`янець Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , захисника-адвоката ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янець-Подільському кримінальне провадження щодо: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оринин, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця за контрактом, не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

обвинуваченого за ч.1ст.296 КК України, -
встановив:
ОСОБА_6 обвинувачували у тому, що він 13 жовтня 2017 року о 4-й год. 30 хв. в м. Кам`янці-Подільському, в стані алкогольного сп`яніння, на території автомобільної газової наповнювальної компресорної станції «АГНКС» по АДРЕСА_2 , підійшов до вікна каси та висловив вимогу оператору ОСОБА_4 щоб він відчинив двері, на що останній відмовив. Почувши відмову, ОСОБА_6 почав виражатися нецензурними словами в адресу оператора ОСОБА_7 , після чого грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася в зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності та моралі взяв біля заправки металевий прут синього кольору та безпричинно розбив два вікна заправки вартістю 4720 грн. за одне вікно на загальну вартість 9440 грн., після цього, ОСОБА_6 продовжуючи грубо порушувати громадський порядок взяв дерев`яну лавку, яка була розміщена біля передніх вікон заправки та вказаною лавкою розбив одне вікно вартістю 4720 грн. та пошкодив касовий апарат вартістю 2450 грн., розтер і модем до касового апарата вартістю 4635 грн., індикатор клієнта до касового апарату вартістю 2925 грн., які були розміщені на підвіконні в приміщенні заправки, після чого, ОСОБА_6 підійшов до вхідних пластикових дверей приміщення заправки та за допомогою лавки розбив вікна у дверях, чим пошкодив двоє дверей вартістю 10150 грн. за одні двері загальною вартістю 20300 грн., внаслідок чого припинилась нормальна робота автомобільної газової наповнювальної компресорної станції «АГНКС» та було пошкоджено майно фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на загальну суму 44470 грн.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані слідчим та прокурором за ч.1ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Водночас, прокурор не довів в суді, що в діях ОСОБА_6 є ознаки інкримінованого злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у суді відмовився давати свідчення, але він повністю визнав вину за ч.1ст.296 КК України, дав згоду на застосування щодо нього амністії. Така позиція обвинуваченого обумовлена тим, що він намагається уникнути кримінального покарання за корисливий злочин, оскільки достовірно знає, що за ч.1ст.296 КК України, він буде звільнений від показання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», а звільнення від покарання за ст. 187 КК України заборонено п. «Е» ст. 9 згаданого Закону. Сторона захисту не спромоглася обґрунтувати доказами мотиви і мету дій ОСОБА_6 , не спростувала свідчень потерпілого ОСОБА_4 . Очевидно, що сторону захисту цілком влаштовувала запропонована прокурором невірна кваліфікація, яка дозволяла звільнити обвинуваченого від покарання.

Очевидець дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив про інші мотиви та мету обвинуваченого. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 розповів, що близько 4 год. 30 хв. ночі 13 жовтня 2016 року він працював оператором «АГНКС», що знаходиться в м. Кам`янці-Подільському по Проспекту Грушевського 1/1. В цей час побачив, що від дороги на станцію йде чоловік у військовій формі, який почав стукати у вікно та наказав відати кошти, які є в касі. А коли він (потерпілий) відмовив, ОСОБА_6 став погрожувати йому вбивством, взяв арматуру та став бити вікна каси, намагався дістати касовий апарат з грішми, далі, схопив лавку та почав нею таранити двері каси. Обвинувачений розбив три вікна каси і пішов до вхідних дверей каси, які також пошкодив, але коли почув, що він (потерпілий) телефонує до поліції то втік. Потерпілий переконаний і наполягав у суді, що обвинувачений вчинив напад, щоб заволодіти грішми, але почувши про виклик поліцейських втік. На території заправки він був один, навкруги нікого не було, він злякався погроз сприймав їх як реальні, в той час на станції нікого не було, а в касі зберігались кошти в сумі приблизно 5000-10000 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив такі свідчення. Він повідомив, що являється директором і власником «АГНКС». 13 жовтня 2016 року приблизно о 4-й год. вночі до нього зателефонував оператор ОСОБА_4 , який схвильованим голосом кричав, що на автомобільну заправку здійснюється напад, нападник вривається до каси і намагається забрати гроші. Після цього він терміново зателефонував на «102» і повідомив про напад, а сам поїхав на місце злочину. При приїзді до «АГНКС», одночасно з ним приїхали працівники поліції, які на дорозі затримали ОСОБА_6 . На місці він побачив, що були розбиті вікна каси, крім того були побиті двері, які вели до приміщення, де зберігались гроші. Отвори у розбитих вікнах і дверях були надто малими, а тому нападник не міг проникнути до оператора. На місці події валялася арматура, від оператора ОСОБА_4 дізнався, що ОСОБА_6 вимагав гроші, а коли почув відмову то бив вікна арматурою і лавкою, погрожував оператору вбивством. В ніч нападу в касі знаходилися кошти в сумі приблизно 6000-8000 грн., на «АГНКС» нікого не було крім потерпілого.

Підстав недовіряти свідченням потерпілих у суду немає, адже ці потерпілі дали показання під присягою, їх свідчення викликають довіру, оскільки є послідовні.

Суд не бере до уваги твердження прокурора про те, що ці учасники на слідстві давали інші свідчення, оскільки згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд обґрунтовує свої висновки виключно на свідченнях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання. Потерпілий ОСОБА_5 у суді пояснив, що підписав пустий бланк протоколу заяви про злочин на прохання слідчого (т.1 а.с. м.д.с. 9), а підписи у протоколі допиту потерпілого виконані не ним, а підроблені від його імені (т.1 а.с. м.д.с. 21-22). Ці процесуальні документи він не читав. Аналогічно у суді спростував показання записані у протоколах слідчих дій і ОСОБА_8 , який всупереч вимогам ст.ст. 55, 56 КПК України, не був залучений слідчим до справи як потерпілий, хоча бажав мати статус потерпілого і позивача, яким зміг скористатися лише в суді. ОСОБА_8 стверджував, що слідчий не запитував його про мету нападу, протоколу допиту свідка він не читав, лише підписав його. Про правдивість показань потерпілих отриманих у суді свідчить їх послідовна та наполеглива позиція, яку вони зайняли дізнавшись у підготовчому засіданні про кваліфікацію дій ОСОБА_6 описану в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_4 після надходження обвинувального акту звернувся з заявою до суду змінити кваліфікацію з хуліганства на розбійний напад на касу (т.1а.м.к.п. 30), з цих причин подав клопотання визнати і залучити його як потерпілого (т.1а.м.к.п.38), а в суді наполягав на цьому, тому 12 грудня 2016 року у підготовчому засіданні був залучений судом як потерпілий.

Отже, суд обґрунтовує судове рішення виключно свідченнями потерпілих, які безпосередньо сприймав у засіданнях.

Свідки обвинувачення, не були очевидцями події, вони спостерігали виключно, лише частину подій, які відбулись після нападу, а тому їх свідчення, в тому числі і свідчення ОСОБА_9 на слідчому експерименті (т.1а.м.д.р.34-36), не підтверджують хуліганських мотивів злочину та не спростовують показань потерпілого ОСОБА_4 про напад з метою заволодіння чужим майном.

Так, свідок ОСОБА_9 , яка працює поліцейським пояснила, що 13 жовтня 2017 року вночі був виклик на газову АЗС, що у м. Кам`янці-Подільському по Проспекту Грушевського. На місце події приїхали за 5-6 хв. Коли прибули на місце, то побачили, що з території АЗС тікає чоловік у військовій формі ОСОБА_6 , якого вона з напарником ОСОБА_10 затримала. На місці вже були потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_6 був в сильному алкогольному сп`янінні. Потерпілий ОСОБА_4 розказав, що ОСОБА_6 побив вікна, двері, намагався проникнути в середину каси, але не міг, так як отвори були малими. Потерпілий ОСОБА_4 був сильно наляканий, щось говорив за гроші та касовий апарат. Конкретних розмов про кошти свідок не запам`ятала, через значний проміжок часу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який також працює поліцейським дав аналогічні свідчення. Він доповнив, що біля кафе «СантаФе» затримали обвинуваченого, який втікав з місця події, і який був у сильному алкогольному сп`яніння. Оператор «АГНКС» вказав на ОСОБА_6 , він його впізнав, пояснив, що саме він хотів проникнути до каси. До прибуття слідчо-оперативної групи вони забезпечували охорону місця події. Будь-яких очевидців даної події, окрім оператора, не було, це було вночі, житлових будинків поблизу немає, водіїв з транспортними засобами на «АГНКС» також не було. Приладом Драгер було встановлено, що ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,24%о).

Свідчення поліцейських не спростовують показань потерпілого ОСОБА_4 , а тому підстав вважати, що потерпілі говорять неправду у суду немає.

Не доводять хуліганського мотиву у діях ОСОБА_6 і інші докази сторони обвинувачення, в тому числі і протоколи слідчих дій, документи матеріалів досудового розслідування на які в суді посилався прокурор.

Так, встановлено, що протокол прийняття заяви хоч і підписаний потерпілим, проте, ОСОБА_5 спростував його зміст в частині повідомлення про вчинення хуліганства. Зміст обставин події, описані у цьому протоколі юридичною термінологією, дослівно : «грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та цинізмом». Очевидно, що таку заяву потерпілий не міг скласти, оскільки він, як пояснив у суді, такою спеціальною професійною термінологією юриста не володіє. Викладене підтверджує свідчення ОСОБА_5 про підписання пустого бланку протоколу на прохання слідчого ( т.1 м.д.с. 9).

Протоколом огляду місця події від 13 жовтня 2016 року та фототаблиці не доводять хуліганський мотив ОСОБА_6 (т.1 м.д.с. 12-18). Цим протоколом не спростовано свідчень потерпілого ОСОБА_4 , більше того, всупереч вимогам ч.7 ст. 223 КПК України, слідчий залучив до огляду заінтересовану особу ОСОБА_11 , яка є головним бухгалтером «АГНКС», працевлаштована потерпілим та перебуває у підпорядкуванні ОСОБА_5 . ОСОБА_11 визначала матеріальні збитки спричинені ОСОБА_6 , про що свідчить підписаний нею акт і що підтверджує її зацікавленість (т.1 м.д.с. 24). Такий протокол огляду місця події з заінтересованою понятою здобутий слідчим з порушенням вказаної норми КПК, а тому не може бути покладений в обґрунтування вини ОСОБА_6 за ч.1ст.296 КК України. Більше того, таким протоколом не доводитися, що місце злочину є характерним для хуліганства, оскільки оглянуте місце не являється громадським багатолюдним місцем, «АГНКС» знаходиться у промисловій безлюдній зоні, де поруч немає жилих будинків.

Вартість пошкодженого майна, яка встановлена актом від 20 жовтня 2016 року, не обґрунтовує вину ОСОБА_6 у інкримінованому злочині, оскільки сума збитків не є обов`язковою ознакою кримінального злочину (т.1 м.д.с. 24).

В обґрунтування хуліганських дій, прокурор надав у суді для огляду речовий доказ металевий квадратний прут синього кольору у формі букви «Г», загальною довжиною понад 1,5 м. (т.1 м.д.с. 30-32). Водночас, жоден з учасників не оспорює, що цим речовим доказом були побиті вікна, проте потерпілий ОСОБА_4 спостерігаючи безпосередньо напад ОСОБА_6 у нічний час, за відсутності сторонніх осіб, сприймав погрози вбивством, як реальні, оскільки рішучість дій ОСОБА_6 була очевидною, він не тільки знищив майно цим предметом, але й міг реалізувати цим предметом висловлені погрози вбивства. Конструктивні властивості цього предмету дозоляли ОСОБА_6 у місці нападу спричинити ним не тільки тілесні ушкодження, але й заподіяти смерть потерпілому.

ОСОБА_6 в момент інкримінованих дій перебував в стані алкогольного сп`яніння 2,24%о, але це не доводить його дійсних намірів, мети та мотиву (т.1м.д.с. 42). Характеризуючі обвинуваченого документи, які представив прокурор, теж не доводять хуліганського мотиву, який є обов`язковою ознакою інкримінованого злочину (т.1м.д.с. 43-48).

Інших доказів сторона обвинувачення не мала і суду не надавала, а тому суд оцінивши кожен доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, приходить до висновку, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення у ході судового розгляду не доведені, в зв`язку з чим суд ухвалює виправдувальний вирок , враховуючи наступне.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора. Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, серед іншого підлягає доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Мотивами вчинення злочину є збуджуючі приводи (потреби, інтереси, прагнення тощо), що викликали у підозрюваного, обвинуваченого, рішучість вчинити вказане діяння. Мотив і мета органічно взаємопов`язані, оскільки відображаються у суб`єктивній сфері людини. Мотив і мета є самостійними психологічними ознаками суб`єктивної сторони злочину. Без правильного визначення мети і мотиву неможливо правильно дати юридичну оцінку і кваліфікацію дій вчиненого. Виклад у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 невірної мети і хуліганського мотиву вчинення злочину спотворило юридичну кваліфікацію цього діяння, привело до невірної кваліфікації. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, привселюдною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій. Для хуліганства характерним є багатолюдне громадське місце його вчинення.

Водночас, за обставинами справи, ОСОБА_6 вчиняв протиправні дії у нелюдному темному місці, оскільки автозаправочна станція знаходиться у промисловій, а не житловій зоні, у пізню пору доби уночі, коли сторонніх осіб і очевидців, окрім потерпілого ОСОБА_4 не було. При цьому, з свідчень потерпілого ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_6 керувався корисливою метою, а не хуліганським мотивом. Потерпілий стверджує, що ОСОБА_6 поставив вимогу передати йому всі кошти, які зберігались в касі, а коли він відмовив, обвинувачений став рватися до приміщення каси, одночасно погрожував вбивством. Такі погрози потерпілий, будучи особою похилого віку (75 років), у нічну пору доби сприйняв реально, перелякався, через страх він змушений був пізніше покинути це місце роботи. При цьому, як встановлено з свідчень, ОСОБА_6 розбив саме ті вікна і двері, які вели до оператора і каси. Інші двері та вікна ОСОБА_6 не розбивав. Поруч біля «АГНКС» є інші приміщення кафе «СантаФе», СТО, які в таку пору доби вже були зачинені, не працювали, вікна і вітрини у цих закладах ОСОБА_12 не розбивав у середину не рвався, він вибрав інший об`єкт нападу «АГНКС», де світилось світло і де був потерпілий і де були кошти від продажу пального. Після відмови передати кошти, ОСОБА_6 рвався до потерпілого з металевим предметом, який оглянуто в суді, а пізніше, став бити вікна і двері тяжкою лавкою, яка була в дворі станції. Припинив свої дії ОСОБА_6 лише тоді, коли почув, що потерпілий ОСОБА_4 голосно викликав поліцію і власника майна ОСОБА_5 . Очевидно, що в сукупності такі обставини як : нічний час вчинення, безлюдне місце вчинення протиправних дій; побиття вікон і дверей, які вели до каси, пошкодження касового апарату, свідчення потерпілого ОСОБА_4 про вимагання грошей і погрози вбивством; дають суду підстави вважати, що умисел ОСОБА_6 був направлений не на хуліганські дії, а мета і мотив вчинених дій були іншими, аніж інкриміновані. Сукупність досліджених у суді доказів підтверджують, що ОСОБА_6 , вчинив напад на АЗГС поєднаний з погрозами застосування до оператора ОСОБА_4 насильства небезпечного для життя і здоров`я, з метою заволодіння коштами, які зберігались в касі АЗГНС, але таке корисливе правопорушення ОСОБА_6 не інкриміноване стороною обвинувачення. Прокурор, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 не врахував, що за здобутими у суді доказами, ОСОБА_6 , посягав на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя). Суб`єктивна сторона вчинених ОСОБА_6 дій характеризується прямим умислом, при цьому, очевидно, що його діям була притаманна обов`язкова ознака суб`єктивної сторони злочинів проти власності корислива мета, а дії - містили всі ознаки нападу з метою заволодіння чужим майном.
В силу вимог ст. 337 КПК України, суд позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення, окрім випадків коли це покращує становище обвинуваченого. Межі обвинувачення передбачають доказування такого обсягу, який забезпечує достовірне встановлення всіх обставин кримінального правопорушення. При цьому, прокурор мав врахувати, що кількісні і якісні характеристики доказів, мають підтверджувати факти і обставини, вказані в ст. 91 КПК. Очевидно, що прокурор вдався до спотворення меж доказування, що призвело до невірної кваліфікації дій обвинуваченого за більш м`яким кримінальним законом. Засудження ОСОБА_6 за ч.1ст.296 КК України стане наслідком безпідставного звільнення його від кримінального покарання на підставі амністії, що порушить права потерпілих на справедливе судочинство та суперечитиме ст. 2 КПК України, згідно якої завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. За змістом ст.ст. 338,339 КПК змінити чи висунути додаткове обвинувачення в суді є виключним правом прокурора, суд не може змусити прокурора реалізувати це право. У судових засіданнях потерпілий ОСОБА_5 клопотав перед прокурором змінити обвинувачення на більш тяжке, проте, прокурор ігнорував ці клопотання. Перед закінченням судового розгляду, прокурор на запитання суду повідомив, що не вбачав підстав для зміни чи висунення додаткового обвинувачення. Згідно ст. ст. 338, 339 КПК України, рішень про зміну обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення, є виключною компетенцією органу обвинувачення.

Оскільки суб`єктивна сторона злочинів передбачених ст. ст. 187 і 296 КК України є різними, а об`єкти цих злочинів не мають спільної родової належності, зважаючи на те, що більш тяжким є злочин передбачений ст. 187 КК України, суд позбавлений можливості винести обвинувальний вирок, оскільки доказів вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю прокурор не надав і відмовився змінювати чи доповнювати обвинувачення.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ст.ст. 8 та 9 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права. Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, суд прийшов до висновку, що прокурором не доведено, що в діянні ОСОБА_6 є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення -ч.1ст.296 КК України. Тому обвинуваченого слід визнати не винуватим та виправдати на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України, а заявлені до нього цивільні позови слід залишити без розгляду в силу вимог ч.3 ст. 129 КПК України.

Металевий предмет, який вилучено під час огляду місця події, і який є частиною конструкції палатки потерпілого ОСОБА_5 , слід залишити власнику.

Керуючись ч.1 ст. 369, ст. 370, п.3 ч.1 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Виправдати ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України через недоведеність, що в його діянні є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Речовий доказ металевий предмет синього кольору повернути ОСОБА_5 .

Вирок можна оскаржити через суд, який його ухвалив, до апеляційного суду Хмельницької області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники кримінального провадження вправі отримати у суді копію вироку.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду ОСОБА_1