Єдиний унікальний номер 234/5012/16-к
Номер провадження 11-кп/775/617/2017

УХВАЛА
Іменем України
28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ,та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 вирок Краматорського міського суду Донецької області від 21квітня 2017 року яким, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_1
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі, з ізоляцією обвинуваченого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 25.06.2015 року у виді двох років позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання чотири роки позбавлення волі, з ізоляцією обвинуваченого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
за участі прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
законного представника ОСОБА_8
в с т а н о в и л а :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 26.02.2016 року приблизно о 23-00 годині знаходився у гостях у своєї знайомої ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна з квартири.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 27.02.2016 року приблизно о 02-00 годині ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які на той момент перебували в квартирі, відпочивають і за його діями не спостерігають та він залишається непоміченим, з метою скоєння повторно, умисного, таємного викрадення чужого майна, зайшов до спальної кімнати у вищевказаній квартирі, де на книжній полиці побачив мобільний телефон «Fly IQ 255», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартістю 449,06 грн., який належить ОСОБА_11 який таємно викрав. Після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

В поданій на вирок суду першої інстанції апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 прохає вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неповноту дослідження доказів, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок його жорстокості. Прохає кримінальне провадження направити на новий розгляд суду першої інстанції. На обґрунтування своїх доводів постилається на те, що у провадженні відсутній потерпілий, оскільки відсутній предмет злочину, а саме викрадений мобільний телефон був у неробочому стані, а потерпіла, всупереч своїх зобов`язань продала цей мобільний телефон, а тому встановити його працездатність вкрай ускладнено. З цих же підстав не можливо встановити реальну шкоду, завдану потерпілій. Вирок постановлено із посиланням на недопустимі докази, а також порушено право на захист. Крім того маральна шкода їй компенсована у розмірі 1000 грн., а міра покарання призначена судом без урахування реального розміру шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_8 , які підтримали доводи принесених ними апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_7 , про необґрунтованість апеляційної скарги захисника та залишення вироку суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не обґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів вина обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викрадені чужого майна, у повному обсязі доведено сукупністю обставин, які належним чином перевірені у ході судового розгляду, та підтверджені сукупністю об`єктивних доказів.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 на невизначеність у вироку суду першої інстанції предмету злочину, а саме мобільного телефону потерпілої ОСОБА_11 , який за словами обвинуваченого був у неробочому стані та за своїм технічним станом не є предметом злочину, а тому не утворює складу злочину є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 185 КК України, та роз`яснень до неї, закріплених у ч. 2 Пленумі Верховного Суду України № 10 від 06.11.2010 року - предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Обвинуваченим у судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувався факт викрадення чужого майна, а те, що на його думку телефон був несправний,оскільки він не зміг його включити, на кваліфікацію його дій не впливає, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність предмету злочину є безпідставними. За цих же підстав, колегія суддів вважає безпідставними доводи про посилання у вироку суду на недопустимі докази.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення права на захист не відповідають дійсності, оскільки 17.03.2016 року слідчим, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було винесено постанову про призначення останньому безоплатного захисника, а також винесено постанову про допуск до участі у кримінальному провадженні законного представника підозрюваного його мати ОСОБА_12 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, а остаточну міру покарання призначив з урахуванням вимог ст. 71 КК України, тому призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, на думку колегій суддів є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від покарання, призначеного вироком Краматорського міського суду Донецької області від 21 квітня 2017 року.

Захисник та представник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав заяву обвинуваченого, та просив звільнити його від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти застосування до обвинуваченого положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши думку учасників процесу, судова колегія вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від покарання виходячи з наступного.

Згідно ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчинені злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016» від 22.12.2016 року передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у віці 17 років 6 місяців та 26 днів, тобто був неповнолітнім на час вчинення злочину, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Застережень щодо застосування амністії, передбаченого ст. 1 Закону не вбачається, заборона застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 року» передбачена п. «в» ст. 9 не поширюється, оскільки новий злочин, вчинений ОСОБА_6 не є тяжким.

Оскільки обвинувачений дав згоду на застосування до нього амністії, і на нього поширюються положення ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», він підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 21 квітня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 , засудженого за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Краматорського міського суду Донецької області від 21 квітня 2017 року відносно нього, на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: