Справа № 357/6590/16-к
1-кп/357/519/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.09.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №1 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця смт. Ружин, з вищою технічною освітою, одруженого, працюючого черговим менеджером в ТОВ «Сенсофія», зареєстрованого АДРЕСА_1 , інвалід 3 групи, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 раніше не судимого, запобіжний захід не застосовувався,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
19 листопада 2015 року приблизно о 15 годині 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу приміщення сараю, розташованого неподалік будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив з ОСОБА_4 сварку в ході якої ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень умисно, взявши із землі дерев`яну дошку, наніс нею один удар в область лівого виска потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця лівої скроневої ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнав. Щодо обставин вчинення злочину дав суду показання, що 19.11.2015 року приблизно о 15 год. він пішов до свого сараю поратись і побачив, що на його курей напали собаки, що належать батькові потерпілого. Коли обвинувачений ішов по воду то проходячи повз сарай потерпілого зробив зауваження, щоб той належним чином утримував собак, на що потерпілий нецензурно вилаяв його. Після того як обвинувачений набравши воду повертався до сараю то потерпілий чекав його біля свого сараю і пішов за обвинуваченим та зайшовши до його сараю вдарив у спину від чого обвинувачений впав і отримав травму спини. Потерпілий стояв над ним і кричав, у зв`язку з чим обвинувачений подумавши, що той буде нападати кинув у його сторону дерев`яний обрубок. Чи попав по чомусь палицею не бачив, щоб потерпілий тримався за щось також не бачив. Коли обвинувачений став підійматись то потерпілий вийшов, де на вулиці до нього підійшов брат і забрав потерпілого. Умисно ударів потерпілому не наносив. Думає, що потерпілий міг ударитись головою об одвірок. Цивільний позов потерпілого не визнає, оскільки вважає, що також є потерпілим від протиправних дій ОСОБА_4 , від удару якого отримав травму спини

Незважаючи на невизнання вини вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена наданими прокурором доказами у їх сукупності: показаннями потерпілого, свідків досліджених судом, документами - протоколами слідчих дій та процесуальними рішеннями з додатками; висновками судових експертиз.

Допитаний судом потерпілий ОСОБА_4 дав показання, що 19.11.2015 року приблизно о 15 год. він, його брат ОСОБА_7 та двоюрідний брат ОСОБА_8 перебували у сарайному приміщенні та порались по господарству. ОСОБА_9 , який був біля входу покликав його і сказав, що питає якийсь чоловік. ОСОБА_4 вийшов і побачив ОСОБА_5 , який повідомив, що ніби то його собаки нападають на курей і попросив їх забрати. На це він відповів, що то не його собаки і ОСОБА_5 почав нецензурно лаяти ОСОБА_4 та його батьків. Між ним відбулася короткотривала нецензурна лайка після чого ОСОБА_5 пішов по воду. Потерпілий почув як обвинувачений емоційно розповідав про конфлікт ОСОБА_10 , на що він вийшов і зробив зауваження ОСОБА_5 , щоб той не розповідав неправду. Коли ОСОБА_5 , повертався з відрами з водою то знову зупинився біля їх сараю і запропонував піти показати де бігають собаки, Потерпілий пішов з ОСОБА_5 , до його сараю, який розташований приблизно на відстані 10-15 м від його сараю і, зайшов за ним на територію перед сараєм. Після чого той став кричати, щоб потерпілий вийшов з території та піднявши дошку довжиною приблизно 1 м, яка лежала на землі наніс нею удар в ліву частину голови в скроневу ділянку. Момент удару він не бачив так як відвернув голову жестом показуючи територію. Прийшовши до тями, побачив, що брат ОСОБА_7 кричав до ОСОБА_5 зі словами: «Що Ви наробили?». Цивільний позов підтримав у повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Допитаний судом свідок ОСОБА_11 дав показання, що є рідним братом потерпілого та підтвердив показання потерпілого, що коли вони з двоюрідним братом ОСОБА_12 19.11.2015 року приблизно о 15 годині порались у сараї по господарству, до них підійшов ОСОБА_5 , який ішов по воду та розпочав сварку з приводу того, що нібито їх собаки нападають на його птицю. Коли ОСОБА_5 повертався з водою то продовжив сварку, а через деякий час прийшов та покликав потерпілого щоб показати собак. Брат пішов до ОСОБА_5 . Почувши звідти лайку свідок пішов до сараю ОСОБА_5 та коли підходив то побачив, що потерпілий з обвинуваченим стояли на відстані 1-2 м один від одного. ОСОБА_5 у праві руці тримав дошку довжиною приблизно 0,8 - 1 м шириною до 10 см. Бачив як ОСОБА_5 замахувався та наносив удар дошкою. Коли свідок підійшов до них ОСОБА_5 тримав брата зверху поверх рук біля шиї. Свідок схопив ОСОБА_5 за передпліччя та відідрав від потерпілого і ОСОБА_5 впав на спину.

Допитаний судом свідок ОСОБА_9 двоюрідний брат потерпілого дав показання, які вцілому узгоджуються з показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 та зазначив, що 19.11.2015 року перебував у гостях у братів ОСОБА_13 . Вдень вони з ОСОБА_4 випили пляшку вина та пішли до сараю давати їсти свиням. Коли вони порались до них підійшов ОСОБА_5 , який розпочав сварку з приводу того, що нібито собаки ОСОБА_13 нападають на його птахів. Сварився з ОСОБА_5 ОСОБА_4 , який у подальшому пішов до сараю ОСОБА_5 , щоб той показав собак. Через деякий час ОСОБА_7 пішов забирати брата, а ще через декілька секунд свідок також пішов до сараю ОСОБА_5 . Коли він ішов за братами то побачив, як ОСОБА_7 відштовхував від ОСОБА_14 і той упав на сідниці, коли він падав то свідок бачив у руці у ОСОБА_5 шматок дошки. На питання ОСОБА_15 «що він зробив?» ОСОБА_5 сказав, що не знає як це вийшло. У ОСОБА_4 він побачив на лівій частині голови червоний слід між скронею і вухом від удару дошкою. Вони забрали ОСОБА_13 , який жалівся на біль в голові. Вони подзвонили батькам ОСОБА_4 , а в подальшому приблизно о 18-19 годині викликали швидку медичну допомогу, яка забрала ОСОБА_4 до лікарні, звідки він повернувся через півтори години. Підтвердив, що дійсно біля сараїв бігав собака коричневого кольору, яка була вдвічі більшою від собаки батька ОСОБА_4 та була іншого кольору.

- заявою ОСОБА_4 від 19.11.2015 року з якої видно, що він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_5 , який 19.11.2015 року приблизно о 16 год. вчинив сварку та бійку в ході якої на наніс тілесні ушкодження.

-висновком експерта № 480/д від 29.12 .2015 року, відповідно до якого при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_4 знайдені наступні ушкодження: струс головного мозку, синець лівої скроневої ділянки. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, можливо у строк, вказаний у постанові. Струс головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синець лівої скроневої ділянки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень;

-висновком експерта №481/д від 29.12.2015 року, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень не виключають можливості того, що вони могли виникнути за обставин, на які вказує потерпілий ОСОБА_4 у протоколі допиту потерпілого від 3 грудня 2015 року та у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю від 3 грудня 2015 року;

-висновком судово-психологічного експерта №211 від 21.03.2016 року, відповідно до якого процес пояснень, наданих ОСОБА_4 під час одночасного допиту з ОСОБА_5 із застосуванням відеозапису має наступні індивідуально-психологічні особливості: увага активна протягом всієї процедури допиту та слідчого експерименту. Емоційний фон загалом рівний, настрій суттєво непригнічений. Зорового контакту не уникає. Свої показання, які давав як потерпілий підтверджує. Наявна цілеспрямованість до співпраці.

Комунікативна діяльність характеризується психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про відсутність у нього на той період внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин подій, про які він повідомляє. Вказані особливості є психологічною підставою, що дозволяє визнати поведінку ОСОБА_4 як самостійну. Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційного, жестово-знакового) під час комунікативного процесу не визначено. Усі питання, які були поставлені ОСОБА_4 мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова допиту давала можливість ОСОБА_4 відповідати у вільному темпі і довільній формі. Під час одночасного допиту із застосуванням відеозапису ознак фантазування у ОСОБА_4 не визначено.

-висновком судово-психологічного експерта №210 від 30.05.2016 року, відповідно до якого процес пояснень, наданих ОСОБА_5 під час одночасного допиту з потерпілим ОСОБА_4 із застосуванням відеозапису має наступні індивідуально-психологічні особливості: увага загалом активна протягом всієї процедури допиту. Періодично уникає зорового контакту. Відповіді періодично ухильні. Наявна цілеспрямованість до співпраці.

Комунікативна діяльність ОСОБА_5 характеризується недостатньою психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про наявність у нього під час одночасного допиту внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин подій, про які він повідомляє. Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційного, жестово-знакового) під час комунікативного процесу не визначено. Усі запитання, які були поставлені ОСОБА_5 мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова допиту давала можливість ОСОБА_5 відповідати у вільному темпі і довільній формі. Під час одночасного допиту із застосуванням відеозапису ознак фантазування у ОСОБА_5 не визначено.

- протоколом слідчого експерименту від 03.12.2015 року з доданою ілюстративною таблицею, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 показав характер та механізм нанесення йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, зокрема зі його показань удар дошкою було нанесено правою рукою в ліву сторону голови в ділянку між скронею та лівим вухом;

За результатами дослідження наданих стороною обвинувачення доказів у інших учасників судового провадження не виникло зауважень щодо їх належності та допустимості. Суд, оцінюючи надані докази з точки зору їх належності та допустимості не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Суд вважає доведеною ту обставину, що обвинувачений наніс потерпілому один удар дерев`яною дошкою, яку тримав правою рукою у ліву частину голови. На вказаній обставині категорично настоює потерпілий та свідки, показання яких повністю узгоджуються з висновками вищенаведених судово-медичних експертиз.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 , що потерпілий ударив його у спину і він, послизнувшись, упав на корито, а підіймаючись, підібрав палицю, яку кинув у сторону потерпілого. Описаний механізм заподіяння тілесного ушкодження повністю спростовується вищенаведеними доказами. При цьому суд враховує, що потерпілий є молодою, здоровою, розвиненою людиною, під час конфлікту перебував у стані легкого ступеню алкогольного сп`яніння (1,2%0), що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №480/д від 29.12.2015 року. З огляду на викладене у суду є підстави для розумних сумнівів, що у разі вчинення активних агресивних дій стосовного обвинуваченого, при сконцентрованій увазі на обвинуваченому, останній зміг би заподіяти потерпілому тілесне ушкодження за описаних ним обставин. Про наявність підстави для сумніву в цій частині свідчить висновок експерта № 481/д від 29.12.2015 року, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень, не виключають можливості того, що вони могли виникнути за обставин на які вказує потерпілий у протоколі допиту потерпілого від 3 грудня 2015 року та у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю від 3 грудня 2015 року.

Також судом враховуються висновки судових психологічних експертиз №210 від 30.05.2016 року та №211 від 21.03.2016 року, з яких видно, що обвинувачений на відміну від потерпілого у своїх показаннях проявляв нещирість надавав періодично ухильні відповіді, що свідчить про намагання обвинуваченого зменшити ступінь своєї вини.

Водночас суд розцінює показання потерпілого щодо механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень як логічні та послідовні, які повністю узгоджують з іншими вищенаведеними доказами.

Підстав сумніватись у правдивості показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , які з потерплим перебувають у родинних стосунках, у суду немає, оскільки про присутність даних свідків на місці події сторона захисту не заперечує, свідки дали логічні та послідовні показання, які крім цього узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Суд критично оцінює як доказ невинуватості наданий стороною захисту висновок експерта №228 від 15.12.2015 року про те, що у ОСОБА_5 знайдені тілесні ушкодження у виді епітелізації на спині, які можуть бути наслідком загоєння садна, заподіяного тупими предметами, можливо у строк та при обставинах вказаних у постанові й обстежуваним, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, отримання яких не виключається внаслідок падіння з висоти власного зросту. Вказаний доказ на думку суду повністю узгоджується з доказами обвинувачення та не спростовує їх. Допитані судом свідки підтверджують факт падіння обвинуваченого на землю від дій свідка ОСОБА_16 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вчинив нетяжкий умисний закінчений злочин, проти здоров`я особи, яке є найвищою в Україні соціальною цінністю, гарантованою ст.ст. 3, 27 Конституції України. Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді фізичної шкоди здоров`ю потерпілого.

Суд також враховує, що вчинення обвинуваченим злочину в певній мірі було обумовлене неправильною поведінкою з боку потерпілого, який, вступивши у розпочатий обвинуваченим конфлікт, замість його конструктивного вирішення, у свою чергу також розпочав сваритись та висловлюватись на адресу обвинуваченого нецензурною лексикою, що підтвердив у своїх показаннях як потерпілий так і обвинувачений.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, веде соціальний спосіб життя має сім`ю, працюючого черговим менеджером в ТОВ «Сенсофія». Суд не бере до уваги характеристику видану в.о. директора Комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута» щодо обвинуваченого оскільки він на вказаному підприємстві не працює, а керівник не є посадовою особою, яка може характеризувати обвинуваченого у побуті. На обліку у лікаря нарколога та психіатра ОСОБА_5 не перебуває, є інвалідом 3 групи. Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений як до вчинення злочину так і після його вчинення веде соціальний спосіб життя з міцними соціальними зв`язками та не є особою схильною до вчинення злочині. Причиною скоєння злочину з огляду на вищевказані обставини є недостатнє уміння обвинуваченого та потерпілого конструктивно вирішувати конфліктні ситуації.

З огляду на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, його ставлення до вчиненого суд не встановив обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України.

Судом також не встановлено обставин, які обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України

За таких обставин суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити найбільш м`який вид покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, а саме штраф.

З огляду на усі вищевказані обставини у їх сукупності, розмір покарання у виді штрафу має бути максимальним, передбаченим санкцією ч. 2 ст.125 КК України.

При вирішенні питання щодо заявленого цивільного позову до ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_4 про відшкодування 4 301 грн. 82 коп. матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень то він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

Цивільним позивачем доведено, що ним було витрачено 4 301 грн. 82 коп. Як доказ понесених витрат цивільний позивач надав суду квитанції фіскальні чеки про придбання ліків у період заподіяння тілесних ушкоджень, що дає можливість зробити висновок, що їх придбання пов`язане з лікуванням заподіяних тілесних ушкоджень. За таких обставин з урахуванням інших наданих суду доказів фіскальних чеків суд вважає доведеним, що цивільному позивачу завдано 4 301 грн. 82 коп. матеріальної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки цивільний позивач у позовній заяві обґрунтував у чому полягає завдана йому моральна шкода та навів обставин, що вказують на її заподіяння. Суд погоджується з доводами потерпілого, що від дій обвинуваченого він пережив певний стрес та душевні страждання. Враховуючи, що неправомірні дії обвинуваченого не є співрозмірними з неправильною поведінкою потерпілого то суд вважає, що завдана потерпілому моральна шкода є еквівалентною 1500 грн., яку слід стягнути з обвинуваченого.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 127, 369 - 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.125 КК України у виді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) грн.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 301 (чотири тисячі триста одну) грн. 82 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 5 801 (п`ясть тисяч вісімсот одну) грн. 82 коп.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 не застосовувати.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Суддя ОСОБА_1