АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1374/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
12 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
прокурора ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_14 ,
потерпілого ОСОБА_15 ,
представника потерпілого ОСОБА_16 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, ОСОБА_12 виправдано за ч. 1 ст. 289 КК України за недоведеністю вчиненого кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення зі ОСОБА_12 матеріальної шкоди в сумі 23063 грн., 08 коп., та моральної шкоди в сумі 10000 грн., залишено без задоволення.
Не погоджуюсь з прийнятим рішенням потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, яким виправдано ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 289 КК України, - скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Стягнути із ОСОБА_12 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 23063 грн., 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
У зв`язку з чим просить повторно допитати в якості свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також повторно дослідити письмові матеріали кримінального провадження, а саме, витяг з кримінального провадження № 0000932 (а.с.17), позовну заяву (а.с. 23-25), повідомлення про підозру (а.с. 26-28), висновок експерта (а.с.30-36), висновок експерта від 30.06.2016 року № 19/111/12-4-354 (а.с.72-78), протокол проведення слідчого експерименту від 15.07.2016 року (а.с. 81-85), оригінал розписки ОСОБА_12 та ОСОБА_18 від 10.11.2014 року (а.с. 107) та фотокопій до нього (а.с.108-112).
На обґрунтування апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_10 зазначає, що винесений вирок є незаконним та необґрунтованим. Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вина ОСОБА_12 доведена та підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в суді. Судом першої інстанції не надано належної оцінки його показанням, показанням свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у сукупності з іншими доказами, зокрема протоколу проведення слідчого експерименту від 15.07.2016 року (а.с. 81), які мають істотні суперечності з показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 , що потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Зазначає, що суд у вироку посилається на докази, які не було досліджено та які відсутні в матеріалах кримінального провадження, зокрема суд у вироку посилається на наявність протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.11.2015 року, але в матеріалах кримінального провадження такий протокол відсутній. Вказує, що при прослуховуванні технічного носія інформації фіксації судового засідання від 01.03.2017 року, під час його допиту прокурором в проміжок часу з 10:09:03 по 10:21:03, встановлюється, що показання свідка ОСОБА_18 , які надані в судовому засіданні, не відповідають показанням викладеним судом першої інстанції у вироку.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції у вступній частині вироку не зазначено номер кримінального провадження.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2017 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Просить, повторно допитати потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , допитати ОСОБА_12 та дослідити письмові матеріали справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, окрім зазначеного потерпілим, прокурор вказує, що у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Зазначає, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що автомобіль ВАЗ 21053 червоного кольору, який стояв за адресою м. Київ, вул. Курчатова, 20 в розібраному стані він оглядав разом зі ОСОБА_12 , та ніяким чином не спростовано.
При дослідженні фотознімків ОСОБА_12 підтвердив, що зображений на фотознімках розібраний автомобіль знаходився за адресою м. Київ, вул. Курчатова, 20, однак, судом при винесенні виправдувального вироку зазначено про помилки в розписці та не вказано підстави відхилення фотознімків, як доказу.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив задовольнити, апеляційну скаргу потерпілого підтримав частково, дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, докази у справі, та характеризуючі дані ОСОБА_12 відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Вказані вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції належно не виконані, внаслідок чого допущено невідповідність його висновків, викладених у виправдувальному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_12 на початку серпня 2014 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись по вул.Мілютенка, 14-А в м.Києві, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля ВАЗ -21053 без номерних знаків, відчинив ліві передні дверцята автомобіля, які не були зачинені, сів за кермо вказаного автомобіля, попередньо під`єднавши його тросом до автомобіля ВАЗ -2101 д/з НОМЕР_1 , за кермом якого сидів його товариш ОСОБА_17 , який не був обізнаний про його злочинні наміри, та зрушив з місця, перегнавши автомобіль ВАЗ-21053 до будинку №20 по вул. Курчатова в м.Києві, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом-автомобілем ВАЗ-21053, червоного кольору 1995 року випуску, вартістю 23063,08 грн., який належить ОСОБА_15 .
Такі дії ОСОБА_12 колегія суддів кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України- незаконне заволодіння транспортним засобом.
Допитаний в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_12 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та показав, що він приблизно у вересні 2013 року біля буд. 14-А по вул.Мілютенка в м.Києві побачив автомобіль ВАЗ-21053 червоного кольору, який стояв як непотріб та мав пошкодження. Номерні знаки були відсутні. Через шість місяців він вирішив придбати вказаний автомобіль для рестраврації та перегнати його під свій будинок. Приблизно в серпні 2014 року в денний час він за допомогою свого товариша ОСОБА_17 та свого автомобіля ВАЗ-2101 перегнав вказаний автомобіль ВАЗ-21053 червоного кольору, за допомогою троса до його будинку на АДРЕСА_2 . При цьому за кермом його автомобіля був ОСОБА_17 . Приблизно в жовтні 2014 року до нього звернувся раніше не знайомий йому ОСОБА_18 та повідомив що він є власником автомобіля, показав йому техпаспорт на автомобіль і вони домовились, що він ОСОБА_18 виплатить вартість автомобіля. А ОСОБА_18 віддасть йому техпаспорт. 10.11.2014 року він зустрівся з ОСОБА_18 та передав йому, як власнику автомобіля, 1500 грн. в рахунок придбання ним автомобіля, про що вони обоє написали відповідні розписки та домовились про подальші виплати за автомобіль. Десь через два тиждні після цього, автомобіль зник з місця біля його будинку. ОСОБА_18 після цього до нього не приходив.
Незважаючи на таку позицію ОСОБА_12 , колегія суддів вважає, що винуватість його у незаконному заволодінні транспортним засобом за викладених обставин вчиненого кримінального правопорушення, встановлена та підтверджується сукупністю зібраних доказів, повністю досліджених та перевірених в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав неправильну оцінку, зокрема:
- показаннями в апеляційному суді потерпілого ОСОБА_15 який повідомив, що у нього у власності перебував автомобільВАЗ-21053 червоного кольору. На той час він перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_18 . Він домовився з останнім перегнати свій автомобіль на певний час в гараж до ОСОБА_18 , щоб авто не стояло на вулиці. Коли захотів повернути автомобіль, то почались проблеми. ОСОБА_18 повідомив, що перегнав автомобіль в інший гараж на який накладено арешт та для вирішення даного питання необхідний певний час. На протязі пів року він чекав, а потім пішов до Оболонського районного управління поліції та написав заяву, щоб допомогли йому вилучити авто. Через певний час слідчий повідомив, що авто у ОСОБА_18 було угнано. Авто передано ОСОБА_18 на початку 2014 року. В протоколі-заяві він міг помилитись щодо дати та вказати іншу дату. Метою звернення до поліції, було намагання повернути авто. У суді першої інстанції було надано ОСОБА_18 додаткові докази, а саме фотографії розібраного авто та фотокопія розписки, оскільки ОСОБА_18 знайшов розібране авто у дворі ОСОБА_12 . Про те, що його автомобіль уже у розібраному виді він дізнався у слідчого. Коли передавав автомобіль ОСОБА_18 , то він був на ходу в нормальному стані, з колесами. Технічний паспорт та ключі передав також ОСОБА_18 . На фотокартці дійсно його автомобіль. Номер кузова співпадає з номером технічного паспорту. Про розписку йому стало відомо під час судових засідань. В розписці було вказано, що ОСОБА_12 зобов`язується виплатити суму 25.000 тис. грн. за угон автомобіля з його даними. Наскільки він звіряв розписку то замість букви "S" англійської є буква "С" українська та виправлена остання цифра. Вважає, що ОСОБА_12 винуватий та повинен відшкодувати заподіяну шкоду, оскільки у ОСОБА_18 автомобіль було викрадено. ОСОБА_18 не повернув йому грошові кошти в сумі 1.500 грн., які отримав від ОСОБА_12 ;
- допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_17 дав показання про те, що зі ОСОБА_12 давно перебуває в дружніх стосунках. Наприкінці літа 2014 року ОСОБА_12 попросив його допомогти перевезти автомобіль, якого знайшов. Раніше він бачив цей автомобіль. Чи придбав його ОСОБА_12 він не перевіряв. Даний автомобіль вони перетягнули за допомогою автомобіля ОСОБА_12 . Він був за кермом автомобіля ОСОБА_12 , а ОСОБА_12 за кермом автомобіля, який вони перетягували. Переганяли автомобіль з адреси Мілютенка 14-А на адресу по вул. Курчатова м.Києва. Через певний час ОСОБА_12 зателефонував і повідомив, що знайшовся власник автомобіля, тобто вони незаконно перевезли автомобіль.Вважає, що автомобіль який вони перетягували немає відношення до потерпілого ОСОБА_10 , оскільки вказаний автомобіль був бордового кольору, ще з 2010 року стояв на тому місці, був майже в розібраному стані;
- допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_18 дав показання про те, що ОСОБА_10 передав йому свій автомобіль на зберігання в гараж на початку 2014 року. Разом з автомобілем передав техпаспорт. Спочатку автомобіль ОСОБА_10 знаходився в одному гаражі, через певні обставини він його перемістив в інший гараж. В якому автомобіль простояв приблизно два тижня, після чого він його перегнав на вул. Мілютенка,14-А в м.Києві та залишив біля гуртожитку та школи. Автомобіль на вулиці Мілютенка простояв приблизно одного місяця. Одного разу коли він повертався з роботи виявив відсутність автомобіля. Почав його розшукувати. Йому повідомили, що на вулиці Курчатова стоїть схожий автомобіль, проте він у розібраному стані. Прийшовши на місце виявив розібраний автомобіль, звірив номер технічного паспорту з номером кузова та виявилось, даний автомобіль є автомобілем ОСОБА_10 . Почав запитувати у людей чи хтось щось бачив. Працівники бойлерної повідомили, що ОСОБА_12 пригнав цей автомобіль з метою переустановки запчастин на свій автомобіль. Він відшукав місце проживання ОСОБА_12 та зустрівся з його батьками, які обіцяли відшкодувати шкоду та залагодити справу без участі міліції. Розписку він писав разом зі ОСОБА_12 в 2014 році добровільно, цифри які невірно зазначені в номері кузова, допущені через помилку, оскільки було уже темно. Зазначив також, що ОСОБА_10 передав йому автомобіль на ходу, а коли виявив його, він був уже в розібраному стані. Від ОСОБА_12 отримав по розписці 1500 грн. Однак потерпілому їх не повернув, хотів повернути відразу всю суму. Коли писали розписку звіряли номер кузова автомобіля з техпаспортом. Після цього автомобіль пропав.

Крім того, судом першої та апеляційної інстанцій досліджувались письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:
-дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2015 року в якому ОСОБА_15 заявив про те, що ОСОБА_19 не повертає автомобіль ВАЗ-2105 д/з НОМЕР_2 , який йому було передано на початку 2015 року на житловому масиві Биківня в м.Києві, для тимчасового зберігання в гаражі, що розташований на житловому масиві.( а.п.53)

- з ксерокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що з 21.10.2011 року ОСОБА_15 був власником автомобіля ВАЗ-2105 д/з НОМЕР_2 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 . (а.п.58)

- згідно висновку експерта №19/111/12-4-354 від 30.06.2016 р., орієнтовна дійсна (ринкова) вартість транспортного засобу з урахуванням амортизації автомобіля ВАЗ 2105, 1995 р. випуску станом на 01.01.2015 р. становила 23063.08 грн.( а.п.72-79)

- з фотокопії розписки, яка була складена 10.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_12 зобов`язується виплатити 25.000 грн. за угон транспортного засобу ВАЗ-21053, номер шасі НОМЕР_4 , червоного кольору, номер автомобіля НОМЕР_2 , зареєстрованого на ОСОБА_10 з вказівкою на свої парспортні дані. В свою чергу ОСОБА_19 зазначив свої паспортні дані, та вказав що отримав від ОСОБА_12 1500 грн. за угон автомобіля. Вказані особи в розписці зазначили дату її написання та отримання коштів 10.11.2014 року.( а.п.107)
- В долучених до фотокопії розписки, фототаблицях містяться фотознімки кузова автомобіля червоного кольору без номерних знаків та фотознімок номеру кузова НОМЕР_3 . ( а.п.108-112).
Таким чином, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення у їх сукупності, не дав їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, та дійшов до висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що суд першої інстанції взагалі не дав будь-якої оцінки доказу, наданого стороною обвинувачення, а саме даних протоколу проведення слідчого експерименту від 15.07.2016 року. Так, з дослідженого апеляційним судом протоколу проведення слідчого експерименту від 15.07.2016 року за участю понятих та фототаблиць до нього вбачається, що підозрюваний ОСОБА_12 вказав на ділянку місцевості, яка розташована навпроти буд. АДРЕСА_3 та розповів, що приблизно в серпні 2014 року він побачив автомобіль ВАЗ 21053. Йому здалось, що автомобіль не має власника і він вирішив ним заволодіти. Після цього він попросив свого товариша допомогти йому відігнати вказаний автомобіль. Під час слідчого експерименту ОСОБА_12 показав як він приєднав трос до автомобіля ВАЗ 21053, а іншу частину тросу до автомобіля на якому приїхав. В подальшому підозрюваний розповів, що за кермо його автомобіля сів його товариш, а за кермо ВАЗ НОМЕР_5 сів сам. Двері до автомобіля не були зачинені. Після цього підозрюваний вказав у якому напрямку вони відвезли автомобіль ВАЗ 21053. А саме розповів, що припаркував його за адресою м.Київ, вул. Курчатова, 20.( а.п.81-85).
Таким чином, колегія суддів, на підставі оцінки всіх зібраних доказів у їх сукупності вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінально-процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_12 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення є повністю доведеною.
Висновок суду першої інстанції про те, що досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності не доводять вчинення на початку серпня 2014 року незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_15 , в якому обвинувачується ОСОБА_12 колегія суддів вважає безпідставним.
Посилання суду першої інстанції на показання свідка ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що автомобіль, який вони переганяли знаходився на вул.Мілютенка,14-А в м.Києві з 2013 року, як на факт уже встановлений, який в свою чергу спростовує інші факти, колегія суддів вважає, необгрунтованим.
Саме до показань свідка ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_12 , які причетні до угону автомобіля потерпілого ОСОБА_15 слід віднестись критично, оскільки вони спростовуються іншими доказами.
Крім того, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_17 зазначав різні дати коли побачив автомобіль. Вказував, що "вперше побачив автомобіль ще в 2010 році. Автомобіль був бордового кольору, можливо це схожий автомобіль. Саме в 2011 році на тому місці бачив схожий автомобіль, а в 2012-2013 році він впевнений, що автомобіль там стояв". Крім того під час слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_12 у присутності понятих розповів, що саме приблизно в серпні 2014 року він побачив автомобіль ВАЗ 21053 і йому здалось, що автомобіль не має власника, тому він вирішив ним заволодіти.
Допитаний під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_15 зазначив, що в протоколі заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2015 року про те, що він передав ОСОБА_18 автомобіль ВАЗ 2105 на початку 2015 року допущена помилка, оскільки ОСОБА_18 автомобіль він передав після новорічних свят, на початку 2014 року, що повністю підтверджується сукупністю інших досліджених апеляційним судом доказів та спростовує висновок суду першої інстанції в цій частині, як достовірний факт.
Не погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності ідентифікації автомобіля, який переганяв ОСОБА_12 , як автомобіля, який належить ОСОБА_10 , оскільки досліджені судом докази не доводять, що автомобіль, який переганяв ОСОБА_12 на початку серпня 2014 року з під будинку №14-А по вул.Мілютенка в м.Києві є автомобілем ВАЗ 2105 д/з НОМЕР_2 з огляду на таке.
Свідок ОСОБА_18 як в суді першої, так і апеляційної інстанції вказав на місце де він залишив автомобіль ВАЗ червоного кольору, належний потерпілому ОСОБА_15 , а саме поруч будинку АДРЕСА_3 . З цього ж місця по АДРЕСА_3 обвинувачений ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_17 переганяли автомобіль ВАЗ червоного кольору. В розписці написаній власноручно ОСОБА_12 про угон автомобіля, зазначені дані техпаспорту на автомобіль потерпілого ОСОБА_15 . Незначні помилки в номері кузова, а саме буква "S"написана українською "С" та відсутні дві цифри 03, колегія суддів розцінює, як допущені помилки, або умисне їх допущення при написанні вказаної розписки ОСОБА_12 , оскільки всі інші дані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є вірними.
Не погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції про те, що орієнтовна дійсна (ринкова) вартість угнаного транспортного засобу станом на час вчинення кримінального правопорушення- серпень 2014 року, висновком експерта №19/111/12-4-354 від 30.06.2016 не встановлена, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 в розписці визнав суму відшкодування за угнаний автомобіль 25000 грн., потерпілий ОСОБА_20 в цивільному позові просив стягнути суму матеріальних збитків 23063.08 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.( а.с.23-25), у вказаному висновку експерта зазначена орієнтовна дійсна (ринкова) вартість угнаного транспортного засобу з урахуванням амортизації автомобіля-ВАЗ 21053, 1995 року випуску станом на 01.01.2015 року- 23063.08 грн.( а.с.72-78).
В той же час, ОСОБА_12 обвинувачується в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, без кваліфікуючої ознаки, на яку впливає завдана матеріальна шкода потерпілому.
З наведених вище підстав не заслуговує на увагу висновок суду першої інстанції про те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено, що дане кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_12 , було вчинено на початку серпня 2014 року щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, належного ОСОБА_10 , а тому ОСОБА_12 підлягає виправданню за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, а тому відносно нього слід ухвалити виправдувальний вирок.
Призначаючи ОСОБА_12 покарання, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_12 раніше не судимий (а.п.86), має постійне місце проживання та реєстрації (а.п.87), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває ( а.п.88-89), є інвалідом третьої групи довічно (а.п.91).
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням наведеного, фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду уважає необхідним призначити ОСОБА_12 покарання у виді 3 років обмеження волі.
Беручи до уваги прохання прокурора та потерпілого в апеляціях про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробовуванням відповідно до ст.75 КК України, та враховуючи застереження, які містяться в ст.404 КПК України, щодо меж перегляду вироку судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з застосуванням вказаної норми.
Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 , а також запобіганню вчиненню засудженим нових злочинів.
Прохання потерпілого в апеляції про призначення ОСОБА_12 , покарання у виді позбавлення волі, колегія судді вважає необгрунтованим при наявності альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким суд визнає його винним.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів на підставі ст.129 КПК України вважає його доведеним і таким, що підлягає повному задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 заподіяної вчиненням кримінального правопорушення матеріальної шкоди у сумі 23063.08 грн. та 10000 грн. моральної шкоди .( а.п.23-25)
Витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи від 30.06.2016 року №19 (а.п.30-36) підлягають стягненню з ОСОБА_12 в сумі 879.60 грн., як судові витрати відповідно до довідки про витрати на проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ від 30.06.2016 року ( а.с.71) на користь Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ( м.Київ, 01601, вул.Володимирська,15)
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_15 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора у провадженні, - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, яким ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання у виді обмеження волі, з іспитовим строком 2 роки.

Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов задовольнити та стягнути із ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_10 загальну суму збитків - 33 063.08 грн.(тридцять три тисячі шістдесят три гривні 08 коп.).

Стягнути з ОСОБА_12 на користь Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ( м.Київ, 01601, вул.Володимирська,15) витрати по кримінальному провадженню у розмірі 879.60 грн.

Вирок Апеляційного суду м.Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4