АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/726/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №643/726/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючий, не одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України: протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 в інтересах держави в особі Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради, про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради витрати на лікування потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 6238,05грн. (шість тисяч двісті тридцять вісім гривень 05 копійок).

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку 07.07.2017 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 знаходились у приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 та спілкувалися.

Під час спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник конфлікт з приводу невиконання ОСОБА_11 дій по повернення боргу ОСОБА_7 , під час якого у ОСОБА_7 на цьому ґрунті виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Далі, у цей же день, у період часу з 18-00 год. до 21.30 год. ОСОБА_7 , діючи ситуативно та протиправно, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 на ґрунті виниклого конфлікту, з особистого неприязного ставлення, маючи можливість передбачити настання суспільно небезпечних наслідків та маючи бажання чинити саме таким чином, взяв у ліву руку молоток та поклав на голову ОСОБА_11 книжку, після чого завдав близько 10 ударів молотком по голові потерпілого ОСОБА_11 через вказану книжку, а також завдав декілька ударів молотком по правій руці ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому згідно висновку експерта №768-А/17 від 14.07.2017 р. наступні тілесні ушкодження:

- важку черепно-мозкову травму: забій головного мозку, епідуральний крововилив лівої тім`яно-скроневої області, субдуральний крововилив на рівні лівої чолової долі, лінійний перелом склепіння черепу в області лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом на основу черепу у зоні середньої черепної ямки, підшкірна гематома тім`яно-чолово-скроневої області зліва, що за ступенем тяжкості є тяжким тілесним ушкодженням по критерію небезпеки для життя;

- закриті переломи основної фаланги 3-го пальця правої кисті та 5-ої п`ясної кісті правої кісті - це ушкодження середнього ступеня важкості по критерію тривалості розладу здоров`я, що за ступенем тяжкості - це ушкодження середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Після цього, в цей же день, приблизно о 21-30 год. скориставшись тим, що ОСОБА_7 відволікся, ОСОБА_11 покинув вищевказане приміщення та у подальшому бригадою невідкладної медичної допомоги був доставлений до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де йому надано медичну допомогу.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.

Зазначає, що судом, не враховано, що ОСОБА_7 збитки завдані злочином не відшкодував, а обставини вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу обвинуваченого не давали підстав призначення йому мінімального покарання передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України та подальшого звільнення від відбування покарання.

Крім того, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його наслідки свідчать про жорстокість та агресивність ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що судом першої інстанціїї не враховано, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності та реально відбував покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, вини та кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не заперечуються.

Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, або дослідження нових доказів від учасників процесу не надходило.

З урахуванням зазначеного, відповідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 121 КК України.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд дав належну правову оцінку діям ОСОБА_7 та правильно кваліфікував їх за ч.1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та застосуванні ст.75 КК України, суд послався на обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання і дані що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Відтак, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, прийнято без належного обґрунтування можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не розмежовано підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстав для звільнення від його відбування (враховано однакові обставини й данні про особу обвинуваченого).

Крім того, не зазначено, що саме свідчить про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Отже вказані районним судом підстави для застосування щодо обвинуваченого вимог ст.75 КК України, з врахуванням тяжкості злочину, та даних про особу обвинуваченого, навіть за умови щирого каяття останнього, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.

Відтак, вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим і таким що підлягає скасуванню в цій частині та ухваленням на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, свого вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів, керуючись вимогами ст.65 КК України, враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, спосіб його вчинення, зокрема, кількість нанесених потерпілому ударів та наслідки цих дій, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, проте раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та реально відбував покарання.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому належить призначити покарання в межах санкції, що встановлена ч. 1 ст. 121 КК України, але не більш суворе ніж визначив суд першої інстанціїї.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з починаючи з дня його фактичного затримання для виконання цього вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді