АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
03 листопада 2011 року Апеляційний суд м. Києва у складі: головуючого у справі судді - Сілкової І.М.
за участю прокурора - Доценко О.М.
при секретарі - Грачаній Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду м. Києва кримінальну справу за клопотанням засудженого ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, протоколом судових засідань та його клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження вироку суду, -
Згідно вироку Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року ОСОБА_1 був визнаний винним і засуджений за ч.3 ст.142 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є особистою власністю засудженого і на підставі ст.6 ч.1 п.3 КПК України (1960 року) звільнений від призначеного покарання за скінченням строку давності; за ст. 93 п «а» КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю. На підставі ч.3 ст.42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів, за даним вироком та вироком Мінського районного суду м. Києва від 12.01.1999 року за яким ОСОБА_1 був засуджений за ч.3 ст.101 КК України (1960 року) та відбув покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 8 місяців 8 днів, остаточно призначено покарання ОСОБА_1 у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
У строк покарання ОСОБА_1 зараховано покарання за вироком Мінського районного суду м. Києва від 12.01.1999 року за ч. 3 ст. 101 КК України ( в редакції 1960 року) у виді позбавлення волі строком 7 років 8 місяців 8 днів.
17.01.2011 року на даний вирок прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, подав касаційну скаргу і справу було призначено до касаційного розгляду у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ на 16.06.2011 року і ухвалою цього суду вирок Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року щодо ОСОБА_1 було змінено, виключено посилання на п.3 ч.1 ст.6 КПК України ( у ред.1960 року) при звільненні засудженого у зв»язку із закінченням строку давності від покарання, призначеного за ч.3 ст.142 КК України (1960 року) у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна, яке є особистою власністю засудженого, та звільнено його від покарання, призначеного за цей злочин, у зв»язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України (2001 року).
03.10.2011 року до апеляційного суду м. Києва від засудженого ОСОБА_1М надійшло клопотання про відновлення йому строку на касаційне оскарження вироку суду, посилаючись на те, що його захисник не виконав своїх обов»язків по наданню йому юридичної допомоги в написанні касаційної скарги, а тому він не встиг своєчасно оскаржити вирок суду.
07.10.2011 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про ознайомлення його з матеріалами кримінальної справи та протоколом судових засідань.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про безпідставність клопотань засудженого, що надійшли до апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи, якими засуджений ОСОБА_1 обґрунтовує свої клопотання, апеляційний суд вважає, що задоволенню вони не підлягають, з наступних підстав.
17.12.1010 року після проголошення вироку засудженому ОСОБА_1 та іншим учасникам судового процесу було роз»яснено право подати касаційні скарги до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через Апеляційний суд м. Києва протягом одного місяця з моменту проголошення вироку, а засудженим у той же самий строк з моменту одержання копії вироку , тобто належним чином було роз»яснено порядок і строк оскарження вироку та право протягом трьох діб з моменту проголошення вироку звернутися до суду з письмовим клопотанням про ознайомлення з протоколом судового засідання і після отримання повідомлення про його виготовлення ознайомитись з ним та подати письмові зауваження.
22.12.2010 року Апеляційний суд м. Києва через начальника Київського СІЗО № 13 повідомив засудженого ОСОБА_1 про виготовлення протоколу судового засідання та останньому були роз»яснені положення ст. 88 КПК України.
29.12.2010 року засуджений ОСОБА_1 отримав копію вироку, що підтверджується його особистою розпискою (а.с. 57 т. 3).
Згідно вимог ч.4 ст.386 КПК України у разі подачі касаційної скарги з пропуском встановленого строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. У разі пропуску цього строку з поважних причин, цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбаченому ст.353 КПК України.
Як видно з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_1 без поважних причин не скористався наданим йому законом правом на касаційне оскарження вироку та ознайомлення з протоколом судового засідання і звернувся до суду з клопотаннями про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку суду та ознайомлення з протоколом судового засідання тільки після того, як вирок суду набрав законної сили, а зазначені ним у клопотаннях причини такого тривалого пропуску строку є безпідставними і не заслуговують на увагу.
З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотань, а тому за відсутністю поважних причин, у відновленні пропущеного строку слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 386, 353 КПК України, апеляційний суд, -
В задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, протоколом судових засідань та відновлення строку на касаційне оскарження - відмовити.
Головуючий суддя: І.М. Сілкова