г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2575/17
Номер провадження 1-кп/213/51/18
У Х В А Л А
Іменем України
17 січня 2018 року, Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду, в м. Кривому Розі в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (кримінальне провадження внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000831 від 27.06.2017 року).

15.01.2018 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке 15.01.2018 року було вручене обвинуваченому.

В клопотанні прокурор просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція цієї статті не передбачає звільнення його від покарання з випробувальним терміном, отже, обвинувачений побоюючись засудження його до реального терміну покарання може переховуватись від суду, крім того, вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04.10.2017 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, вирок набрав законної сили 05.12.2017 року. Крім того, під час досудового розслідування 6 свідків дали у відношенні обвинуваченого викривальні покази у вчиненні ним кримінального правопорушення, а на цей час допитані лише 2 свідки, отже, обвинувачений, знаходячись на волі з метою покращення свого стану може незаконно вплинути на свідків, створюючи загрозу їх життю та здоров`ю. Також, обвинувачений, знаходячись на волі може вплинути на особу, яка була закупником наркотичного засобу у обвинуваченого. Крім того, обвинувачений ніде не працевлаштований, неодружений, має цивільну дружину, з якою проживав без реєстрації на зйомній квартирі, основним джерелом його доходів було провадження злочинної діяльності.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі, просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив обрати відносно нього запобіжний захід домашній арешт цілодобово за місцем мешкання свого батька АДРЕСА_1 , який не заперечує проти цього і з яким зараз проживають його діти, від яких відмовилась мати. Від суду переховуватись та впливати на свідків він не збирається.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 зазначив, що ризики, вказані прокурором є необґрунтованими, обвинувачений вже тривалий час знаходиться під вартою, отже слід відносно нього обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за вказаною обвинуваченим адресою.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступного.
Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На виконання вимог статей 177, 178 КПК України, суд встановив наступне.
ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 статті 307 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, обвинувачений не є людиною похилого віку, не являється інвалідом, на цей час є засудженим вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04.10.2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, вирок набрав законної сили 05.12.2017 року. Крім того, як вже раніше було встановлено судом ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має офіційної реєстрації місця проживання, що було підтверджено як усними показаннями самого обвинуваченого так і наданими прокурором довідками про те, що обвинувачений був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 до 20.04.2015 року, на цей час за цією адресою не зареєстрований, також не має реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , зі слів має малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не одружений. Зі слів, на момент затримання мешкав на зйомній квартирі за адресою АДРЕСА_2 . При цьому обвинувачений пояснив, що знявся з реєстрації для того, щоб переїхати лікуватись та мешкати в подальшому у смт. Казанка.

Отже, як було встановлено судом обвинувачений ОСОБА_4 , який на цей час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за іншим вироком суду, офіційно не працевлаштований, доказів отримання доходів в законний спосіб суду не надав, не має офіційної реєстрації місця проживання, із встановлених судом обставин є очевидним, що обвинувачений не має постійного місця проживання, крім того, як пояснював сам обвинувачений він мав намір переїхати до іншого населеного пункту смт. Казанка де планував лікуватись та проживати, таким чином обвинувачений не має ніякого певного зв`язку з певним місцем проживання і може безперешкодно змінювати місце свого знаходження, уникаючи суду, при цьому доказів щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого судом також не знайдено, крім того, обвинувачений вину не визнає, залишаються не допитаними ще чотири свідки з боку сторони обвинувачення.

Щодо твердження обвинуваченого про те, що його батько не заперечує, щоб він проживав за його адресою, а також щодо наявності у обвинуваченого дітей, батьком яких він являється і яких залишила мати, які на цей час мешкають з батьком обвинуваченого, суд не може прийняти до уваги ці обставини, оскільки з боку сторони захисту обвинуваченого та його захисника не надано суду у встановленому законом порядку жодного доказу на підтвердження цих обставин. На себе також звертає увага і та обставина, що обвинувачений в цьому судовому засіданні вказав, що у нього є діти, при цьому, раніше ним зазначалось про наявність лише однієї дитини. Така позиція обвинуваченого, яка між іншим не підкріплена жодним доказом, залишилась без пояснень з його боку.

Також, суд звертає увагу на те, що, як обвинувачений, так і його захисник не обмежувались і не обмежуються на цей час у можливості надати суду будь які певні докази на підтвердження своїх усних пояснень та тверджень, проте таких дій стороною захисту зроблено не було, отже суд за правилами чинного законодавства позбавлений можливості прийняти до уваги лише усні пояснення та твердження сторони захисту.

Таким чином, судом встановлені певні ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України у разі знаходження обвинуваченого ОСОБА_4 на волі, у зв`язку з важкістю покарання він може переховуватися від суду, змінити місце проживання та взагалі переїхати в інший населений пункт, чим взагалі уникне судового розгляду, крім того, у зв`язку з невизнанням вини та з метою уникнення відповідальності за вчинене обвинувачений може незаконно вплинути на свідків, які не допитані судом і знаходяться на волі, з метою отримання доходу на своє існування може вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на обґрунтованість клопотання прокурора і відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд не знайшов жодної підстави для застосування домашнього арешту до особи, яка не має зареєстрованого місця проживання та взагалі не має постійного місця проживання у певному місці. Як вже зазначалось раніше, стороною захисту ця обставина залишається не спростованою повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197, 331, 369, 371, 372, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» строком на 2 місяці - до 17 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України дана ухвала, яка постановлена під час судового провадження до ухвалення вироку, окремому оскарженню не підлягає, заперечення на цю ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на вирок.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .