УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №280/764/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 липня 2017 року відносно
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина
України, уродженця м. Шокша Архангельської
області Російської Федерації, освіта середня,
пенсіонер, одружений, зареєстрований та
проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання через невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації вчиненого злочину вважає, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 має бути змінений, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. При цьому, призначене ОСОБА_9 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідкам, особі винного, ставленню останнього до вчиненого та його поведінку після вчинення злочину і є явно несправедливим за своєю м`якістю. Звертає увагу на те, що покарання ОСОБА_9 має бути призначено відповідно до ст.65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження. Вважає, що даний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю ( п.5 ч.1 ст.407, п.3 ч.1 ст.284 КПК України) в зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (п.2 ч.1 ст.409 КПК України), оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду (п.1 ч.1 ст.411 КПК України), а вирок не відповідає вимогам передбаченим ст.374 КПК України. Зазначає, що в порушення вимог ст.94 КПК України, судом першої інстанції не надано оцінки висновку експерта № 2999 від 05.12.2014 року - додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , показанням свідка ОСОБА_11 , фото таблиці з фотографіями в кількості 4-х штук з зображенням вигляду автобуса «Mersedes-Benz 0303» р.н. НОМЕР_1 і кабіни водія. Висновки суду першої інстанції щодо його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не підтверджується відповідними доказами, а тому вирок підлягає скасуванню, з закриттям провадження в справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок та призначити покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Вважає, що водії автобуса ОСОБА_9 та ОСОБА_12 є відповідальними особами за пасажирів автобуса, а вони передали кермо автобуса сторонній людині, ОСОБА_13 , який заснув за кермом автобуса та раптово перекинув автобус верх колесами на рівній ділянці дороги, де дорога була сухою. При цьому, обвинувачених повинно бути троє : ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а не один ОСОБА_9 .. Його дочка, ОСОБА_14 , після аварії прожила десять днів, паралізувало її від грудей до кінцівок та померла мученицькою смертю. Вважає, що потрібно порушити кримінальну справу і проти лікарів районної лікарні м. Коростишева та лікарів обласної лікарні №1 м.Київ. ОСОБА_9 взяв на себе вину, так як його попросили, що суд першої інстанції його на багато років не посадить. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції проведено сім засідань із порушенням процедури, які вважаються незаконними та недійсними. Просить направити справу на нове справедливе, всебічне розслідування усіх причин аварії та смерті ОСОБА_14 .
Згідно вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 липня 2017 року, визнано ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (три) років 3 місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_15 завдану моральну шкоду в сумі 50 000 (п?ятдесят тисяч) гривень в решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення комплексної експертизи технічного стану транспортного засобу та транспортно-трасологічної експертизи в розмірі 442,26 гривень, за проведення експертизи механізму і обставин ДТП 639,60 гривень.
Речові докази по справі, а саме: автобус «Mercedes-Benz 0303» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 який належить ОСОБА_13 , після набрання вироком чинності повернуто останньому.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 26.07.2014 року близько 07 год. 20 хв. ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автобусом «Mercedes-Benz 0303» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , і прямував за маршрутом «Івано-Франківськ - Київ», з перевищенням допустимої швидкості рухався по лівій смузі проїзної частини автошляху «Київ - Чоп» в напрямку м. Києва, перевозячи сім пасажирів, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
На 92 км + 450 м вказаного автошляху поблизу с. Царівка Коростишівського району Житомирської області водій ОСОБА_9 проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки та кількості пасажирів свого транспортного засобу і в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 12.1, п. 12.3, п. 12.6 «г», п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001року, перед початком зміни напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, безпричинно змінив напрямок руху праворуч та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини праворуч на праве узбіччя, що призвело до заносу автобуса. Після цього водій ОСОБА_9 , не реагуючи на створену аварійну обстановку, не застосував термінового гальмування з метою зупинки транспортного засобу, знову виїхав ним на проїзну частину та не впоравшись з керуванням автобуса, допустив його перекидання на правий бік і наїзд на розподільчий металевий колесовідбійник.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса «Mercedes-Benz» 0303» ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у Київській обласній клінічній лікарні.
При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_14 виявлено: хребетно-спино-мозкова травма: забійна рана тім`яної ділянки, крововилив у м`які тканини тім`яної ділянки, крововилив у м`які тканини шиї, компресійний переломовивих сьомого шийного хребця (клінічно), забій-стиснення спинного мозку, висхідний набряк спинного мозку, набряк- набухання головного мозку, вклинення довгастого мозку в потиличний отвір; стан після операції: корпоректомія С7, корпорадез С6-Th1 МТО з фіксацією пластиною; стан після МОС проксимальної фаланги другого пальця лівої стопи; перелом дистального епіпетафізу правої променевої кістки. Пошкодження капсульно - зв`язкового апарату правого ліктьового суглобу (клінічно); стан після операції: діагностичної лапаратомії, дренування черевної порожнини; різано-рвана рана лоба та правої скроні. Множинні різані рани обох сідниць та лівої стопи; множинні синці та садна тулуба і кінцівок; ампутаційна культя нижньої третини правого стегна; забій обох легень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 47-ТР від 04.09.2014р. смерть ОСОБА_14 настала від хребетно-спинномозкової травми з висхідним набряком спинного мозку та вклинення довгастого мозку. Вказана хребетно-спинномозкова травма утворилася від дії тупого предмету можливо 26.07.2014р. під час ДТП (травма пасажира в салоні автобуса) та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Пасажир автобуса ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2718 від 12.11.2014р. відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Пасажир ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2720 від 13.11.2014р. відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.1.5, п.2.3 «б», п. 10.1,п.12.1,п.12.3,п.12.6 «г», п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілу, думку прокурора, які просили їх апеляційні скарги задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в судовому засіданні суду першої інстанції категорично заперечував, з цього приводу давав відповідні показання. Однак, суд показання обвинуваченого у вироку, залишивши їх без відповідного аналізу, мотивовано не спростував.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що 26.07.2014 року на прохання ОСОБА_19 він здійснював рейс на автобусі за маршрутом «Івано-Франківськ Київ». В автобусі крім пасажирів, перебували інші водії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Спочатку за кермом сидів ОСОБА_13 , потім він, в послідуючому знову мінялися. Коли виїхали з Житомира, то ОСОБА_12 запропонував замінити його за кермом. Він погодився, не зупиняючи автобус вони помінялися місцями і за кермо сів ОСОБА_12 . Саме в цей момент автобус почало заносити, то вліво, то вправо, а потім автобус, зачепивши обочину, перевернувся на бік. В ході досудового розслідування, він на прохання ОСОБА_12 визнав, що за кермом автобуса був він.
Мотивувальна частина вироку містить формальний та неповний виклад доказів, які як вважає суд першої інстанції, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Проте, у вироку відсутнє будь-яке обґрунтування та аналіз цих доказів на предмет їх належності, допустимості та достовірності, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, у вироку відсутні посилання, аналіз та оцінка показань свідка ОСОБА_13 , який був допитаний в ході судового розгляду справи та показання якого мають істотне значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження.
Судом першої інстанції не дано оцінку показанням потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_11 , щодо відомих їм обставин перебування за кермом «молодого за віком водія» та про заміну водіїв в автобусі перед дорожньо-транспортною пригодою.
В матеріалах кримінального провадження мається ряд доказів, які обвинувачений ОСОБА_9 вважає підтвердженням своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме фототаблиця, висновок судово-медичного експерта №2999 від 05.12.2014 року, дані щодо свідка ОСОБА_12 .
Проте, суд першої інстанції зазначені докази належно не дослідив, у вироку не проаналізував, відповідну юридичну оцінку їм не дав. Свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні допитано не було. Процесуальні заходи щодо явки, а так само примусової доставки свідка ОСОБА_12 в судове засідання, хоч і вживалися судом першої інстанції, однак були недостатніми та недієвими.
Таким чином, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження.
Частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний здійснити дослідження доказів виключно за клопотанням учасників судового провадження. Оскільки в ході апеляційного розгляду ніхто з учасників судового провадження з відповідним клопотанням про проведення судового розгляду з повним дослідженням доказів не звертався, то апеляційний не наділений процесуальним правом самостійно, з власної ініціативи здійснити їх дослідження.
З врахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме - законність, а також допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, беручи до уваги, що такі порушення з вище наведених підстав неможливо усунути в апеляційному порядку, вирок суду першої інстанції у вказаній частині відповідно до вимог ст.ст.7, ч.6 ст.9, 407, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд.
В ході нового судового розгляду суду першої інстанції слід більш ретельніше дослідити та надати належну оцінку усім наявним в кримінальному провадженні доказам, як на підтвердження вини обвинуваченого, так і тих, що їх спростовують.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 липня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :