Дата документу Справа № 310/7367/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/360/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/7367/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004166, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.12.2013 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік;

- 17.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 11.01.2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року, згідно ч. 4 ст. 70 КК України приєднано вироки від 17.06.2014 року та 11.01.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 19.05.2014 року до 01.03.2016 року. Звільнено 29.03.2016 року по відбуттю строку покарання;

- 22.12.2016 року вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и л а:
вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 3 місяців арешту;

- за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді 1 місяця арешту.

Згідно зі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання призначеного за сукупністю злочинів, зараховано частково відбуте покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.12.2016 року за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 10.09.2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили. Вирок в цій частині підлягає негайному виконанню.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання ОСОБА_7 зараховано час попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 10.09.2016 року до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 2201 гривня.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 26.08.2016 року приблизно в 14 годин обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 та проходячи біля незачиненої вхідної двері кімнати для відпочиваючих, побачив належну потерпілому ОСОБА_8 барсетку, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення майна, що знаходилось в ній. Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незачинені двері проник до кімнати для відпочиваючих, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де таємно викрав належне потерпілому майно, а саме: грошові кошти на суму 1000 гривень, мобільний телефон фірми «Samsung Grand Prime G 531 H» вартістю 3000 гривень, з картою пам`яті об`ємом 16 Гб вартістю 200 гривень, з двома сім-картами мобільного оператору «Київстар», які майнової цінності для потерпілого не становлять, на рахунку яких знаходились грошові кошти на загальну суму 40 гривень.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 4240 гривень.

Крім того, 26.08.2016 року приблизно в 14 годин обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , та проходячи біля незачиненої вхідної двері кімнати для відпочиваючих, побачив належну потерпілому ОСОБА_8 барсетку, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення майна, що знаходилось в ній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , пройшов до кімнати для відпочиваючих, розташованої на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де оглядаючи вміст належної ОСОБА_8 барсетки, обвинувачений ОСОБА_7 виявив паспорт громадянина України, виданий на ім`я потерпілого, після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаним важливим особистим документом.

Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, керуючись мотивом задоволення особистих інтересів, шляхом крадіжки, незаконно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 08.10.1998 року Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області, на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також іншим важливим особистим документом, а саме довідкою про присвоєння індентифікаційного номера НОМЕР_2 , виданою на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходилась всередині паспорта громадянина України, виданого на ім`я потерпілого ОСОБА_8 .

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину разом з вказаними важливими особистими документами.

26.08.2016 року у вечірній час, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , у обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел на підроблення паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_8 , який є офіційним документом, що знаходився у нього при собі, з метою його подальшого використання.

З цією метою, обвинувачений ОСОБА_7 діючи умисно, відірвав фотокартки із зображенням власника вказаного паспорта зі сторінки № НОМЕР_3 та сторінки №3, та переклеїв замість них фотокартки з власним зображенням, тим самим змінив первинний зміст паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.10.1998 року Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області, на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто умисно підробив офіційний документ, який видається відповідною установою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду та пом`якшити йому покарання, оскільки вважає вирок суворим, несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого. Вважає, що суд не взяв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки, що потягло невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Судом не в повному обсязі прийняті до уваги всі пом`якшуючі обставини кримінального провадження. Під час судових засідань йому не надавали доступ до матеріалів кримінальної справи та позбавили його можливості робити копії матеріалів, робити відповідні письмові заяви по справі для здійснення ефективного захисту його інтересів в суді.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло; за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом; за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення документа, який видається підприємством, установою, організацією, з метою використання його підроблювачем.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які обвинуваченим у апеляційній скарзі не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості і тяжких злочинів. Судом також враховано сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченого.

В якості обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , суд зазначив його активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, а обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Також, судом враховані відомості, що характеризують особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку в психоневрологічній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, його відношення до скоєного, послідуючу поведінку обвинуваченого, характер і ступінь суспільної небезпеки, наслідки та спосіб вчинення злочину.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, на думку колегії суддів, не знижують ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів.

Підстав вважати надто суворим, призначене обвинуваченому покарання, колегія суддів не знаходить. За більш тяжке кримінальне правопорушення покарання судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Обставини, на які послався обвинувачений в апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, не можуть бути застосовані для зменшення призначеного покарання і застосування положень ст. 69 КК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст. 65 КК України.

Остаточне покарання призначено судом фактично в мінімальних межах, з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотриманням судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого про порушення права на захист шляхом відмови в задоволенні клопотань про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження свого підтвердження не знайшли і спростовуються відомостями, наявними в матеріалах провадження. Так, судом надавалася ОСОБА_7 можливість ознайомлення з матеріалами справи, однак останній, зловживаючи наданим йому правом, в деяких випадках відмовлявся від реалізації такого права, а в деяких умисно затягував ознайомлення, внаслідок чого суд приймав рішення про встановлення графіку ознайомлення з матеріалами провадження.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4