Провадження № 1-кп/127/1661/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.12.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000166 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теофіполі Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:
Старшого солдата ОСОБА_4 07.12.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу за контрактом та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 348 ( по стройовій частині) призначено на посаду помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст. ст. 17,65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
21.09.2017 року о 09.00. год. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 до вказаної військової частини не прибув.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, старший солдат ОСОБА_4 , в умовах особливого періоду, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, з метою тимчасово незаконно ухилитися від військової служби, в період з 09 год. 00 хв. 21.09.2017 по 09 год. 00 хв. 04.10.2017 року був відсутній за місцем несення служби, натомість перебував у свого знайомого ОСОБА_5 вдома, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Лише 04.10.2017 о 09 год. 00 хв. ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином помічник гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, 21.09.2017 о 09 год. 00 хв., діючи з прямим умислом та з метою тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, без дозволу командування частини та за відсутності поважних причин, умисно, маючи об`єктивні можливості для своєчасного прибуття до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , на службу вчасно не з`явився, а знаходився в період з 09 год. 00 хв. 21.09.2017 по 09 год. 00 хв. 04.10.2017 у свого знайомого за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, доки 04.10.2017 о 09 год. 00 хв. самостійно не прибув до військової частини НОМЕР_1 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті та пояснив, що 21.09.17 нікого не попередивши, поїхав до себе у с. Бродецьке до свого друга відпочивати від військової служби. 04.10.2017 повернувся у військову частину, тому що хотів далі проходити військову службу. Висновки для себе зробив. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати.
Відповідно до вимог ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, з`ясувавши чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, раніше не судимого, характеризується негативно, згідно довідок КЗ «Козятинська обласна туберкульозна лікарня» та МОУ Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 12.10.2017 ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався. Суд приймає до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового провадження не встановлено.
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів буде досягнута у разі призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, суд визнає відсутність у обвинуваченого судимості, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік; за таких обставин суд переходить до більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді штрафу.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд застосувати до нього амністію, мотивуючи тим, що має статус учасника бойових дій.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечив проти застосування до ОСОБА_4 положень Закону України «Про амністію у 2016 році».
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу вважає, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році», оскільки він вчинив умисний тяжкий злочин, однак згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.12.2015 року має статус учасника бойових дій.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень) 00 коп.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Суддя: