АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/530/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала

Іменем України

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002590 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 07.11.2017 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; 04.08.2016 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1(один) місяць з іспитовим строком 3 (три) роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року, й остаточно ОСОБА_6 визначено покарання виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

Заставу у розмірі 16 000 гривень повернуто заставодавцю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 14.09.2017 року, зараховано ОСОБА_6 у строк покарання, час тримання під вартою з 18 березня по 24 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, 18 березня 2017 року приблизно о 16-ій годині ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні гіпермаркету «Епіцентр», що по вул. Полярній, 20-Д м. Києва, діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався таємно викрасти належний ТОВ «Епіцентр-К» товар, а саме рюкзак марки «Freestyle», вартістю 791 грн. 65 коп. Після цього ОСОБА_6 , бажаючи довести свій умисел на повторне, таємне викрадення майна до кінця, одягнув викрадений рюкзак на плечі та, пройшовши лінію кас, намагався зникнути з місця вчинення злочину, однак свій умисел на повторне, таємне викрадення майна не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками служби охорони магазину при виході з приміщення.
У разі доведення свого умислу до кінця ОСОБА_6 міг спричинити ТОВ «Епіцентр-К», матеріальний збиток на суму 791 грн. 65 коп.

В поданій на вказаний вирок суду апеляційні скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити ОСОБА_6 покарання на таке, що не пов`язане з позбавленням волі.
За доводами захисника вирок суду першої інстанції в частині покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування свої вимог адвокат ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги наступні обставини: обвинувачений не збагатився за рахунок вчиненої крадіжки; сума крадіжки складає 791 грн. 65 коп., тобто сума не є суттєвою та майже граничить з розміром суми за кваліфікацією крадіжки в рамках кодексу України про адміністративні правопорушення; обставиною, що пом`якшує покарання визнано щире каяття, в той час як є інші обставини, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину.
Апелянт стверджує, що відповідно до статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим, зокрема через суворість.
Адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що вчинення крадіжки, предметом якої є рюкзак, вартістю 791 грн., 65 коп. та призначене покарання є неспіврозмірними, та саме покарання явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, зважаючи на ставлення правопорушника до скоєного, його розкаяння та визнання себе винним повністю.
Апелянт стверджує, що перевиховання обвинуваченого є цілком можливим без ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений не є соціально небезпечним, зробив всі висновки по відношенню до скоєного і дуже сильно розкаявся за вчинене.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи при цьому на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувалися, і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Що стосується покарання, справедливість якого оскаржена захисником, то колегія суддів вважає, що призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких: 1) суд призначає покарання в межах санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Саме через загальні засади призначення покарання, реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, дотримався вищезазначених норм, і з зазначенням цього у вироку, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, котрий у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину.

Крім того, суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 67 КК України, не встановив.

З врахуванням всіх наведених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі. При цьому з врахуванням наявної обставини, що пом`якшує покарання та враховуючи конкретні обставини провадження, суд першої інстанції обґрунтовано визначив строк позбавлення волі, що наближений до мінімальних меж санкції названого Закону про кримінальну відповідальність.

Остаточне покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю вироків, а саме з врахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року, яким він був засуджений до 4 років 1 місяця позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком в 3 роки.

Так, у відповідності до вимог ст.ст. 78, 71 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Частини 1 та 4 статті 71 КК України вказують, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2013 року № 7 ( із змінами) « Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що виходячи зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дотримався вказаних норм закону, і призначив остаточне покарання, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного оскаржуваним вироком частини невідбутого покарання за попереднім вироком, та остаточно призначив покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання на думку колегії суддів є справедливим, адже буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину.

Враховуючи викладене, законних підстав для зміни вироку та застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, як про те ставив питання в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4