Справа №576/710/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/729/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіров, РФ, українки, громадянки України, розлученої, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, проживаючої в АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 в якій вона не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 186 КК України просить змінити вирок суду з огляду на його суворість та призначити їй більш м`яке покарання ніж 4 місяці арешту, а саме 240 годин громадських робіт.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 місяців арешту.

Стягнуто на користь держави із ОСОБА_7 263 грн. 88 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 вказує на повне визнання нею вини у вчиненому, на щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, висловлює критичне ставлення до вчиненого, запевняє колегію суддів про повне усвідомлення негативність свого вчинку.

Крім того, зазначає про те, що в силу ст. 89 КК України вона є не судимою особою, хоч і характеризується як особа, яка зловживає спиртним, однак в той же час відповідно до характеристики, конфліктів ні з ким немає, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, істотної шкоди потерпілому, суспільству чи державі вона не заподіяла, шкоду потерпілому відшкодувала в повному обсязі, претензій до неї він не має, тому з урахуванням викладених обставин, обвинувачена вважає, що такий вид покарання як громадські роботи був би достатнім для її виправлення.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 15 лютого 2017 року близько 23 години перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , відкрито викрала у потерпілого ОСОБА_8 зимову куртку «Nike» вартістю 520 грн. та чоботи «Doowoods» вартістю 220 грн., після чого викраденим розпорядилася на власний розсуд, завдавши останньому матеріального збитку на загальну суму 740 грн.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила судовий розгляд справи проводити без її участі, в матеріалах кримінального провадження міститься рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення про дату та час здійснення розгляду її апеляційної скарги, про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_7 питання не порушується, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд матеріалів даного кримінального провадження за відсутності апелянта - обвинуваченої ОСОБА_7 яка є належним чином повідомленою про час та місце розгляду її апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив вирок суду залишити без зміни, а вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення з огляду на їх безпідставність, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто в даному випадку переглядається судове рішення лише в частині призначення покарання, яке обвинувачена вважає занадто суворим.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за обставин наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними у справі доказами та не оспорюються учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК України є правильною.

А що стосується призначеного обвинуваченій покарання у виді 4-х місяців арешту, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_7 просить апеляційний суд призначити їй більш м`яке покарання, а саме 240 годин громадських робіт, оскільки вважає, що вирок за своєю суворістю не відповідає скоєному.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом дотримані.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка не працює, за місцем проживання характеризується як особа, яка зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, в силу ст. 89 КК України не є судима, згідно досудової доповіді органу пробації має високий ризик вчинення повторного правопорушення, а також високий рівень небезпеки для суспільства, у зв`язку з чим орган з питань пробації вважає можливим застосування соціально-виховних заходів лише в умовах ізоляції.

Крім цього, до пом`якшуючих покарання обставин суд відніс щире каяття обвинуваченої ОСОБА_7 та її активне сприяння слідству у розкритті злочину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дав аналіз всім обставинам справи, зокрема того, що визнання обвинуваченою своєї провини лише частково зменшує тяжкість вчиненого нею злочину, а тому з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків, даних про особу обвинуваченої, пом`якшуючих покарання обставин, прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання виключно в умовах ізоляції від суспільства, призначивши їй покарання в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України у виді чотирьох місяців арешту, з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про повне визнання нею своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння слідству та відсутність у неї судимостей, то всі вони вже були взяті судом першої інстанції до уваги при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , однак в своїй сукупності суд визнав їх не достатніми для призначення останній покарання не пов`язаного з ізоляцією її від суспільства, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Не знижує суспільної небезпечності та не виключає вини обвинуваченої ОСОБА_7 в інкримінованому її злочині і її посилання на відсутність у неї конфліктів із сусідами, та те, що своїми діями вона не заподіяла істотної шкоди потерпілому, суспільству чи державі, оскільки колегія суддів не може не звернути уваги на сам спосіб та обставини вчиненого злочину, який мав відкритий та зухвалий характер по відношенню до потерпілого, який на момент заволодіння його одягом та взуттям, при чому в зимовий період, перебував в стані алкогольного сп`яніння (тобто перебував на той момент в такому стані, що не міг чинити опір).

Між тим, колегія суддів не може стверджувати про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилась і думка самого потерпілого, який в своїй заяві просив суворо не карати обвинувачену ОСОБА_7 , оскільки санкція частини статті інкримінованого їй злочину передбачає максимальне покарання у виді до чотирьох років позбавлення волі, при цьому суд визначив ОСОБА_7 покарання у виді арешту, що за своїм видом не є найсуворішим у переліку можливих.

Щодо посилань обвинуваченої ОСОБА_7 , як на обставину, що може виступити підставою для зміни вироку суду в сторону його пом`якшення - не перебування її на обліку її у лікаря психіатра, то їх колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що дана обставинна підкреслює те, що особа не позбавлена можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, оцінювати свої негативні та позитивні вчинки, однак всупереч даним обставинам відкрито вчинила кримінальне правопорушення, що жодними чином не виправдовує та не зменшує її вини у вчиненому злочині.

Таким чином, призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, у виді 4-х місяців арешту, на думку колегії суддів, є законним, справедливим і сприятиме перевихованню обвинуваченої та попередженню нових злочинів, а тому доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання є необґрунтованими і підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання, як про це просить обвинувачена, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.