ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/94/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3
за участю представника потерпілого ОСОБА_4
за участю захисника ОСОБА_5
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Вербів, Бережанського району, Тернопільської області, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування, встановлено, що ОСОБА_6 27.04.2015 року приблизно о 13 годин 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною проспекту Бажана в м. Києві, допустив порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме:

12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виразилось в тому, що він, керуючи вище вказаним транспортним засобом, рухаючись проїзною частиною проспекту Бажана, зі сторони мосту «Південного» в напрямку площі «Харківська», неподалік станції метрополітену «Харківська», перевищив допустиму швидкість у населених пунктах, в результаті цього несвоєчасно зреагував на пішохода, який з`явився в крайній лівій смузі вказаного напрямку руху і рухався зправа наліво (відносно траєкторії руху автомобіля), скоїв на нього наїзд. Внаслідок цього пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 349 КПК України, докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу.

Стороною обвинувачення в підтвердження пред`явленого ОСОБА_6 , обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України для дослідження під час судового розгляду були надані : протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.04.2015 року і схеми до нього та фототаблиці, висновок судово-медичного експерта № 1412/е від 26.08.15 року щодо характеру , тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , протокол проведення слідчого експерименту від 30.07.2015 року за участю ОСОБА_6 із схемою до нього , висновок судово-автотехнічної експертизи №384ат від 25.09.2015 року .

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що сам на місці події не був , ОСОБА_7 йому розповідав , що в день ДТП вживав із друзями спиртні напої та знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Після цього почали розходитись по домівках . ДТП сталась біля озера «Вирлиця» . ОСОБА_7 пам`ятає, що направився до пр-ту Бажана , щоб переходити дорогу в забороненому місці. Далі не пам`ятає , оскільки сталось зіткнення і він втратив свідомість . Питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому вирішено в добровільному порядку , про що потерпілий надав заяву , та просив про мінімальне покарання ОСОБА_6 , оскільки відчуває свою провину.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив , що він 27.04.2015 року їхав по пр. Бажана в напрямку аеропорту Бориспіль в лівій смузі. Позаду його їхав автомобіль Daewoo Lanos, попереду білий мікроавтобус. ОСОБА_8 перестроївся в сусідню праву смугу. Після цього також в сусідню праву смугу перестроївся білий мікроавтобус, який їхав попереду. ОСОБА_8 побачив, що одразу після цього несподівано перед автомобілем Daewoo Lanos на проїжджій частині з`явився чоловік, на якого автомобіль Daewoo Lanos здійснив наїзд. Після наїзду на пішохода автомобіль Daewoo Lanos зупинився, з нього вийшов водій та почав надавати допомогу збитому пішоходу й викликати швидку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив , що він, як слідчий, який здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, не встановлював , яка саме рідина знаходилась на асфальті в місті ДТП, чи потрапила ця рідина на асфальт саме із автомобіля ОСОБА_6 . Пояснити, чому та на підставі чого у постанові про призначення судової авто-технічної експертизи від 03.08.2015 р., а саме у вихідних даних, він вказав, що місце наїзду на пішохода знаходиться в районі початку витікання рідини, зафіксованого на схемі ДТП, тобто на відстані 26,5 м від початку найбільшого гальмівного сліду автомобіля Daewoo Lanos, свідок не зміг. Лише зазначив, що спирався на схему ДТП, проте підтвердив, що місце наїзду у ній не зазначено.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засвіднні пояснив, що 27.04.2015 року о 13-00 год, під час руху по пр. Бажана,в напрямку Борисполя, перед ним їхав автомобіль Газель, який прийняв вправо, та перед ним опинився Мерседес Спринтер, вказавши, що він їхав в загальному потоку. Мерседес Спринтер, який рухався попереду, різко прийняв праворуч, зачепивши людину, який несподівано для ОСОБА_6 опинився в час активного руху автомобілів на пр. Бажана, і він миттєво здійснив наїзд на цього чоловіка , одночасно вдався до екстреного гальмування. Після зупинки надавав першу медичну допомогу пішоходу та викликав швидку допомогу. Чоловік отримав тілесні ушкодження - він бачив , що був перелом ноги , кров з голови. Потерпілий був у свідомості . Обвинувачений відшкодував шкоду потерпілому.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 384ат від 25.09.2015 р., зафіксованому в протоколі огляду місця події та схемі ДТП сліду гальмування довжиною 43,8 м, залишеному автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає швидкість руху (89.03.0) км/год. В ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.3; 12.4 ПДР України.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , з моменту виникнення небезпеки для руху, при фактичній швидкості руху - (89.0…93.0) км/год, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування екстреного гальмування.

В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , невідповідностей вимогам пункту 12.3 пдр України не вбачається, але в діях водія автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 ПДР України, які перебувають в причино-наслідковому зв`язку з настанням досліджуваної ДТП.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 пояснив, що при складанні висновку експерта № 384ат від 25.09.2015 р. він не встановлював та не досліджував, яка саме рідина знаходилась на асфальті в місті ДТП, чи потрапила ця рідина на асфальт саме із автомобіля

ОСОБА_6 , з якого саме місця з автомобіля ОСОБА_6 рідина потрапила на асфальт. При дослідженні спирався виключно на надані вихідні дані.

Згідно висновку судово- медичної експерта № 1412/е від 04.08.2015 р
Під час первинно відомого звернення 27.04.2015 року о 13.06 год.за медичною допомогою у ОСОБА_7 були виявлені такі тілесні ушкодження:

а) закрита травма грудей та живота: переломи 2, 3 ребер зліва (зі зміщенням уламків); розриви печінки та брижі тонкої кишки; яка супроводжувался розвитком шоку га внутрішньочеревною кровотечею (мінімально відомим об`ємом шонайменш 300(мл);

б) закрита травма правого кульшового суглобу: уламковий перелом просимального кінця діафізу (зі зміщенням уламків) та відрив малого вертлюга правої стегнової кістки;

в) закрита травма лівої гомілки: уламковий перелом лівої великогомілкової кістки на рівні проксимальної та середньої третини, на рівні нижньої її третини (зі зміщенням уламків); уламковий перелом лівої малогомілкової кістки на межі проксимальної, середньої третини (зі зміщенням

г) рана (визначена клінічними лікарями як забійна) у ділянці правої надбрівної дуги.

Описані тілесні ушкодження утворилися від багатократної ударної дії тупих твердих предметів, у строк, вказаний у описовій частині цієї Постанови, тобто, 27.04.2015, внаслідок автомобільної травми зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього положенні та був повернутий лівою стороною тіла до автомобіля. Первинний контакт мав місце на рівні лівої гомілки, з утворенням комплексу ушкоджень, вказаних у п. в) даних Підсумків; решта ушкоджень утворилась у інших фазах вказаної автомобільної травми.

Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості виявленого тілесного ушкодження, вказаного у п. а) даних Підсумків, с критерій небезпеки для життя, відповідно п. п. 2.1.2 та 2.1.3/л/о Правил, вказане тілесне ушкодження відноситься до ТЯЖКОГО 'тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у сірок понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово- медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, тілесне ушкодження, вказане у п. г) даних Підсумків, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п. п. 2.3.3. та 4.6. Правил.

Рентгенологічні дані вказують на наявність переломів кісток правого стегна, лівої гомілки (у тому числі, зі зміщенням уламків та відривними елементами). У звичайному клінічному перебігу, у випадках таких переломів, відновлення як анатомічної цілісності вказаних кісток так і порушеної функції вказаних кінцівок потребує сірок понад 21 добу (звичайні строки відновлення анатомічної цілісності у випадках таких переломів складають щонайменш 6-7 тижнів), який власно і визначає тривалість розладу здоров`я, як ведучий судово- медичний кри терій визначення ступеню тяжкості. Тому, є підстави стверджувати, що кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних у п. и. б), в) даних Підсумків, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідно п. и. 4.6. та 2.2.1 ./в Правил.

Інші діагнози, які були встановлені ОСОБА_7 під час його госпіталізації 27.04.2015 -"'закрита черепно-мозкова травма: відкрита черепно- мозкова травма; забііі головного мозку; струс головного мозку'' достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені - наявна клініка шоку та неврологічні порушення були обумовлені травмою живота та грудної клітки; опис неврологічного статусу не дає можливості судити про функціональні порушення головного мозку, у розумінні визначення певної форми черепно-мозкової травми). Тому,відповідно п.4.13.1 «Правил» слід утриматися від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів.

Судом оглянуто надані стороною обвинувачення, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схема дорожньо-транспортної пригоди, висновок експерта № 1412/е, протокол проведення слідчого експерименту та допитано свідків.

Оцінюючи безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, надані суду сторонами кримінального провадження, та обставини, що були встановлені під час розгляду справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що пред*явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, що кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження визнається судом недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_6 у скоєнні цього злочину, а тому обвинуваченого необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з наступного.

Так , за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_6 27.04.2015 року приблизно о 13 годин 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною проспекту Бажана в м. Києві, допустив порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме:

12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виразилось в тому, що він, керуючи вище вказаним транспортним засобом, рухаючись проїзною частиною проспекту Бажана, зі сторони мосту «Південного» в напрямку площі «Харківська», неподалік станції метрополітену «Харківська», перевищив допустиму швидкість у населених пунктах, в результаті цього несвоєчасно зреагував на пішохода, який з`явився в крайній лівій смузі вказаного напрямку руху і рухався зправа наліво (відносно траєкторії руху автомобіля), скоїв на нього наїзд. Внаслідок цього пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Пленум Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено ст.286 КК України, суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та суспільно небезпечними наслідками.

Суд критично ставиться до наданого стороною обвинувачення висновку експерта № 384ат від 25.09.2015 р., оскільки зазначений в ньому висновок про перебування невідповідності дій ОСОБА_6 вимогам пункту 12.4 ПДР України в причино-наслідковому зв`язку з настанням досліджуваної ДТП обґрунтовано спростовується наданим стороною захисту висновком № 000197/1 від 30.10.2015 р.

Зокрема, при складанні висновку експерта № 384ат від 25.09.2015 р. не було враховано та досліджено, з якого саме місця автомобіля ОСОБА_6 та з якою швидкістю потрапила на асфальт рідина, позначена на схемі ДТП. Проте, як випливає із висновку № 000197/1 від 30.10.2015 р., дослідження саме цих обставин мало суттєве значення для встановлення дійсних обставин ДТП та для висновку про відсутність з технічної точки зору причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ОСОБА_6 правил дорожнього руху та наїздом автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 .

Таким чином, при призначенні зазначеної експертизи органом досудового розслідування були зазначені вихідні дані, які не відповідають дійсним обставинам дорожньої обстановки.

Отже, оцінюючи зазначений висновок авто технічної експертизи , суд не приймає до уваги даний висновок експертизи , оскільки він спростовується наступними доказами.

Згідно висновку комплексної авто технічної і транспортно трасологічної експертизи № 000197/1 від 30.10.2015 р. перед початком гальмування автомобіль Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався із швидкістю 89,0.. .93,0 км/год.

Технічно обґрунтоване місце наїзду автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 по довжині проїзної частини дороги (за напрямком руху

автомобіля) знаходиться на відстані 9,3...7,8 м від початку довшого (правого) сліду гальмування автомобіля.

Твердження про те, що місце наїзду на пішохода знаходиться на початку сліду, що утворився в результаті витікання рідини, зафіксованого на схемі ДТП, тобто на відстані 26,5 м від довшого гальмівного сліду автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мають технічного обґрунтування з причин, які перераховані у дослідницькій частині.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 своїми односторонніми діями шляхом гальмування керованого ним автомобіля не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ні при швидкості руху 89,0.. .93,0 км/год., ні при допустимій у населених пунктах швидкості руху - 60 км/год., оскільки в обох випадках повний зупинний шлях автомобіля менший відстані, на якій він перебував від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для його руху.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами п. 12.4 Правил дорожнього руху, а коли виникла небезпека для руху вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_7 , які слід оцінювати відповідно до вимог пунктів, що зазначені у розділі 4 ПДР, не потрібні спеціальні знання експерта-автотехніка.

У діях водія автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху, які, як показують наведені розрахунки, з технічної точки зору не перебувають у причинно- наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою - наїздом автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 . Наявні сліди гальмування, які зафіксовані на схемі ДТП, свідчать про те, що водій ОСОБА_6 вживав заходів до уникнення наїзду, а відтак з технічної точки зору невідповідностей у його діях вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається.

З технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди слід вважати необережні дії пішохода ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам пунктів, що зазначені у розділі 4 ПДР. Цими своїми необережними діями пішохід ОСОБА_7 створив аварійну дорожню ситуацію, в якій водій автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 своїми односторонніми діями шляхом гальмування керованого ним автомобіля не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ні при швидкості руху 89,2..93,1 км/год., ні при допустимій у населених пунктах швидкості руху - 60 км/год.,, оскільки в обох випадках повний зупинний шлях автомобіля менший відстані, на якій він перебував від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для його руху.

Для вирішення питання про наявність у водія технічної можливості запобігти ДТП необхідно насамперед встановити, в який момент виникла небезпечна ситуація, тобто в який момент водій повинен був прийняти необхідні заходи для запобігання події.
Встановлення моменту виникнення небезпеки носить правовий характер і відноситься виключено до компетенції суду або досудового органу.
Виходячи з цього поняття, при встановленні моменту виникнення небезпеки для водія треба мати на увазі, що водій ОСОБА_6 в даній дорожній обстановці мав перевагу для руху порівняно з пішоходом , та те , що пішоходи не будуть перетинати дорогу в безпосередній близькості від автомобіля поза межами пішохідного переходу та будуть обережними.
Попадання в поле зору водія, відповідно до абзацу 14 п.1.10 ПДР України, це видимість у напрямку руху, тобто максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості руху та здійснення безпечного маневру.
Суд приймає до уваги саме висновок комплексної авто технічної і транспортно трасологічної експертизи № 000197/1 від 30.10.2015 р., якою беззаперечно встановлено , що за будь-яких обставин у досліджуваному випадку місце наїзду автомобіля на пішохода знаходиться не в місці початку сліду розлитої рідини (тосолу), а перед його початком (за напрямком руху автомобіля) і, враховуючи швидкість руху автомобіля (89,0...93,0км/год.), можливо стверджувати, що на значній відстані від початку цього сліду розлитої рідини (тосолу).
Позаяк початок сліду рідини знаходиться на відстані 26,5 м (43,8-17,3 згідно схеми ДТП, мал.1) від початку довшого сліду гальмування, то за таких обставин первинний контакт автомобіля з пішоходом відбувся на відстані 9,3...7,8 м 26,5- (17,2... 18,7) від початку довшого (правого) сліду гальмування автомобіля.
Безперечно ,враховуючи проведені розрахунки, місце наїзду можна було б точніше визначити під час огляду місця пригоди одразу після ДТП, де на проїзній частині дороги залишилась осип ґрунту, пилу з підкрильників (хай навіть у невеликій кількості) та мало помітних дрібних частинок відшарованої фарби з капоту і дрібних часток розбитого лобового скла, які найчастіше падають в місці контактування.
Також судом було встановлено , згідно до висновку комплексної авто технічної та транспортно трасологічної експертизи № 000197/1 від 30.10.2015 р. значення відстані Sa=42,1...45,3м, отримане розрахунковим методом на основі експериментальних даних, то неможливо стверджувати , що дане значення є абсолютно точним, однак воно найбільш наближене до реального.
Також слід звернути увагу, що саме таке розташування місця наїзду на пішохода не суперечить поясненням водія та свідків, хоча свідки фактично у своїх поясненнях не вказують місце наїзду на пішохода відносно початку розлитої рідини.
З технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди слід вважати необережні дії пішохода ОСОБА_7 .

При встановлених судом обставинах інші досліджені судом докази , показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не містять в собі даних, які свідчать про наявність вини ОСОБА_6 .

Згідно вимог ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду

перед законом і судом; повага до людської гідності. Законодавець визначає, що вирок суду вирішує питання достовірності обвинувачення, висунутого щодо конкретної особи, по суті. Вирішення цього питання пов`язане із з`ясуванням великого кола питань, які є невід`ємною складовою частиною складу кримінального правопорушення. Лише в результаті судового розгляду і лише за вироком суду особа може бути визнана винною у вчиненні злочину.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Відповідно до ст. 373 п. 3 КПК України виправдувальний вирок - один із видів остаточного судового рішення, яким вмотивовано проголошується невинуватість обвинуваченого у вчиненні попередньо інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також визначаються правові наслідки визнання особи виправданою.
З врахуванням норм ст.ст.368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній кримінальній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

Також слід зазначити, що відповідно до п.1.10 ПДР України, пішохід - це особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу (учасник дорожнього руху), а пунктом 1.4 ПДР України визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила,
Згідно п. 4.1 Правил дорожнього руху України, пішоходи повинні рухатись по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.
Пунктом 4.7 ПДР України визначено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Підпунктами «а», «б», «г», «ґ» п. 4.14 Правил дорожнього руху України передбачено, що пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга, затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов*язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.
Отже, водій ОСОБА_6 не маючи обов`язку, передбаченого ПДР України, маючи, згідно ПДР України, перевагу руху, на законних підставах міг розраховувати на те, що будь-який пішохід буде виявляти обережність, пропустить його і не буде перетинати дорогу у недозволеному місці, в безпосередній близькості від автомобіля в місці, де відсутній пішохідний перехід, таким чином водій ОСОБА_6 , не передбачав і не міг передбачити виникнення аварійної обстановки, тому склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, в його діях відсутній.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Так, норми ст.62 Конституції України, як і норми ст.17 КПК України, встановлюють безальтернативний спосіб визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення. Дані норми гарантують особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, право бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе її вину, а також те, що будь-які сумніви будуть тлумачитися на її користь.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення та стороною захисту, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Судові витрати по проведенню експертизи підлягають віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.17, ч.1 п.3 ст.373, 374, 375 КПК України, ст.62 Конституції України, суд-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати по залученню експертів віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: