Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________08.02.2018
Справа № 490/127/18
н/п 1-кп/490/16/2018
У Х В А Л А
08 лютого 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005380, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше неодноразово судимим, останній раз 17 травня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, до позбавлення волі строком на три роки 24 днів, яке повністю відбув на момент постановлення вироку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у тому, що 13 грудня 2017 року, близько 17 год. 30 хв., він, будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, знаходячись у маршрутному таксі № 2 біля зупинки громадського транспорту "проспект Центральний" по вул. 3-й Слобідській в м. Миколаєві, діючи умисно з корисливих мотивів, таємно викрав з рюкзака ОСОБА_6 майно останньої, а саме гаманець з грошовими коштами у сумі 464 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник, одержавши реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд.

Зазначені в обвинувальному акті дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка - таємне викрадення чужого мана, вчинена повторно.

Здійснення кримінального провадження підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Учасники процесу, що з`явилися у підготовче судове засідання, вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України за таких обставин слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Як слідує зі змісту частини 3 ст. 12 КК України, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , закон відносить до злочинів середньої тяжкості.

Згідно ч. 1 ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь, крім іншого, складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину середньої тяжкості.

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог КПК України, складання досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 є обов`язковим.

Частина 5 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 10 лютого 2018 року.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб.

Своє клопотання прокурор обґрунтовувала тим, що станом на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, прокурор стверджувала, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду і на наявність цього ризику вказує те, що ОСОБА_4 ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, вчинив злочин середньої тяжкості.

На наявність ризику впливу на потерпілого та свідка за ствердженням прокурора вказує те, що ОСОБА_4 матиме можливість впливати на потерпілу та свідка.

Наявність ризику вчинення обвинуваченим нового злочину прокурор обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 є раніше судимим за вчинення корисливого злочину, не працює та не має засобів для існування.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували, посилаючись на те, що обвинувачений має місце проживання, оскільки останні декілька років разом зі своєю співмешканкою, з якою мають спільну малолітню дитину, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що обвинувачений з 01 липня 2017 року до моменту затримання працював у ПП ОСОБА_7 з випробувальним терміном на посаді майстра з ремонту взуття і за місцем роботи характеризується позитивно, а також, що він страждає на туберкульоз легенів і потребує тривалого та безперервного лікування.

Посилаючись на вказані обставини, сторона захисту вважала, що прокурором не доведено існування наведених вище ризиків такого ступеню, який би виправдовував подальше тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи те, що досудове розслідування закінчено, та просила змінити застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, менш суворий ніж тримання під вартою.

Вислухавши доводи учасників процесу з приводу клопотання прокурора, вивчивши надані ними документи, суд дійшов наступного.

Відповідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі й запобіжний захід, застосований до обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

Застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя врахувала те, що на той час ОСОБА_4 обґрунтовано підозрювався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, є раніше неодноразово судимим, не працює та не має інших законних доходів для забезпечення свого життя, страждає на туберкульоз легенів, проходить лікування у Миколаївському міськтубдиспансері тощо.

З огляду на наведене, слідчий суддя дійшла висновків про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Станом на теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, а не у вчиненні тяжкого злочину (як на момент застосування до нього запобіжного заходу).

Учасниками процесу суду надано письмові докази, з яких слідує, що обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на момент затримання працював у ПП ОСОБА_7 з випробувальним терміном на посаді майстра з ремонту взуття, при цьому працедавцем характеризувався позитивно, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на наведені обставини, суд вважає безпідставними ствердження прокурора про те, що ОСОБА_8 не має постійного місця проживання, а також міцних соціальних зв`язків, та що на момент його затримання він не працював. А отже, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, який потребує постійного тривалого та безперервного лікування, суд не вважає ступень ризику переховування ОСОБА_4 від суду таким, який би, з огляду на презумпцію невинуватості, виправдовував подальше утримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_4 дійсно є раніше судимим, у тому числі за злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України. Однак, з моменту відбуття ним покарання за цей злочин, з 17 травня 2012 року, тобто більш як за п`ять років, він не притягувався до кримінальної відповідальності за будь-який злочин жодного разу.

З огляду на це, а також на те, що на момент затримання ОСОБА_4 працював, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, суд вважає малоймовірним вчинення ним у подальшому нових злочинів.

Ствердження сторони обвинувачення про наявність реального ризику незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілу та свідка, суд вважає безпідставним. Цей ризик є абстрактним, оскільки жодних даних про будь-які спроби обвинуваченого тиснути на учасників процесу у минулому, чи про наміри так чинити, а також відомості про реальні можливості ОСОБА_4 вчинити такий тиск, стороною обвинувачення суду не надано.

Таким чином, хоча суд і погоджується з наявністю, в певній мірі, ризику переховування обвинуваченого від суду та ризику вчинення ним нового злочину, однак ступень цих ризиків не є настільки високим, що з огляду на презумпцію невинуватості і стан здоров`я обвинуваченого виправдовує його подальше тримання під вартою.

Крім цього, вказаним ризикам цілком можливо запобігти шляхом застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту із забороною ОСОБА_4 щодоби у період часу з 00 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. та з 19 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв. залишати місце його проживання, а також з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 та 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, але не доведено неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою.
За такого, відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, суд має право застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 199, 314-316 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005380, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на 17 годину 00 хвилин 29 березня 2018 року.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження та потерпілу.

Миколаївському міському відділу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України у строк до 28 березня 2018 року скласти та надати до суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну застосованого до нього запобіжного заходу на підписку про невиїзд задовольнити частково.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 - змінити на домашній арешт на строк до 08 квітня 2018 року включно із забороною щодоби у період часу з 00 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. та з 19 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв. залишати місце його проживання - квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу, на строк його дії, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до помічника судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 - ОСОБА_9 кожного понеділка у період часу з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, крім вихідних та святкових днів;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- за наявності здати до відповідного органу на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Відповідно до порядку, передбаченого п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_4 - негайно у залі суду звільнити з-під варти, відібравши в нього зобов`язання прослідувати до визначеного в ухвалі місця проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: