Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-КП/758/18/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2018 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 1-КП/758/18/18, справа №758/13672/16-к, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0005209 по обвинуваченню
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах та маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року, зі слів працюючого неофіційно кур`єром, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не отримував, раніше судимого:
- 08 липня 2016 року Печерським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до шести місяців арешту, звільненого 08 липня 2016 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
та
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Куп`янська, Харківської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, неодруженого, дітей не має, зі слів працюючого не офіційно робітником пилорами, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 04 березня 2002 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч.2 ст.185 до двох років позбавлення волі,
- 12 вересня 2003 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі,
- 17 травня 2007 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років двох місяців позбавлення волі,
- 02 березня 2012 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч. 2 ст.186, ст. 395, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі,
- 08 лютого 2016 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.75, ст.76 КК України до одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік, 26 вересня 2016 року іспитовий строк був скасований,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
16 серпня 2016 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_14 , разом з ОСОБА_15 , перебували біля пам`ятника Петру Сагайдачному, розташованого за адресою: місто Київ, Контрактова площа, 4, де помітили потерпілого ОСОБА_9 , якому запропонували спільно вжити алкогольні напої.
Того ж дня, о 02 годині ночі, перебуваючи за адресою: місто Київ, Контрактова площа, 4, під час розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_14 помітив в нагрудній кишені потерпілого ОСОБА_9 гаманець, в якому знаходились грошові кошти. В цей момент у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_14 , діючи з корисливих спонукань, вступив в попередню змову з ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_14 повторно, відкрито викрав з кишені у потерпілого ОСОБА_9 гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 120 грн. та дві банківські картки. При цьому, потерпілий ОСОБА_9 ставив словесну вимогу останньому припинити дії та повернути майно, однак, в цей час ОСОБА_15 , який діяв спільно за попередньою змовою із ОСОБА_14 , ігноруючи вимогу потерпілого, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, схопив ОСОБА_9 за руки, та тим самим обмежив опір останнього, що надало можливість ОСОБА_14 заволодіти майном потерпілого.
Після цього ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 120 грн.
Обвинувачений ОСОБА_14 свою винуватість по пред`явленому обвинуваченню не визнав та дав показання про те, що в ніч з 15 на 16 серпня 2016 року він знаходився в парку біля магазину «Сільпо», розташованого на Контрактовій площі у місті Києві. До нього підішли двоє незнайомих йому раніше чоловіків, просили зателефонувати, щоб викликати таксі людині, вказавши на потерпілого, що сидів на лавці. Він дав телефон, розмовляв з ними, а потім пішов до магазину за пивом. Повернувшись, побачив лише одного потерпілого, який спав. Він намагався з`ясувати у останнього місце знаходження чоловіків, які забрали його телефон, однак потерпілий повідомив, що їх не знає. Він пішов шукати вказаних осіб до підземного переходу станції метро, де він і був затриманий працівниками поліції.
Обвинувачений ОСОБА_14 категорично заперечував вчинення ним пограбування потерпілого, вказуючи, що саме у нього було забрано телефон. Окрім цього, вказав на те, що до вказаний подій з ОСОБА_15 він знайомий не був, вперше його побачив у райвідділі поліції. Вважає, що потерпілий міг його оговорити у вчиненні злочину, так як перебував у розшуку і на нього у зв`язку з цим могли вплинути працівники правоохоронних органів. Також зазначив, що в день інкримінованого йому злочину він був у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому багато обставин не пам`ятає.
Обвинувачений ОСОБА_15 свою винуватість по пред`явленому обвинуваченню не визнав та дав показання про те, що приїхав на Контрактову площу в місті Києві для зустрічі з знайомим. Оскільки грошей на таксі він не мав, а на метро запізнився, вирішив залишитися спати в метро, присівши в його переході. Саме там до нього підійшли працівники поліції, він був затриманий, а в подальшому доставлений до райвідділу. Зранку його обвинуватили в участі в пограбуванні потерпілого, чого він не робив.
Обвинувачений ОСОБА_15 зазначив, що в той вечір алкогольні напої не вживав. Обвинуваченого ОСОБА_14 вперше побачив в переході метро, після того, як його розбудили.
Потерпілий ОСОБА_9 дав суду показання, що дійсно був пограбований. Невідомі у нього забрали гроші, які були в гаманці. Вказаних осіб він впізнав в районному управлінні поліції. Він бачив, як саме ОСОБА_14 витягував у нього гроші. Про викрадення зазначених у обвинувальному акті навушників дав показання, що їх у нього не було, тому їх не було викрадено.
Щодо участі у вчиненні злочину обвинуваченого ОСОБА_15 , то він не підтверджує твердження, викладене у обвинувальному акті, що ОСОБА_15 схопив його за руки, тим самим обмежив опір останнього. Він вказав, що дійсно обвинувачений ОСОБА_15 був присутній, він бачив його позаду себе, однак не бачив, щоб той вчиняв активні дії по заволодінню його майном.
Свідок ОСОБА_16 дав суду показання про те, що в серпні 2016 року у вечірню пору доби він зустрівся зі своїм знайомим на Контрактовій площі. До них підійшов раніше їм не знайомий, а нині потерпілий ОСОБА_9 , який просив викликати таксі, щоб доїхати до магазину «Сільпо». Вони йому показали, що такий магазин знаходиться поруч та провели його до магазину. Він не бачив, щоб ОСОБА_9 був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Далі він перебував у парку на Контрактовій площі в місті Києві. Приблизно о 02 годині ночі почув неподалік сварку, та звернув увагу, що там був ОСОБА_9 і двоє чоловіків. Він також бачив, як одна особа тримала ОСОБА_9 за руки, а друга щось шукала в кишенях ОСОБА_17 . Потерпілий голосно просив його не чіпати, намагався звільнити руки. Потім ці дві особи почали тікати. Він побіг за ними та викликав поліцію. Потерпілий спочатку біг за ним, однак, потім відстав. Буквально через хвилину прибули поліцейські та побігли за обвинуваченими в підземний перехід. Згодом їх затримали. Він побачив цих осіб та одразу впізнав їх як осіб, які тримали та обшукували потерпілого.
Свідок ОСОБА_16 категорично стверджував, що обвинувачені діяли спільно, допомагали один одному у діях по заволодінні майна потерпілого, який чинив опір. Саме нині обвинувачений ОСОБА_15 тримав руки потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_14 забрав гаманець потерпілого. Він це чітко бачив, оскільки місце вчинення злочину дуже добре було освітлене ліхтарями. Працівники поліції знайшли гаманець, однак, він був без грошей, також поруч були картки.
Аналогічні показання свідок ОСОБА_16 дав під час додаткового допиту в судовому засіданні. Він також вказав, що потерпілий звертався до нього за допомогою, посилаючись, що його пограбували. Портмоне у потерпілого він вперше побачив в магазині «Сільпо», куди вони разом заходили, і саме це портмоне в подальшому він бачив як забирали грабіжники у потерпілого. Вказана річ була знайдена поліцейськими після затримання обвинувачених і потерпілий підтвердив, що це його власність.
Свідок ОСОБА_18 дав суду показання про те, що працював вночі, вийшов покурити та побачив, як близько 02 години ночі 16 серпня 2016 року по вулиці біжать двоє осіб, а за ними хлопець, а за хлопцем поліцейські. Всі забігли у підземний перехід. Він бачив лише осіб, які вже бігли, самих подій вчинення злочину не бачив. Також повідомив, що не розгледів прикмет чоловіків, які бігли, так як була ніч.
Свідок ОСОБА_19 дав показання про те, що він, як інспектор патрульної поліції у місті Києві, перебував на чергуванні, коли побачив, як біжать дві особи, а за ними ще хтось біг та кричав, що пограбували. Він також побіг в перехід, добіг до глухого кута і побачив двох осіб, які там зупинились. Перед цим охоронець з переходу вказав йому напрямок руху двох невідомих. Після цього підбігла особа, яка кричала, що ці чоловіки пограбували його друга чи знайомого. Була викликана слідчо-оперативна група. Шукали викрадене. Коли особа провела по маршруту, по якому вони бігли, то знайшли гаманець. В одного громадянина були документи, а інша особа, назвалася зі слів, однак, згодом назвався іншими даними про особу. Він зробив висновок, що вони знайомі, вони також спілкувались між собою. Бачив осіб, які забігали в пішохідний перехід, хоча облич не бачив. Саме дві особи згодом були затримані. Потерпілий підійшов пізніше, у нього були ознаки сп`яніння, однак, вів він себе адекватно. Саме нині обвинувачений ОСОБА_15 змінював своє прізвище. Він категорично наполягає, що охоронець вказав, що в глухий кут забігло двоє, саме двох вони в ньому і виявили. Стверджував, що зникнути з глухого кута ніхто не міг.
Під час додаткового допиту ОСОБА_19 вказав, що під час попереднього допиту давав правдиві показання, також посилався, що на час додаткового допиту 23 листопада 2017 року багато деталей події вже не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_20 дала показання про те, що як працівник патрульної поліції вона з іншими поліцейськими оформляла протокол ДТП в районі Контрактової площі. Побачила, як до підземного переходу бігли два чоловіки. Одним з яких був нині обвинувачений ОСОБА_14 , а іншим нині обвинувачений ОСОБА_15 . Напарник побіг за ними, а вона побігла згодом. За нею біг хлопець, який, коли підбігли до нині обвинувачених, вказав і на ОСОБА_14 і ОСОБА_15 як осіб, які пограбували його товариша. В глухому куті в переході був її напарник, працівник охорони і ОСОБА_14 , який мав паспорт, намагався втекти, а інший ОСОБА_15 сидів навприсядки, закривав голову, намагався втекти, на нього були одягнуті кайданки. ОСОБА_15 називав себе різними даними. Це вона відобразила у рапорті. Вона запевняла суд у тому, що будь-яких підстав оговорювати обвинувачених у неї не має, що товариш потерпілого вказав, що саме ці двоє затриманих пограбували потерпілого.
Під час додаткового допиту 23 листопада 2017 року свідок ОСОБА_20 посилалась на те, що багато обставин на даний час не пам`ятає. Однак, підтвердила, що саме свідок повідомив про пограбування його товариша. Зазначила, що показання, які давала в попередніх судових засіданнях були правдивими.
Під час одночасного допиту свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_19 в судовому засіданні суд не встановив істотних протиріч в їх показаннях.
Свідок ОСОБА_21 дала показання про те, що працює лікарем швидкої медичної допомоги у місті Києві. Обставин здійсненого виїзду бригадою швидкої допомоги до обвинуваченого ОСОБА_14 16 серпня 2016 року вона не пам`ятає. При цьому зазначила, що під час виїзду дійсно могла оглядати затриманого в приміщенні Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві. Свідок пояснила суду, що діагноз «абстинентний синдром» - це стан, який розвивається у людей, що зловживають психотропними речовинами, наркотичними засобами чи алкоголем. Як правило в людини пригальмована реакція, однак, людина все усвідомлює. Діагноз «реакція на стрес» дійсно існує і він може бути разом із «абстинентним синдромом».
Згідно протоколу огляду місця події від 16 серпня 2016 року, на відкритій місцевості Контрактової площі у місті Києві було виявлено та вилучено гаманець прямокутної форми коричневого кольору без наявних грошових коштів. Поруч були виявлені дві банківські картки. Як вказав на місці огляду ОСОБА_9 , гаманець, картки належать йому та були викрадені у нього ( т.1 а.с.108-110).
Згідно протоколу огляду від 16 серпня 2016 року, біля вхідних дверей до станції метро «Контрактова площа» у місті Києві були оглянуті речі громадян, які знаходились біля дверей. Це були ОСОБА_14 , у якого був паспорт на його ім`я і серед інших речей 1500 гривень, та інший чоловік, який документів не мав, однак, назвався ОСОБА_22 , і в якого серед інших речей було 39 гривень ( т.1 а.с. 111-115).
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинений злочин від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_9 повідомив, що 16 серпня 2016 року приблизно о 02 годині, невстановлені особи біля пам`ятника Сагайдачного у місті Києві відкрито викрали гаманець з грошовими коштами у сумі 120 гривень (т.1 а.с.116).
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_15 був фактично затриманий о 02 годині 48 хвилин 16 серпня 2016 року (т.1 а.с. 117-120).
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_14 фактично був затриманий о 02 годині 48 хвилин 16 серпня 2016 року ( т.1 а.с. 121-124).
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 17 серпня 2016 року свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_15 як особу, яка тримала потерпілого за руки, в той час коли його спільник відбирав майно у потерпілого ( т.1 а.с.141-144).
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 17 серпня 2016 року свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_14 як особу, яка вчинила злочин відносно потерпілого ( т.1 а.с.145-148).
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 серпня 2016 року та фото таблиці до нього, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_15 як особу, яка вчинила відносно нього злочин ( т.1 а.с.149-152).
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 серпня 2016 року та фото таблиці до нього, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_14 як особу, яка з іншим хлопцем вчинила відносно нього злочин ( т.1 а.с.153-156).
Згідно долученої до справи відповіді на запит Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва № 1467/Б від 07 липня 2017 року о 13.38 та 14.34 в Подільське управління поліції ГУ НП в м. Києві здійснювався виїзд бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги до ОСОБА_14 та були встановлені діагнози «гостра реакція на стрес» та абстинентний синдром» відповідно (т.2, а.с.168).
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 210 від 03 листопада 2016 року ОСОБА_14 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрювався, виявляв ознаки акцентуації рис особистості та епізодичного вживання алкоголем, будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у нього не відмічалось, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час виявляє ознаки акцентуації рис особистості та епізодичного вживання алкоголем. За своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (т. 2, а.с. 92-94).
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 211 від 03 листопада 2016 року ОСОБА_15 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрювався, будь-яким психічним захворюванням не страждав, будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у нього не відмічалось, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час будь-яким психічним захворюванням не страждає. За своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (т. 2, а.с. 96-98).
Згідно долучених до справи характеризуючих особу обвинуваченого ОСОБА_14 документів, він зареєстрований і проживає у місті Куп`янську, Харківської області, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті Куп`янської поліклініки не перебуває, за місцем проживання скарг від мешканців будинку до ЖКП не надходило, раніше неодноразово судимий (2, а.с. 87-91,140-143).
Згідно долучених до справи характеризуючих особу обвинуваченого ОСОБА_15 документів, він зареєстрований і проживає у місті Львові, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий (2, а.с. 95,99-100,144-146).
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що показання обвинувачених, потерпілого, свідків отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому фактичні обставини, які вони містять, є допустимими.
Належними і допустимими як джерело доказу є долучені до справи документи, оскільки судом не встановлено порушення вимог КПК України під час їх отримання.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Аналізуючи досліджені докази, суд звертає увагу, що обвинувачені не визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину, однак їхні доводи спростовуються дослідженими судом доказами.
Так, під час безпосереднього допиту потерпілого ОСОБА_9 останній переконливо вказував на те, що дійсно був пограбований. Він бачив як ОСОБА_14 витягував у нього з кишені гаманець, де знаходились гроші. Цю ж обставину підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , який одразу ж після вчинення нападу викликав поліцію, переслідував обвинувачених, біжучи за ними, та виявив їх за участю інших свідків у справі. Категорично вказує на обох обвинувачених як співучасників злочину. Викрадений у потерпілого гаманець, згідно протоколу огляду місця події від 16 серпня 2017 року (т.1 а.с.108-110), був виявлений по ходу руху нападників. Окрім цього, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як нападники були упізнані потерпілим того ж дня, а свідком наступного дня, в районному управлінні поліції, про що свідчить протоколи пред`явлення особи для впізнання від 16 серпня 2016 року з фото таблицями до нього ( т.1 а.с.149-152, 153-156) та від 17 серпня 2017 року (т.1 а.с.141-144,145-148).
Аналізуючи сукупність досліджених доказів в частині участі обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні злочину, суд бере до уваги послідовні, змістовні і логічні показання свідка ОСОБА_16 , який категорично наполягає, що участь в пограбуванні потерпілого узгоджено брали обоє обвинувачених. При цьому, ОСОБА_15 утримував ОСОБА_9 , а ОСОБА_14 обшукував його кишені, а потім, закінчивши свої дії, вони одночасно залишили потерпілого, та разом почали тікати з місця вчинення злочину.
Суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_9 не підтверджує твердження, викладене у обвинувальному акті, що ОСОБА_15 схопив його за руки, та тим самим обмежив опір останнього, вказавши під час дачі показів, що він бачив лише ОСОБА_15 позаду себе і той ніяких активних дій по заволодінню його майном не вчиняв.
При цьому, не залишається поза увагою суду те, що потерпілий ОСОБА_9 не зміг чітко описати дії ОСОБА_15 , посилаючись, що він всього не пам`ятає, підтвердивши, що ОСОБА_15 був поруч за його спиною. Тому суд вважає, що потерпілий, відносно якого вчинявся злочин, в стресовому стані під швидкоплинністю подій міг чітко не бачити дії обвинувачених, в той час як свідок ОСОБА_16 , який спостерігав за подіями з боку, міг дійсно бачити всю послідовність подій, та дії кожного з грабіжників. Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачає протиріч між показами потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_16 , а вищенаведені показання свідка ОСОБА_16 , суд вважає належними та допустимими і кладе їх в основу обвинувального вироку відносно обох обвинувачених.
Судом також встановлено, що показання свідка ОСОБА_16 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , який вказав, що свідок ОСОБА_16 переслідував саме дві особи, за якими побіг і він. Охоронець з підземного переходу вказав, що повз нього в глухий кут побігли дві особи. Саме двох осіб він там виявив, якими були нині обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , при цьому ОСОБА_15 присів і вдавав, що він спить сидячи. Інших осіб там не було і з глухого кута нікуди зникнути не можна було. Суд вірить показанням свідка ОСОБА_19 , які спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_15 , що він до пограбування не причетний, а в переході сидячи спав.
Показання обвинувачених, які заперечують свою участь у пограбуванні потерпілого, суд розцінює як бажання уникнути відповідальності осіб, які вже вчиняли корисливі злочини.
Суд вважає, що доводи ОСОБА_15 , що особа була затримана інша, що відображено в первинних документах, також є засобом уникнення відповідальності, оскільки, його доводи спростовуються показаннями свідка ОСОБА_19 , який посилається на те, що на місці події саме ОСОБА_15 називався по різному, що і могло відобразитись в рапортах та протоколах працівників поліції.
Суд враховує послідовні і категоричні показання свідка ОСОБА_23 про те, що саме обвинувачені тікали і саме вони були затримані, та саме на них свідок вказав як на осіб, які вчинили пограбування потерпілого. Також логічними є її показання про те, що ОСОБА_15 називав себе різними іменами, тому в її рапорті було вказане таке прізвище, яке вона почула зі слів обвинуваченого.
За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку про необхідність виключення з обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_14 посилання на відкрите викрадення з кишені штанів потерпілого навушників білого кольору марки «Леново А6010». При цьому, суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , який посилався на те, що навушників у нього не було і їх не викрадали, також не підтвердив даної обставини і безпосередній свідок вчинення злочину ОСОБА_16 .
Суд не погоджується з доводами захисту, що не проведення дослідження гаманця потерпілого на можливу наявність на ньому відбитків пальців обвинувачених, впливають на висновок про винуватість обвинувачених, оскільки їх винуватість підтверджується іншими доказами у справі.
Суд не становив істотних порушень права на захист обвинувачених, які б вплинули на доведеність вини обвинувачених.
Окрім цього, в ході судового розгляду судом було уточнено анкетні дані потерпілого, та встановлено, що він є ОСОБА_9 , а посилання в обвинувальному акті на потерпілого, як на ОСОБА_9 , є помилковим, що було виправлено під час судового засідання з винесенням відповідної ухвали, занесеної в журнал судового засідання.
Приймаючи рішення про можливість завершення розгляду даної справи за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , суд бере до уваги те, що на даному етапі судового розгляду було вичерпані всі передбачені законом можливості для забезпечення явки останнього в судове засідання, в тому числі, шляхом надання 25 липня 2017 року (т. 2, а.с. 151-152) Подільському УП ГУ НП у м. Києві доручення по встановленню місця проживання ОСОБА_9 , яке залишилось без виконання (т. 3, а.с. 26-45). Судом взято до уваги, що потерпілий безпосередньо допитувався в судовому засіданні і вважає можливим закінчити розгляд справи без додаткового допиту потерпілого, якого допитували в судовому і обвинувачені.
При цьому, судом були враховані висновки Європейського суду з прав людини, наведені в рішенні «Кенинг проти ФРН», у якому вперше сформульовано три головні критерії визначення розумності процесуальних строків у кримінальному провадженні, як одного з критерії права на справедливий суд, закріпленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод:
складність кримінального провадження (визначається з урахуванням загальної кількості учасників процесу, характеру фактичних даних, що підлягають встановленню, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;
поведінка учасників кримінального провадження;
спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (врахування своєчасності призначення справи до розгляду; проведення судового розгляду у призначений строк; забезпечення одночасної присутності усіх обвинувачених; своєчасний виклик усіх потерпілих і свідків та застосування до них заходів забезпечення кримінального провадження).
Тому, за наявності результатів первинного допиту потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 197-200), з метою дотримання критерію «розумності строків» розгляду даного кримінального провадження, завершення судового розгляду без додаткового допиту потерпілого в даному конкретному випадку буде обґрунтовано виправданим та сприятиме забезпеченню захисту прав та свобод учасників процесу.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_14 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд також встановив, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_15 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, зокрема, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_14 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_15 , який раніше судимий, працює неофіційно, перебуває у фактичному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючих покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обставин, передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обтяжуючою покарання ОСОБА_14 обставиною, суд визнає рецидив злочинів, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, оскільки він має судимість за навмисний злочин, який не впливає на кваліфікацію його дій.
Обтяжуючих покарання обставин передбачених ст.67 КК України в діях ОСОБА_15 не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, а також те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , будучи судимими за корисливі злочини, в тому числі ОСОБА_14 за вчинення грабежу, маючи непогашені судимості, на шлях виправлення не стали, належних висновків для себе не зробили і ОСОБА_15 через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, а ОСОБА_14 під час іспитового строку за вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року, знову вчинили посягання на чуже майно, суд приходить до висновку про необхідність засудження їх до покарання у виді реального позбавлення волі.
З врахуванням вказаних обставин суд не знаходить підстав для застосування вимог ст. 75 та ст. 69 КК України відносно обох обвинувачених.
Оскільки ОСОБА_14 вчинив злочин в період дії іспитового строку на попереднім вироком, йому призначається покарання за сукупністю вироків, згідно вимог ст. 71 КК України.
Призначення іншого покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинувачених та запобігання вчинення ними інших злочинів.
Окрім цього, згідно вимог ст. 96-1, 96-2 КК України, в порядку спеціальної конфіскації із ОСОБА_14 . ОСОБА_15 підлягає стягненню грошова сума в розмірі по 60 гривень, як вартість майна, яке було ними викрадено та використано.
Долю речових доказів суд визначає згідно вимог ст. 100 КПК України.
Суд бере до уваги, що цивільного позову у справі не було заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд ,-
У Х В А Л И В:

ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року, остаточне покарання ОСОБА_14 призначити у виді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_14 рахувати з 16 серпня 2016 року.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_14 залишити без змін у виді утримання під вартою в ДУ «Київське СІЗО».
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-V111 від 26.11.2015 року) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_14 час попереднього ув`язнення з 16 серпня 2016 року по день набрання вироку законної сили включно, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Згідно вимог ст. 96-1, ст. 96-2 КК України конфіскувати у ОСОБА_14 грошову суму в розмірі 60 гривень, що відповідає частині вартості майна, яке він викрав та використав.
ОСОБА_15 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з 16 серпня 2016 року.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_15 залишити без змін у виді утримання під вартою в ДУ «Київське СІЗО».
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-V111 від 26.11.2015 року) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_15 час попереднього ув`язнення з 16 серпня 2016 року по день набрання вироку законної сили включно, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Згідно вимог ст. 96-1, ст. 96-2 КК України конфіскувати у ОСОБА_15 грошову суму в розмірі 60 гривень, що відповідає частині вартості майна, яке він викрав та використав.
Згідно вимог ст.100 КПК України речові докази портмоне з двома банківськими картками, які передано для зберігання потерпілому ОСОБА_9 - залишити в його володінні.
Вилучені під час огляду місця події особисті речі ОСОБА_14 сумку з музичним інструментом, блокнот, гаманець, запальничка, окуляри, навушники, мобільний телефон марки «Самсунг», які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути ОСОБА_14 .
Документи з додатками на ім`я ОСОБА_24 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути ОСОБА_24 .
Вилучені під час огляду місця події грошові кошти ОСОБА_14 у сумі одну тисячу вісімсот тридцять сім гривень, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути ОСОБА_14 .
Вилучені під час огляду місця події паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_14 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути через начальника ДУ «Київське СІЗО» ОСОБА_14 .
Вилучені під час огляду місця події особисті речі ОСОБА_15 , а саме мобільний телефон «Нокія», грошові кошти в розмірі 39 гривень, пігулки «Ранітідін» та «Азалентол», чек, запальничку, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути ОСОБА_15 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1