Справа № 185/5447/16-к
Провадження № 1-кп/185/24/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2018 року м.Павлоград

Дніпропетровської області

Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого ювенального судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001148 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 05.05.2016 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, не одруженого, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12 липня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

- 17 вересня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком три роки один місяць;

- 11 квітня 2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком сім років. 10.11.2015 року звільнений умовно-достроково з Жовтоводської ВК № 26 Дніпропетровської області, на один рік вісім місяців десять днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 25 листопада 2009 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки. На підставі ст. 104 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

- 23 травня 2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки один місяць;

- 17 січня 2012 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки два місяці. Звільнений 25.09.2015 року з Комісарівської ВК № 22 Луганської області,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Бєлгород, Російська Федерація, громадянина України, не одруженого, не працюючого, без освіти, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:

- 17 вересня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки. -3.01.2014 року звільнений умовно-достроково на вісім місяців двадцять один;

- 05 грудня 2014 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 186, ст. 69, ст. 71 УК України до трьох років позбавлення волі. Звільнився з ВК № 94 Дніпропетровської області по відбуттю покарання 17.03.2016 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, учня ПТУ № 81, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого:

- 23 липня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком три роки. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , 05.05.2016 року, приблизно о 01 годині перебуваючи в районі СШ № 3 розташованої по вулиці Соборній,3 в м. Павлограді Дніпропетровської області, домовилися між собою та дійшли згоди вчинити розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 , яка мешкає в будинку АДРЕСА_7 , з метою заволодіння її майном, поєднаний із насильством, небезпечним для її здоров`я.

З цією метою, 05.05.2016 року, близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , маючи єдиний спільний злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, прибули до будинку АДРЕСА_7 , де впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, відкрили хвіртку вищевказаного домоволодіння, зайшли на територію подвір`я потерпілої ОСОБА_6 та вчинили розбійний напад на неї наступним чином.

Перебуваючи на території подвір`я буд. АДРЕСА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, вказані особи постукали у вікно зазначеного домоволодіння, на що потерпіла ОСОБА_6 відчинила двері будинку.

В цей час ОСОБА_9 , який стояв біля вхідних дверей наніс потерпілій ОСОБА_6 декілька ударів кулаком руки в обличчя, від чого остання впала спиною на підлогу в коридорі будинку.

Далі ОСОБА_17 сів на потерпілу зверху та продовжував наносити їй чисельні удари кулаками рук по її обличчю.

В цей же час, ОСОБА_10 , впевнившись у тому, що потерпіла не зможе чинити перешкод у заволодінні майном, проник через відкриті вхідні двері до вищевказаного будинку.

Внаслідок вчинення розбійного нападу за вказаних обставин ОСОБА_10 та ОСОБА_18 заволоділи в будинку потерпілої наступним майном:

-телевізором марки «Philips» вартістю 3 381 грн;

-ноутбуком марки «Самсунг G 500» вартістю 867,75 грн.;

«НИ

- фотоапаратом марки «Samsung» вартістю 152,50грн;

- мобільним телефоном «Samsung Е970» вартістю 317 грн.;

- срібними сережками у вигляді квітів, вартістю 528 грн.;

- срібними сережками вартістю 595 грн.;

- срібним перснем, вартістю 435 грн.;

- срібною каблучкою вартістю 418 грн.;

- золотою обручкою вартістю 3960 грн.;

- золотим ланцюгом вартістю 10 450 грн.;

- золотим кулоном вартістю 5225 грн.;

після чого проникли до зальної кімнати вказаного будинку, де заволоділи грошовими коштами в сумі 7300 російських рублів, які відповідно до курсу НБУ станом на 05.05.2016 становить 1917 гривень 20 копійок.

Таким чином, потерпілій ОСОБА_6 в результаті розбійного нападу було завдано матеріального збитку на загальну суму 29 646 тис. грн. 05 коп., та спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми зі струсом головного мозку, забійні рани лобної області, параорбітальні гематоми, синців в області підборіддя зліва, на лівій бічній поверхні шиї в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції рукоятки грудини та в правій підключичній області, на задній поверхні лівого плечового суглобу, в області крила лівої лопатки, на задній поверхні правого плечового суглобу, на задній поверхні грудної клітини в проекції 8-9 ребер по біляхребтовій лінії, на зовнішньо - задній поверхні лівого плеча в середній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день)

Після вчинення зазначених злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину з майном, яким вони заволоділи в результаті розбійного нападу зникли, та перенесли його до будинку АДРЕСА_4 .

Тієї ж доби, під час перебування у зазначеному помешканні, де проживав неповнолітній на той час ОСОБА_12 буд. АДРЕСА_4 , а також під час розпорядження 05.05.2016 року зазначеним майном, та, в подальшому, розподілення виручених за його реалізацію грошових коштів, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у компанії разом із ОСОБА_8 , неповнолітнім на той час ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , повідомили вказаних осіб про вчинення злочину та набуття ними зазначеного майна злочинним шляхом, а саме, внаслідок вчинення ними розбійного нападу.

В свою чергу ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , та неповнолітній на той час ОСОБА_12 , будучи присутніми під час повідомлення співучасниками вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_19 про скоєння ними особливо тяжкого злочину, а також будучи присутнім під час реалізації зазначеного майна, що було здобуто в результаті розбійного нападу, та розподілення виручених грошових коштів, набутих злочинним шляхом, усвідомлюючи факт вчинення зазначеними особами розбійного нападу та наявність існуючої кримінальної відповідальності за вказаний злочин, не повідомили, кожен окремо, правоохоронні органи України про відомий факт учинення особливо тяжкого злочину, чим вчинили приховування злочину, тобто, заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_10 повністю визнали свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 категорично заперечували свою винуватість у вчиненні вказаного злочину.

Обвинувачений ОСОБА_17 підтвердив суду, що вночі 05.05.2016 року, близько 01.00 год., прогулюючись разом з ОСОБА_10 в районі СШ № 3 в м.Павлограді, за пропозицією останнього вони вирішили зайти до буд. АДРЕСА_7 , аби помститися хлопцю, який ображав дівчину ОСОБА_20 та, начебто, проживав за вказаною адресою.

Прибувши за вказаною адресою вони постукали у вікно домоволодіння. Двері відчинив не хлопець, про якого розповідав ОСОБА_10 , а потерпіла ОСОБА_21 . Він наніс їй удар кулаком в обличчя, та став бити її лежачу у будинку. На прохання потерпілої дати води, він вилив на неї таз із водою. В той же час ОСОБА_10 проник до житла та заволодів побутовою технікою та іншими цінними речами, що знаходилися у будинку потерпілої. Після вчинення зазначеного злочину вони разом з ОСОБА_10 втекли, а майно, яким заволоділи перенесли до будинку по АДРЕСА_4 , де на той час мешкав ОСОБА_12 . Тієї ж доби, вночі та зранку вони реалізували частину зазначеного майна, у тому числі й через мережу ломбардів, а гроші розподілили. Під час цих дій були присутні й ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким вони повідомляли про вчинення розбійного нападу та заволодіння наявним майном злочинним шляхом.

Аналогічні показання з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину надав суду й обвинувачений ОСОБА_10 .

Останній додав, що після вчинення у співучасті з обвинуваченим ОСОБА_17 розбійного нападу,усе майно, яким вони заволоділи, було перенесено до буд. АДРЕСА_4 , де на той час проживав неповнолітній ОСОБА_12 . Більшість речей потерпілої ОСОБА_22 , що були здобуті ним злочинним шляхом, тієї ж доби, за допомогою ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також за участю і ОСОБА_12 були віднесені до мережі ломбардів, та були здані. За ці речі них були отримані грошові кошти. В тому числі, до ломбарду з ним ходив й обвинувачений ОСОБА_12 .

Зауважив, що про вчинення у співучасті з ОСОБА_17 розбійного нападу на потерпілу, та про заволодіння в результаті цього нападу майном потерпілої, він у ніч вчинення злочину особисто розповів ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_12 , під час зустрічі в домі останнього. При цьому, частина майна, здобутого злочинним шляхом, була залишена ним та ОСОБА_17 у будинку, де проживав ОСОБА_12 , про що ОСОБА_12 достеменно знав.

Також зазначені обвинувачені погодились з тим фактом, що внаслідок їх злочинних дій у потерпілої ОСОБА_22 могли утворитись встановлені висновком експерта тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вночі 05.05.2016 року вона почула стук до свого будинку. За інерцією вона відчинила двері будинку та одразу ж отримала удару кулаком в обличчя від чоловіка у масці.

Від удару вона впала, а той самий чоловік, що завдав їй удару, сів на неї зверху та почав погрожувати вбивством, бити по лицю, вимагаючи віддати йому гроші. В якийсь час вона втратила свідомість та знепритомніла. Та ж особа вилила на неї і відро з водою, коли вона попрохали пити.

Коли вона прийшла до тями, то бачила, як з іншої кімнати її будинку виходить троє осіб із закритими обличчями. В цей же час чоловік, який наносив їй тілесні ушкодження перебував з нею поруч.

Після того, як вказані особи покинули приміщення її будинку, вона зателефонувала до поліції та повідомила про злочин.

Вказаним злочином їй спричинена матеріальна та моральна шкода, в зв`язку з чим вона позивається до винних осіб.

При цьому, частина майна, а саме телевізор, ноутбук, фотоапарат, якими винні особи заволоділи в наслідок розбійного нападу їй повернута.

Додала, що на досудовому розслідуванні з нею не проводилося така слідча дія, як впізнання. Разом з тим, в судовому засіданні за голосом та розрізом очей вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_25 , який напав на неї завдав їй удару в обличчя на порозі будинку, потім сів на неї, погрожував, бив, вимагав гроші, тощо.

Винним у вчиненні злочину вона вимагає найсуворішого покарання.

Крім визнання обвинуваченими ОСОБА_17 та ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, показань потерпілої ОСОБА_22 з приводу обставин вчинення відносно неї злочину, винність обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , кожного окремо, підтверджується такими доказами, що були досліджені судом в судовому засіданні.

Протоколом прийняття зави потерпілої ОСОБА_6 про вчинення злочину невідомими особами (а.к.п.10-11 т.1)

Протоколом огляду місця вчинення злочину - території домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 під час огляду якого були встановлені сліди злочину безлад у будинку, наявність слідів крові в будинку потерпілої, а також виявлена сама потерпіла ОСОБА_6 з явними ознаками нападу, побиття та спричинення тілесних ушкоджень ( а.к.п.13-31 т.1) з фото таблицями.

Висновком судово-медичної експертизи № 129 від 17.05.2016 року, яким у потерпілої ОСОБА_6 встановлені такі тілесні ушкодження - у вигляді закритої черепно - мозкової травми зі струсом головного мозку, забійні рани лобної області, параорбітальні гематоми, синців в області підборіддя зліва, на лівій бічній поверхні шиї в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції рукоятки грудини та в правій підключичній області, на задній поверхні лівого плечового суглобу, в області крила лівої лопатки, на задній поверхні правого плечового суглобу, на задній поверхні грудної клітини в проекції 8-9 ребер по біляхребтовій лінії, на зовнішньо - задній поверхні лівого плеча в середній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині.

Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день) (а.к.п.50 т.1)

Довідкою ПО «Ломбард Онікс» згідно якої ОСОБА_10 надав у залог майно, яке належало потерпілій ОСОБА_6 ноутбук, телевізор, мобільні телефони, флешка, та було здобуте у неї злочинним шляхом (а.к.п.59-60 т.1)

Довідкою ломбарду «Бутенко та компанія» згідно якої ОСОБА_10 надав у залог до ломбарду майно, що належало потерпілій ОСОБА_6 а саме срібні прикраси, та було здобуте у неї злочинним шляхом (а.к.п.61 т.1)

Протоколом огляду та вилучення зазначених речей, визнання їх речовими доказами та розпискою потерпілої ОСОБА_6 про їх отримання від працівників поліції (а.к.п.65-73 т.1)

Заявою ОСОБА_10 про добровільну видачу здобутого злочинним шляхом телевізора марки Філіпс, та протоколом огляду зазначеної речі (а.к.п.78-91 т.1)

Протоколом огляду пачки з під цигарок, з грошима в ній, сумою 387 грн., місце схованки яких під час проведення вказаної слідчої дії було вказано ОСОБА_17 (а.к.п.149)

Зазначені докази винності обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, щодо кожного окремо, є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Натомість, колегією суддів не можуть бути визнані такими і взятими до уваги докази винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, що були надані в під час судового розгляду справи прокурором, за наступних підстав.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту вказаним обвинуваченим інкримінується вчинення відносно потерпілої ОСОБА_6 , у співучасті з обвинуваченими ОСОБА_17 та ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Останні в своїх показаннях, наданих безпосередньо в судовому засіданні заперечували факт вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у співучасті з ними злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Натомість, обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , кожен окремо, зазначали, що ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були присутніми під час повідомлення про скоєння ними особливо тяжкого злочину, а також були присутні під час реалізації зазначеного майна, що було здобуто ОСОБА_26 та ОСОБА_20 в результаті розбійного нападу, та розподілення виручених грошових коштів, набутих злочинним шляхом.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожен окремо в судовому засіданні показували, що злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, безпосередньо не вчиняли.

За їхньої присутності обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_10 здавали до ломбардів техніку та інші речі, розподіляли виручені кошти, пригощали їх пивом.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 додав, що перебуваючи вдома у ОСОБА_12 , куди після вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_6 прийшли ОСОБА_26 та ОСОБА_20 , він почув від останніх, що саме вони вчинили розбійний напад на потерпілу та заволоділи її майном. На світанку він та вказані особи реалізовували через мережу ломбардів здобуте злочинним шляхом майно телевізор ноутбук, фотоапарат, мобільний телефон. З ними були присутні ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , який приєднався до них згодом, останнім. Виручені кошти розподіляв ОСОБА_10 . Саме ОСОБА_20 передав йому 200 грн. Також, в його присутності ОСОБА_20 передавав ОСОБА_26 400 грн. Крім того, на виручені кошти ОСОБА_20 та ОСОБА_26 пригощали їх пивом, цигарками, тощо.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_12 показав суду, що фотоапарат, яким заволодів ОСОБА_20 , та який залишив на зберігання в нього вдома, він згодом видав працівникам поліції, оскільки знав, де ОСОБА_20 сховав зазначену річ.

Згідно з положеннями ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які у відповідності до ст.91 КПК України підлягають доказуванню, покладаються на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках на потерпілого.

При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наводячи безпосередні докази винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України прокурором надані перш за все протоколи слідчих експериментів, які було проведено за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , який під час вказаної слідчої дії також викривав ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_27 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

У відповідності до ст.87 КПК України доказ визнається не допустимим, якщо він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини

Приймаючи рішення про недопустимість наведених доказів, а саме протоколів слідчого експерименту, проведених за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 колегія суддів враховує, що зазначений доказ було отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті.

Положення зазначеної статті закону засновані на вимогах ст.30 Конституції України, ст.8 Європейської конвенції з прав людини та основоположеннях свобод, а також відповідають загальній засаді кримінального провадження, що міститься у ст. 13 КПК України.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Вказані гарантії охороняються й ст.8 Європейської конвенції з прав людини та основоположеннях свобод.

Конкретизуючи зазначений міжнародний правовий стандарт та конституційне положення щодо забезпечення недоторканості житла та іншого володіння особи, кримінальний процесуальний закон установлює імперативну вимогу про неможливість проникнення до вказаних об`єктів та встановлює винятки із загального правила можливість такого проникнення тільки на підставі ухвали слідчого судді чи за добровільною згодою особи, яка ними володіє.

Системний аналіз вказаних правових норм вказує на те, що добровільна згода особи повинна бути письмовою. Про те, що проникнення до домоволодіння відбулося за добровільною згодою особи, також можна зазначити у протоколі обшуку чи огляду, засвідчивши згоду підписом власника.

Правила ч. 1 ст.233 КПК України підлягають застосуванню щодо будь якого випадку, коли у слідчого, чи прокурора виникає необхідність порушити недоторканість житла: з метою проведення допиту в житлі, слідчого експерименту, освідування особи, застосування деяких засобів забезпечення кримінального провадження, тощо.

З наведених прокурором доказів, які в судовому засіданні були досліджені судом вбачається, що під час проведення 05 травня 2016 року огляду місця злочину домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 (а.к.п.10 т.1) передбачений вказаними Законами письмовий дозвіл власника житла було отримано того ж 05.травня 2016 року ( а.к.п.12 т.1)

Разом з тим, що стосується слідчих експериментів, проведених у володінні потерпілої ОСОБА_6 за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 21 травня 2016 року та 14 червня 2016 року , відповідно, то зазначені слідчі дії були проведені за відсутності письмового дозволу власника володіння.

Частиною 5 ст.240 КПК України передбачено, що слідчий експеримент, що проводиться в житлі, чи іншому володінні особи здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Недотримання вимог вказаної норми закону тягне недопустимість доказу.

Що ж стосується заяви ОСОБА_12 про добровільну видачу працівникам поліції фотоапарату , яку, як доказ, надано прокурором (а.к.п.249 т.1), то на переконання колегії суддів вказаний доказ не є достатнім за для підтвердження винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, оскільки, як вбачається зі змісту самої заяви, вона містить лише загальну інформацію про те, що обвинуваченому ОСОБА_12 відомо щодо того, що вказана річ здобута злочинним шляхом.

Те ж саме стосується й протоколу прийняття заяви потерпілої ОСОБА_6 про вчинення відносно неї злочину.

Вказаний доказ також не може бути визнаний колегією суддів належним та достатнім доказом винуватості ОСОБА_23 , Огли та ОСОБА_27 у вчиненні розбійного нападу, оскільки зазначаючи, що злочин вчинило чотири особи, потерпіла одночасно зазначила, що всі особи перебували у масках, вона не ідентифікує вказаних осіб, а впізнання на досудовому розслідуванні з цього питання з нею не проводили.

Інших безпосередніх достовірних достатніх та допустимих доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України прокурором суду під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не надано.

В силу ч.3 ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположеннях свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить висновку, що винність обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_10 «поза розумним сумнівом», кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

До такого висновку суд приводять послідовні показання самих обвинувачених, потерпілої - безпосереднього очевидця злочинних дій, інші наведені судом у вироку докази, що мають характер належних, допустимих, достатніх та достовірних.

Відтак, дії обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , кожного окремо, необхідно правильно кваліфікувати за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Разом з тим, винність обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України «поза розумним сумнівом» прокурором не доведена, а тому погодитись з кваліфікацією дій вказаних обвинувачених за ч.3 ст.187 КК України, визначеною відповідно до змісту обвинувального акту слідчим та прокурором, колегія суддів не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відсутність у справі належних, достатніх та допустимих доказів щодо вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, але, натомість, встановлені судом обставини, перебіг та наслідки вчинених ними злочинних дій, вказують на те, що злочинні дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожного окремо, необхідно правильно кваліфікувати за ч.1 ст.396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченим, кожному окремо, колегія суддів керується ст.ст.65-67 КК України, а відносно обвинуваченого ОСОБА_12 ще й Розділом XV КК України.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше був судимий, підлягає покаранню за вчинення злочину середньої тяжкості, який учинив в період не відбутого покарання за попереднім вироком суду.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - відсутні. З обтяжуючих обставин колегія судів враховує рецидив злочинів, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 має не зняту та не погашену судимість за ст.ст.152 та 153 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_17 колегія суддів враховує, що останній раніше був судимий, підлягає покаранню за вчинення особливо тяжкого злочину.

З пом`якшуючих обставин колегія суддів враховує повне визнання ОСОБА_17 вини за ч.3 ст.187 КК України.

Обтяжуючи обставини щодо ОСОБА_17 відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_10 колегія суддів враховує, що останній підлягає покаранню за вчинення особливо тяжкого злочину.

З пом`якшуючих обставин колегія суддів враховує повне визнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також той факт, що ОСОБА_10 раніше не був судимий.

Обтяжуючи обставини у справі відносно ОСОБА_10 відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_11 колегія суддів враховує, що останній був судимий, підлягає покаранню за вчинення злочину середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо ОСОБА_11 відсутні.

З обтяжуючих обставин колегія суддів враховує рецидив злочинів, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 має не зняту та не погашену судимість за ст.186 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_12 колегія суддів враховує, що останній раніше був судимий, підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення середньої тяжкості, яке вчинив в період не відбутого умовного покарання за попереднім вироком суду.

Також, колегія суддів враховує, що обвинувачений Малоног наразі є учнем ПТУ, де має посередню успішність та пропуски без поважних причини, є особою, що підвержена негативному впливу з боку дорослих та однолітків, має злочинну направленість своєї поведінки, допускався неявок до суду під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження.

З пом`якшуючих обставин колегія суддів враховує вчинення ОСОБА_12 злочину у неповнолітньому віці, а також той факт, що вказана особа має соціальний статус сироти.

Обтяжуючи обставини відносно ОСОБА_12 відсутні.

Наведені обставини вчинення злочину, що встановлені судовим розглядом, ролі обвинувачених, кожного окремо, у вчиненні злочинних дій, характер та спосіб їх вчинення, наслідки вчинення розбійного нападу на потерпілу, та ставлення обвинувачених, кожного окремо, до вчиненого, у своїй сукупності, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених, кожного окремо, а також про те, що виправити обвинувачених, кожного окремо, та запобігти їх злочинній діяльності не можливо без їх ізоляції від суспільства.

Відтак, покарання обвинуваченим, кожному окремо, необхідно призначити наступним чином.

Обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.396 КК України - у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаної статті, а також на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі, шляхом приєднання до покарання за ст.396 КК України частки покарання - у виді трьох місяців позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_8 за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2011 року.

Обвинуваченим ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , кожному окремо - за ч.3 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаної статті, з конфіскацією усього належного майна.

Обвинуваченому ОСОБА_11 - ч.1 ст.396 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаної статті.

Обвинуваченому ОСОБА_12 - за ч.1 ст.396 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаної статті, а також на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення, що призначається за ст.396 КК України частки покарання - у виді одного року позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_12 за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року,

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни та дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Відтак, обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожному окремо, необхідно застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати у строк відбування покарання строк їхнього попереднього ув`язнення та перебування в установах попереднього ув`язнення з моменту затримання до дати набрання чинності новим законом від 18 травня 2017 року № 2046- VIII, тобто до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинувачених в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30000 грн. 00 коп., та моральної шкоди в розмірі 20000 грн. на підставі ст.ст. 1166, 23, 1167, 1179 ЦК України, ст. 79 ЦПК України підлягають частковому задоволенню, з урахуванням того факту, що потерпілій частково повернуто майно, яким заволоділи зазначені особи.

При цьому суд враховує, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 30000 грн. 00 коп., належним чином підтверджені фінансовими документами з цього приводу, та мають бути задоволені частково в сумі 24195 грн. 35 коп., та стягнуті з обвинувачених, які вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, в солідарному порядку.

Що стосується моральної шкоди, то і у цій частині позовні вимоги потерпілої, також підлягають частковому задоволенню у розмірі 10000грн., та стягненню з осіб, винних у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, що з урахуванням обставин та наслідків вчинення злочину, ступеню та форми вини обвинувачених, настання небажаних для потерпілої наслідків, принципів справедливості, спів розмірності, реальності виконання судового рішення та всіх інших обставин справи, на переконання суду, буде належною та достатньою компенсацією понесених потерпілою ОСОБА_6 моральних страждань.

У відповідності до ч.2 ст. 124 КПК України, з обвинувачених у справі - ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в солідарному порядку в сумі 176 грн. 20 коп..

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370, 371, 374 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , кожного окремо, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

ОСОБА_17 призначити покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком десять років з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_10 призначити покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком дев`ять років з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожного окремо, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України

ОСОБА_8 призначити покарання:

- за ч.1 ст.396 КК України - у виді позбавлення волі строком два роки шість місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком два роки шість місяців частки покарання - у виді трьох місяців позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_8 за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2011 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком два роки дев`ять місяців.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України.

ОСОБА_11 призначити покарання за ч.1 ст.396 КК України у виді позбавлення волі, строком два роки шість роки.

ОСОБА_12 визнати винним за ч.1 ст.396 КК України та призначити ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.396 КК України у виді позбавлення волі строком два роки шість місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком два роки шість місяців, частки покарання - у виді одного року позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_12 за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців.

Строк відбування покарання для ОСОБА_8 обчислювати з 16 травня 2016 року 16.00 год.

Строк відбування покарання для ОСОБА_17 обчислювати з 05 травня 2016 року 20 год. 45 хв.

Строк відбування покарання для ОСОБА_10 обчислювати з 05 травня 2016 року 18.00 год.

Строк відбування покарання для ОСОБА_11 обчислювати з 05.05.2016 року 19.30 год.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в редакції, що діяла на момент застосування відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожного окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зарахувати строк попереднього ув`язнення для зазначених осіб, кожного окремо, засуджених до позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період їх попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження:

- для ОСОБА_8 - з 16 травня 2016 року 16.00 год. до 20 червня 2017 року включно;

- для ОСОБА_17 - з 05 травня 2016 року 20 год. 45 хв. до 20 червня 2017 року включно;

- для ОСОБА_10 - з 05 травня 2016 року 18.00 год. до 20 червня 2017 року включно;

- для ОСОБА_11 - з 05.05.2016 року 19.30 год. до 20 червня 2017 року включно.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , кожного окремо, залишити незмінним у вигляді тримання під вартою.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , щодо кожного окремо скасувати, у зв`язку з повним відбуттям призначеного їм цим вироком покарання.

ОСОБА_8 та ОСОБА_11 кожного окремо, звільнити з під варти негайно, в залі суду.

До набрання вироком законної сила застосувати до ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання для ОСОБА_12 обчислювати з 15 лютого 2018 року.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , в солідарному порядку на користь ОСОБА_6 суму матеріальної шкоди в розмірі 24195 /двадцять чотири тисячі сто дев`яносто п`ять/ грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , в солідарному порядку, на користь ОСОБА_6 суму моральної шкоди в розмірі 10000 / десять тисяч/грн..

В задоволенні іншої частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , неповнолітнього ОСОБА_12 , в солідарному порядку на користь держави, документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 176/ сто сімдесят шість/ грн. 20 коп.

Речові докази:

- телевізор Philips модель 26PFL3405/12 серійний номер FZ1А, ноутбук Lenovo G 500 серійний номер CB26620076 передані на зберігання ОСОБА_6 /т. 1, а.к.п. 69,70,72/ - залишити останній за належністю;

- мультимедійний диск DVD-R з відеозаписом від 21.05.2016 року /т. 2, а.к.п 32, 33/ - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- мультимедійний диск DVD-R з відеозаписом від 21.05.2016 року /т. 2, а.к.п 36, 37/ - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3