УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 р. слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Запоріжжя скаргу ОСОБА_4 на постанову процесуального прокурора заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури процесуального керівництва ОСОБА_5 від 19 вересня 2017 року про відмову у визнанні потерпілим,
ОСОБА_4 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на постанову процесуального прокурора заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури процесуального керівництва ОСОБА_5 від 19 вересня 2017 року про відмову у визнанні потерпілим.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити в повному обсязі.
Представник прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечив.
Дослідивши скаргу, матеріали якими обґрунтовано її доводи, заслухавши пояснення заявника, думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, прокурор виходив з того, що із заяви ОСОБА_4 про вчинення незаконних дій відносно нього працівниками правоохоронних органів та координації їх дій ОСОБА_6 злочину не вбачається, не доведено що заявнику завдано шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної шкоди.
В основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).
Частина 5 ст. 55 КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ст. 55 ч. 1 КПК України.
Відповідно до Конституції України (ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129), одним із основних принципів судочинства є обов`язковість рішень суду, тому судові акти (рішення, вироки, ухвали, постанови) є обов`язковими до виконання на всій території України. Недотримання цього принципу порушує нормальну діяльність органів правосуддя, перешкоджає виконанню судових актів і тягне за собою відповідальність за злочин, передбачений ст. 382 КК України, тобто як такий, що скоєний проти державних органів правосуддя в особі суду, а не конкретної фізичної особи.
Таким чином, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, слідчий суддя приходить до переконання про неможливість визнання потерпілим будь-якої конкретної фізичної особи, в тому числі і заявника ОСОБА_4 .
Згідно із ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1