Номер провадження: 11-кп/785/937/17
Номер справи місцевого суду: 517/846/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.11.1994 року Жовтневим райсудом м. Одеси за ст. 229-6 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 30.05.1997 року Приморським райсудом м. Одеси за ст. 17, 140 ч. 2, 43 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 30.05.1997 року Приморським райсудом м. Одеси за ст. 17, 140 ч. 2 до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 28.05.2001 року Іллічівським райсудом міста Одеси за ст. 17, 94 ч. 2, 187 ч. 2, 42 КК України до 12 років позбавлення волі;

- 22.04.2003 року Вінницьким райсудом Вінницької області за ст. 391, 71 до 10 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 22.06.2013 року,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Арцизі Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 21.12.1999 року Арцизьким районним судом Одеської області за ст. 140 ч. 2, 81 ч. 3, 44, 42 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 4.09.2000 року Арцизьким районним судом Одеської області за ст. 140 ч. 2, 140 ч. 3, 142 ч. 2, 42 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 23.05.2003 року Песчанським районним судом Вінницької області за ст. 391, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 25.11.2008 року Арцизьким районним судом Одеської області за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 12.09.2013 року умовно-достроково на не відбуту частину покарання на строк 1 рік 2 місяця і 21 день

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 353 КК України,

встановив:
Вироком суду 1-ї інстанції обвинувачені визнані винуватими у вчиненні зазначених злочинів, з призначенням покарання:
- ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України і призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 11.05.2015 року по 26.05.2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і призначене покарання визнано відбутим.

Запобіжний захід залишено у вигляді особистого зобов`язання.

- ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 353 КК України і призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 186 КК України - шість років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 187 КК України - дев`ять років позбавлення волі із конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 353 КК України - шість місяців арешту;

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено десять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обчислено з 11.05.2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11.05.2015 року по день набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід залишено у вигляді тримання під вартою.

- ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 365 КК України і призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 186 КК України п`ять років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 365 КК України чотири роки і шість місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки;

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.

Строк відбуття покарання обчислено з моменту затримання обвинуваченого, а саме з 11.05.2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11.05.2015 року по день набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено долю речових доказів:

- каблучка з металу жовтого кольору з прозорим каменем, сережка з металу жовтого кольору з прозорим каменем, ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 20 см., ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 60 см, грошові кошти у розмірі 22505 грн., електрошокер, мобільний телефон «Samsung GT E1202», - повернуті потерпілій ОСОБА_14 ;

- службове посвідчення НОМЕР_1 на ім`я старшого сержанта міліції ОСОБА_15 від 19.07.2013 року ГУ МВС України в Одеській області, картка-замісник №3/25 на ім`я ОСОБА_15 , посвідчення № НОМЕР_2 направлено до ГУ НП в Одеській області;

- посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , флеш-карту чорного кольору, різні ключі для ремонту автомобіля, кросівок темно-синього кольору, чорні туфлі замшеві, грошові кошти купюрами по 100 грн. - 8 купюр, по 50 грн. - 1 купюра, по 10 грн. - 2 купюри, по 5 грн. - 1 купюра, по 1 грн. - 1 купюра повернуто ОСОБА_7 ;

- полімерний шланг, ремінь для штанів темно-коричневого кольору, ремінь для штанів світло-коричневого кольору, відрізок скатертини білого кольору з коричневою стрічкою, рушник жовтого кольору з шитими візерунками, фомку металеву чорного кольору, пластикові затяжки у кількості 2 шт., формену кепку працівника міліції чорного кольору, формену куртку працівника міліції чорного кольору, формені штани працівника міліції чорного кольору з паском темно-коричневого кольору, ніж з ручкою чорного кольору з написом «Bergner», пістолет «Super-P 35» 35 калібру з порожнім магазином, 71 патрон до пістолету 35 калібру вирішено знищити;

- сумку чорного кольору з п`ятьма кишенями, аркуш паперу з рукописними записами, кобура від пістолета чорного кольору повернуті ОСОБА_8 .

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 14.05.2015 року скасований.

Судові витрати на залучення судового експерта у розмірі 920 грн. 70 коп. стягнуто з обвинувачених на користь держави у солідарному порядку, тобто по 306 грн. 90 коп. з кожного обвинуваченого.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, обвинувачені визнані винуватими у вчиненні злочинів за наступних обставин.
У травні 2015 року у ОСОБА_9 виник умисел на незаконне заволодіння майном громадян, проживаючих за адресою: АДРЕСА_4 .

З метою вчинення злочину, 10.05.2015 року, знаходячись у м. Одесі, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_16 з проханням відвезти його до смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, але про свої наміри ОСОБА_7 не повідомив. Мотивуючі поїздку необхідністю забрати борг у одного з мешканців села, він попросив ОСОБА_16 взяти з собою ще одну людину для підтримки. Не будучи обізнаним про злочинний намір ОСОБА_9 , ОСОБА_17 погодився на це, зателефонував ОСОБА_18 і попросив його поїхати разом, щоб бути присутніми при поверненні боргу його знайомому, на що ОСОБА_8 погодився.

11.05.2015 року, близько 01 години, на автомобілі «Міцубісі Галант», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_19 , під керуванням ОСОБА_16 , вони разом поїхали в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, куди приїхали близько 02 год. і вирішили заночувати до ранку в автомобілі.

Близько 05 год. 30 хв., ОСОБА_9 , реалізуючі свій злочинний намір, спрямований на пограбування мешканців будинку АДРЕСА_4 , за попередньою змовою зі ОСОБА_8 на вчинення відкритого заволодіння чужим майном, вийшли з автомобілю і направилися до вказаного будинку, а ОСОБА_17 залишився чекати в автомобілі.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на виконання заздалегідь розробленого плану вчинення злочину, близько 06 год. 30 хв., зайшли на подвір`я будинку АДРЕСА_4 , який належить і у якому мешкав ОСОБА_20 , а також його колишня дружина ОСОБА_14 .

Після того як ОСОБА_14 побачила ОСОБА_9 і ОСОБА_15 , який був одягнутий у формений одяг працівника міліції, вона вийшла до них на подвір`я. Реалізуючі свій злочинний намір, ОСОБА_9 , з метою безперешкодного проникнення у будинок, представився працівником міліції та попросив дозволити увійти до приміщення будинку, обґрунтувавши свій візит необхідністю проведення перевірки за фактом бійки, яка начебто мала місце в ніч на 11.05.2015 року на території смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області.

Увійшовши в будинок, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою надання справжності проведення перевірки за фактом бійки, почали розпитувати мешканців будинку про обставини вчинення уявного правопорушення.

ОСОБА_21 , будучи працівником міліції, перевищуючи свої службові повноваження, завідомо знаючи, що фактично будь-якої бійки у смт. Затишшя в ніч на 11.05.2015 року не було, а також те, що проведення перевірки не входить до його функціональних обов`язків, передбачених функціональними обов`язками інспектора спеціальної роти груп затримання батальйону міліції охорони №2 УДСО при ГУ МВС України в Одеській області, почав розпитувати ОСОБА_14 та ОСОБА_20 про обставини зазначеної бійки. При цьому ОСОБА_21 для надання видимості законності своїх дій, записував анкетні дані потерпілих та їх сусідів у блокнот, а ОСОБА_9 ставив питання ОСОБА_20 та ОСОБА_14 , з метою переконання останніх у тому, що вони здійснюють свої обов`язки як працівники міліції.

Після цього ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на пограбування ОСОБА_20 і ОСОБА_14 , одягли рукавички, після чого у різкій формі почали вимагати від потерпілих віддати їм гроші.

Для досягнення мети, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_9 , умисно перевищуючи свою службові повноваження, зв`язав ременями та ганчірками, які знайшов у будинку, руки та ноги ОСОБА_14 і ОСОБА_20 , позбавивши їх можливості рухатись та викликати допомогу, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почали шукати у будинку коштовності.

Під час огляду приміщень будинку, ОСОБА_9 і ОСОБА_21 знайшли грошові кошти у національній валюті України у сумі 10000 грн., а у ОСОБА_9 , який був незадоволений кількістю знайдених грошей, виник умисел на розбійний напад, направлений на заволодіння майном ОСОБА_20 та ОСОБА_14 .

З цією метою, він не повідомляючи ОСОБА_15 про свій злочинний намір, взяв кухонний ніж, та приставивши його до шиї ОСОБА_22 , почав погрожувати їй застосуванням насильства, тобто спричинення тілесних ушкоджень, запитуючи про наявність грошей. Вказані дії ОСОБА_22 сприйняла як такі, що були небезпечні для її життя і здоров`я, а на питання ОСОБА_9 вона відповіла, що нічого не знає про гроші ОСОБА_20 , оскільки сама мешкає у сусідньому будинку.

ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння грошима ОСОБА_22 , які знаходились в її будинку АДРЕСА_4 , близько о 07 год., пройшов до вказаного будинку та у ході огляду приміщень, у жіночій сумці знайшов гроші в сумі 200 грн., після чого повернувся до будинку ОСОБА_20 та разом з ОСОБА_23 продовжив шукати гроші та інші коштовні речі.

Знайшовши у будинку ОСОБА_20 та ОСОБА_14 гроші в сумі 22305 грн., газовий пістолет «WALTHERP» серії № НОМЕР_5 , калібру 9 мм. вартістю 2000 грн. та 71 набій до нього, вартістю 9 грн. кожний, загальною вартістю 639 грн., ювелірні вироби у вигляді ланцюга, браслету, каблучки та сережку, на загальну суму 2500 грн., мобільний телефон «Самсунг» модель Е 1202, вартістю 150 грн., ОСОБА_9 і ОСОБА_21 забрали їх з місця вчинення кримінального правопорушення.

Після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_21 сіли у автомобіль «Мітцубісі Галант», вони повідомили ОСОБА_24 , що борг у мешканців будинку вони не забирали, а фактично скоїли їх пограбування, у ході якого вилучили гроші та особисті речі.

У свою чергу, у ОСОБА_16 , якому стало відомо про скоєння ОСОБА_9 та ОСОБА_23 тяжкого злочину, виник умисел на укриття скоєного ними тяжкого злочину, тому він, з метою укриття злочину, на автомобілі «Мітцубісі Галант» вивіз ОСОБА_9 та ОСОБА_15 з місця вчинення злочину та направився з ними до м. Одеси, проте, під час слідування ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 до м. Одеси, їх було затримано співробітниками правоохоронних органів, а викрадене майно було вилучено.

В апеляційних скаргах:
- заступник прокурора Одеської області ОСОБА_13 зазначив, що вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим з таких підстав:
1) суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність та допустив помилку у кваліфікації дій ОСОБА_9 ;
2) так, фактичні обставини справи свідчать про те, що дії ОСОБА_9 були первісно спрямовані на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у житло, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, але у подальшому, його дії перейшли у застосування насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілої, тому його дії слід було кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України
Посилаючись на такі доводи, прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України, визначивши йому покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України дев`ять років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 353 КК України шість місяців арешту, а на підставі ст. 70 КК України остаточно визначити йому покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.
- обвинувачений ОСОБА_9 зазначив:
1) йому не зрозуміло, як суд першої інстанції кваліфікував його дії по факту викрадення з будинку АДРЕСА_5 200 грн.;
2) він вважає кваліфікацію своїх дій за ч. 3 ст. 186 КК України зайвою через те, що його дії охоплюються ч. 3 ст. 187 КК України;
Посилаючись на приписи ст.ст. 407, 409 КПК України та на зазначені доводи, обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції.
- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_25 у апеляційній скарзі та доповненнях до неї зазначили, що вважають вирок суду першої інстанції необґрунтованим з таких підстав:
1) він направлявся у будинок потерпілих для того, щоб бути присутнім під час повернення боргу, а про те, що відбувається пограбування, дізнався вже в будинку, тому вважає, що у його діях відсутня кваліфікуюча ознака «проникнення у житло»;
2) висновок суду першої інстанції у вироку стосовно наявності попередньої змови між ним та ОСОБА_9 , він вважає безпідставним, а також таким, що базується на припущеннях суду;
3) на порушення положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, судом першої інстанції не наведені у вироку мотиви, з яких не враховані окремі докази, зокрема показання його та ОСОБА_9 , щодо моменту виникнення у нього умислу на вчинення злочину;
4) суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, адже не врахував, що з початку досудового розслідування він давав правдиві свідчення, сприяючі досудовому розслідуванню та щиро каявся, хоча не погоджувався з кваліфікацією своїх дій;
5) призначене йому покарання він вважає надто суворим, адже суд не врахував його щире каяття, першу судимість, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків-інвалідів, тому достатньо було призначення покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах на строк два роки.
Посилаючись на зазначені доводи, обвинувачений просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, а захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції і кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням покарання, на підставі ст.ст. 65, 69-1, 70 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинувачених та захисників, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому ч. 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Так, відповідно до протоколу автоматичного розподулу судової справ між суддями (т.1, а.п.68), журналів судового засідання та з вступної частини вироку випливає, що Малиновський районний суд м. Одеси розглядав кримінальне провадження у складі колегії суддів: головуючий - ОСОБА_1 , судді ОСОБА_26 та ОСОБА_27 ..
Натомість, вирок суду 1-ої інстанці відносно ОСОБА_9 ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , підписаний лише головуючим по справі суддею ОСОБА_1 (т.5 а.п. 96-104)
Зазначену суттєву обставину, в суді апеляційної інстанції, також підтвердили сторони кримінального провадження.
Разом з тим, ч. 2 ст. 415 КПК України, передбачає, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Виходячи з того, що, призначаючи новий розгляд у суді 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів не надає оцінки доводам сторони обвинувачення та сторони захисту, наведеним у апеляційних скаргах. Зазначені доводи неохідно перевірити в ході нового судового розгляду кримінального провадження.
Статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, тому вирішуючи питання запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у зв`язку із скасуванням вироку, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст. 8, 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію "передбачуваності закону" для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції» (п.74).

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 , ОСОБА_8 утримувались під вартою в Одеському слідчому ізоляторі №21. Повернення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 під контроль суду 1-ої інстанції складатиме певний період часу, який потребує правового визначення їх місця перебування.

У згаданому рішенні у справі «Харченко проти України» ще в 2011 р. встановлено порушення ст. 5 Конвенції, коли «тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням» (п.74), а тому подібна обставина у справі щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вимагає судового врегулювання.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

Вирішуючи питання, щодо запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 апеляційний суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не знизились та не відпали, оскільки вони можуть переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб.

Натомість, апеляційний суд вважає за необхідним запобіжний захід у виді, особистого зобов`язання , обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначення нового розгляду у суді 1-ої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з доповненнями захисника ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року, - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 353 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжити на два місяці, а саме до 15.12.2017 року включно.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4