Провадження №1-кп/761/858/2018
В И Р О К
іменем України
15 лютого 2018 року
Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю :

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0006141 від 25 травня 2017 року,

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, учня 10 класу навчального реабілітаційного центру №6 м.Києва,не одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,не судимого ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Неповнолітній ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство),за попередньою змовою групою осіб,при наступних обставинах:

Так,24 травня 2017 року,о 13 годині ,неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,який не досяг віку кримінальної відповідальності та відносно якого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року застосовані примусові заходи виховного характеру,знаходився на спортивному майданчику,що розміщений по вул. Ванди Василевської,поблизу будинку №7, у м. Києві . Перебуваючи за вищевказаною адресою ОСОБА_7 зустрівся з наглядно знайомою дівчиною неповнолітньою ОСОБА_8 ,з якою спілкувався. В ході спілкування неповнолітній ОСОБА_7 помітив у руках останньої мобільний телефон марки « Highscreen» ,IMEI(1): НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,що належить неповнолітній ОСОБА_8 .

Реалізуючи злочинний умисел,спрямований на шахрайське заволодіння чужого майна,неповнолітній ОСОБА_7 зателефонував неповнолітньому ОСОБА_4 ,якому у ході спілкування запропонував ,розподіливши при цьому між собою ролі,заволодіти чужим майном,а саме мобільним телефоном марки « Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,що належить неповнолітній ОСОБА_8 .

Відповідно до розподілених ролей,неповнолітній ОСОБА_4 мав під`їхати до адреси місцеперебування ОСОБА_7 ,який разом з ОСОБА_8 та іншими наглядно знайомими відпочивав,та забрати мобільний телефон марки « Highscreen»,який на той час повинен бути у ОСОБА_7 ,а ОСОБА_7 в той час повинен під приводом зателефонувати знайомому,попросивши даний мобільний телефон у неповнолітньої ОСОБА_8 передати його у подальшому неповнолітньому ОСОБА_4 .

В подальшому ,неповнолітній ОСОБА_7 ,перебуваючи за адресою м.Київ,вул.Ванди Василевської ,навпроти будинку №7,24 травня 2017 року ,о 13 годині 30 хвилин,попросив у неповнолітньої ОСОБА_9 мобільний телефон марки « Highscreen». Отримавши мобільний телефон,продовжуючи свої злочинні дії,направлені на заволодіння шахрайським шляхом майном неповнолітньої ОСОБА_9 ,а саме належного їй мобільного телефону, ОСОБА_7 ,скориставшись тим,що ОСОБА_9 не усвідомлює його злочинних намірів щодо шахрайського заволодіння вказаним мобільним телефоном та те,що остання за його діями не спостерігає,24 травня 2017 року,о 13 годині 30 хвилин,за адресою :м.Київ, вул.Ванди Василевської ,навпроти будинку №7,передав вказаний мобільний телефон марки «Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,згідно розподілених ролей неповнолітньому ОСОБА_4 ,який в свою чергу взявши мобільний телефон втік з місця вчинення кримінального правопорушення.

Всього,неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заволоділи чужим майном ,а саме мобільним телефоном марки «Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,вартістю 2783 гривні 00 коп.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю, дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що 24 травня 2017 року до нього зателефонував ОСОБА_7 та запропонував заволодіти шахрайським шляхом мобільним телефоном дівчини,яка перебувала в компанії підлітків на спортивному майданчику,що розташований по вул.В. Василевської у м.Києві. ОСОБА_7 зазначив,що він попросить телефон у дівчини,щоб подзвонити ,та коли телефон буде у ОСОБА_7 ,той передасть телефон дівчини йому,а він ,отримавши таким чином мобільний телефон ,з ним разом втече. Він погодився на пропозицію ОСОБА_7 ,прийшов на вищевказаний спортивний майданчик,де ОСОБА_7 попросив у дівчини її мобільний телефон,щоб подзвонити,після того як дівчина надала йому телефон та не звертала на них увагу, ОСОБА_7 непомітно передав йому мобільний телефон дівчинки,з яким він втік,мобільний телефон сховав під дахом у одному з гаражів,розташованих у районні Київського СІЗО . Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_7 та спитав ,де він сховав телефон ,він повідомив останньому місце,де він сховав телефон,яким вони шахрайським шляхом заволоділи. Також ОСОБА_7 спитав де він знаходиться,він повідомив місце свого перебування. Працівники поліції підійшли до нього за місцем його відпочинку та доставили до відділу поліції,де він побачив ОСОБА_7 , а також мобільний телефон,яким вони заволоділи та який він сховав. Перелік та вартість майна,яким вони з ОСОБА_7 заволоділи, не оспорює. В скоєному щиросердно кається.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового розгляду положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство),вчиненому за попередньою змовою групою осіб,а тому ці його дії кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України.

Вирішуючи питання про можливість призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. ст.65,68 та 103 КК України, ст. ст.
314-1,485 та 487 КПК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, навчається , після вчинення злочину не допускав інших правопорушень, належно себе поводить у побуті, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває,стан його здоров`я, має належні умови життя та виховання у сім`ї, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні,а також,що ОСОБА_4 вчинив злочин будучи неповнолітнім .

Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 ,судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд знаходить правові підстави для звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст.105 КК України від покарання за ч. 2 ст.190 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, які сприятимуть його виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є гуманним, справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Вирішуючи питання про обсяг застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд крім наведеного вище враховує і те, що він має належні умови життя та виховання, достатній рівень матеріального забезпечення у сім`ї, яка здатна забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою та вважає за можливе застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 , строком на 1 рік.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 105,368,370,ч. 3 ст.497 КПК України ,суд
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
На підставі ч.1,ч.2 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання і застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженки м.Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 строком на 1 (один) рік, тобто до 15 лютого 2019 року включно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору.

Суддя ОСОБА_1