Дата документу Справа № 333/1060/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/1060/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/206/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добрівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор (№10)»,
ВСТАНОВИЛА:
потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 20 000 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції щодо останнього змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є раніше судимим за аналогічні злочини, судимість за які у встановленому порядку не знята і не погашена, матеріальну шкоду їй не компенсував, що свідчить про те, що він не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні. Також вказує на невірне врахування судом в якості обставин, що пом`якшують покарання, те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, при тому, що свою вину він визнав лише під час останнього судового засідання з метою отримання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 03 серпня 2015 року приблизно о 02-00 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що їх дії залишаються ніким не поміченими, шляхом демонтажу з автомобіля «Peugeot» 308, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , таємно викрали 4 легкосплавні титанові диски фірми «Peugeot», радіусом 16 дюймів, вартістю 3000 грн кожен, у зборі з літніми шинами «Continental», розмірами 205/55 мм, вартістю 2000 грн кожен, загальною вартістю 20 000 грн. Після цього, ОСОБА_6 та невстановлена особа покинули місце вчиненого злочину разом з викраденим майном, яким в подальшому, з метою особистого збагачення, розпорядились на власний розсуд.

Крім того, 17 березня 2016 року, приблизно о 06 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який засуджений за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_4 , скориставшись тим, що їх дії залишаються ніким не поміченими, проникли до салону автомобіля ЗАЗ-110240, д/н НОМЕР_2 , двері якого ОСОБА_9 відчинив за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя ключа. Перебуваючи у салоні зазначеного автомобіля, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , таємно викрали майно, яке перебувало в автомобілі, та яке належало потерпілому ОСОБА_10 . Після цього вони покинули місце вчиненого злочину разом з викраденим майном, яким в подальшому, з метою особистого збагачення, розпорядились на власний розсуд. Протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 спричинено майнову шкоду на загальну суму 800 грн.

Заслухавши доповідь судді; потерпілу ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; прокурора, який вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, проте, свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом визнано обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами потерпілої, викладеними в апеляційній скарзі, і вважає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання, не вмотивував належним чином свої висновки, та не навів переконливого обґрунтування для такого звільнення, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за аналогічні кримінальні правопорушення, завдану шкоду потерпілій ОСОБА_8 не відшкодував.

Проте, відповідно до вимог ст.404 КПК України, здійснюючи апеляційний розгляд в межах апеляційної скарги потерпілої, в якій остання не ставить питання про ухвалення нового вироку, суд апеляційної інстанції не може виправити вказані недоліки.

За таких обставин, вищевказана апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.408 КПК України, зміна вироку суду допускається лише у випадку, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4