Справа № 440/1495/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/998/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання, з випробовуванням, призначивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 18.07.2016 року, близько 20 години 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись таким по автодорозі Т-18-06 Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни, на ділянці вказаної дороги між м.Буськ та смт.Красне Львівської області, грубо порушив вимоги Р 1 п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «безпечна дистанція», «безпечний інтервал», «перешкода для руху»); Р.2 п.2.3 (підпункт «б»,«д»), п.2.9 (підпункт «а»); Р.12 п.12.3; Р.13 п. 13.1; п.13.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виявленні перешкоди для руху, а саме: велосипед під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку, який об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції та безпечного бокового інтервалу з вказаним велосипедом, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між даними транспортними засобами, внаслідок чого ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України у велосипедиста ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №43/2016 від 01.09.2016 року, при зовнішньому дослідженні виявлено: рани - на лівому плечі; садна: на обличчі, на передній поверхні грудної клітки зліва, на передній поверхні грудної клітки зліва,на передньо- боковій поверхні живота зліва, на лівій руці, на лівій нозі, на спині зліва; синці: на обличчі; при внутрішньому дослідженні виявлено: переломи - ребер зліва: 8, 9, 10, 11, 12- е по лопатковій та задньо-пахвинній лініях, косо-поперечний перелом ліктьової кістки у нижній третині, косо-поперечений перелом лівої ліктьової кістки у верхній третині, вертикальний перелом куприкової кістки зліва; розриви тканини селезінки; крововиливи: у речовину головного мозку, у тканину легень, на задній поверхні обох легень та в ділянці кореня легень, у тканину нирок, у пристінкову плевру у місцях переломів ребер, у м`язи поперекової ділянки зліва та лівої гомілки у нижній третині. Вказані ушкодження утворились від контакту із тупими предметами (якими можуть бути і виступаючі частини автомобіля) із подальшим відкиданням тіла, падінням на тверду площину, та тертям об дорожнє покриття, могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди. Причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа травма тіла у вигляді переломів ребер зліва, лівої плечової кістки, лівої ліктьової кістки, куприкової кістки зліва, розривів внутрішніх органів (селезінки), що призвели до розвитку гострої внутрішньої крововтрати та смерті останнього.
Тобто, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись таким по автодорозі Т-18-06 Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни, на ділянці вказаної дороги між м.Буськ та стм.Красне Львівської області, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень загинув ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Не погоджуючись із даним вироком, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи винуватість ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок Буського районного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки, в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не мотивував, чому ним визнаються клопотання трудового колективу ТзОВ «Барком» та депутатів Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області про передачу ОСОБА_7 на поруки та факт його навчання у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького як обставини, що пом`якшують міру покарання обвинуваченого. Разом з тим, суд, незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 , безпідставно застосував вимоги ст.75 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Окрім цього, апелянт звертає увагу й на те, що заявлені клопотання про передачу ОСОБА_7 на поруки суд першої інстанції мав розглянути у порядку, передбаченому параграфом 2 Главою 24 КПК України та ст.47 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої ним апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які заперечили проти задоволення такої, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи, дії такого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, що ніким не оспорюється.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого в результаті вчинення злочину збитку або усунення заподіяної шкоди.

Застосований захід примусу повинен найбільше сприяти досягненню передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Згідно зі ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, його безповоротні наслідки у виді смерті людини, форму вини - необережність, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та місцем роботи (ТзОВ «Барком») характеризується виключно позитивно, трудовий колектив ТзОВ «Барком» та Кізлівської сільської Ради Буського району Львівської області просить передати його на поруки, обвинувачений навчається у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького, відсутність претензій зі сторони потерпілої, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, відшкодування шкоди, завданої злочином, та наявність обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вказаних обставин, суд прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 рік.

Саме в сукупності всіх встановлених обставин, а також того, що обвинувачений є особою молодого віку, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування основного покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення судом обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням і вважає їх необґрунтованими, адже обвинувачений визнав вину у вчиненому з самого початку, щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував заподіяну злочином шкоду.

Окрім цього, згідно з наданим головою Кізлівської сільської ради листом, ОСОБА_7 зареєстрований та проживає в селі Кізлів Буського району Львівської області разом з його бабцею ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку та потребує постійного його догляду.

На час розгляду апеляційної скарги потерпілою ОСОБА_9 подано заяву до апеляційного суду, в якій остання просить не задовольняти апеляційні вимоги прокурора, оскільки обвинувачений відшкодував заподіяну злочином шкоду, такий вибачився за вчинене, і на її думку, призначене покарання є достатнім та співрозмірним особі-обвинуваченого, а тому просить не призначати ОСОБА_7 покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі.

За таких обставин, саме з врахуванням позиції потерпілої ОСОБА_9 , яка не бажає застосування до ОСОБА_7 реального позбавлення волі, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, про що зазначається в апеляційній скарзі прокурора.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та відшкодування шкоди завданої злочином, а така обставина як навчання обвинуваченого у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького та наявність клопотання трудового колективу ТзОВ «Барком» та Кізлівської сільської Ради Буського району Львівської області про передачу його на поруки зазначені судом як обставини, що характеризують особу-винного при обранні покарання, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

30 листопада 2017 року на адресу апеляційну суду надійшло клопотання трудового колективу депутатів Кізлівської сільської ради щодо закриття кримінального провадження з передачею ОСОБА_7 на поруки трудового колективу.

Відповідно до ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялась, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а отже в даному випадку застосування ст.47 КК України є неможливим, тому клопотання трудового колективу депутатів Кізлівської сільської ради про передачу ОСОБА_7 на поруки не підлягає до задоволення.

Щодо тверджень прокурора про порушення судом вимог кримінального процесуального закону в частині розгляду клопотання про передачу обвинуваченого на поруки, то такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.288 КПК України у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

З огляду на те, що клопотання трудових колективів ТзОВ «Барком» та Кізлівської сільської Ради Буського району Львівської області надійшли до суду після направлення обвинувального акта до нього, суд, встановивши обставини, що виключають можливість застосування ст.47 КК України, обґрунтовано продовжив судове провадження, а вказані клопотання врахував як обставини, що характеризують особу-обвинуваченого, при призначенні покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

вирок Буського районного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4