Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження 1-кп/641/135/2018 Справа № 641/620/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0003038 від 25.11.2014 р., за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-21.03.2013 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76,104 КК України, з іспитовим строком на 2 роки;
-29.08.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ст.. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , раніше неодноразово судимий, останній раз 29.08.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років трьох місяців позбавлення волі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 24.10.2014 року, приблизно 16 годині 00 хвилин ОСОБА_3 знаходився на законних підставах, з дозволу власниці квартири ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи у дитячій кімнаті вказаної квартири ОСОБА_3 помітив належні ОСОБА_5 вироби із золота, а саме - ланцюг та натільний хрест. В подальшому, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю уваги з боку власниці квартири та інших осіб, взяв вказані вище вироби із золота, а саме ланцюг та натільний хрест. Так як злочинні дії ОСОБА_3 ніким не були помічені, останній безперешкодно покинув зазначену квартиру.

В подальшому ОСОБА_3 викрадені вироби із золота заклав до ломбарду, а отримані внаслідок реалізації викраденого майна грошові кошти витратив на власні потреби. Згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 85 від 27.11.2014 вартість ланцюга на момент вчинення кримінального правопорушення складає - 4421,37 грн., вартість натільного хреста складає - 1782,76 грн., всього на загальну суму 6204, 13 грн., тим самим ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), викладені в обвинувальному акті, пояснив, що у потерпілої вдома робив ремонт та мав вільний доступ в квартиру, де викрав натільний хрестик та ланцюг. Цивільний позов визнав в повному обсязі в сумі матеріальної шкоди 10 744,33 грн. та 10 000 грн.
Разом з тим, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» або Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_5 надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку ст.. 349 КПК України. Позовну заяву підтримала в повному обсязі в сумі матеріальної шкоди 10 744,33 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення (злочину) в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин) за ч. 2 ст. 185 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не визнано.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує пом`якшуючу та відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також бере до уваги, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштований. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, відноситься до категорії середньої злочинів.
Таким чином, при зазначених обставинах, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки дане покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_3 не відбув покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.08.2014 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначити покарання з застосуванням ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно положень ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Таким чином, згідно ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», який набрав чинності 19.04.2014 року дія закону не поширюється на осіб, які вчинили злочин після набрання чинності цього закону.
Крім того, нормами Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «;Про амністію у 2016 році» визначено коло осіб, до яких амністія не застосовується.
Перелік категорій осіб, до яких застосовується амністія встановлено ст.ст.1-8 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Перелік категорій осіб, до яких не застосовується амністія встановлено ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 не належить до кола осіб, до яких може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2014 році», Закон України «Про амністію у 2016 році», суд приходить до висновку щодо відмови у застосуванні до останнього Закону України «Про амністію у 2014 році», Закону України «Про амністію у 2016 році» .

Крім того, при розгляді цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 майнової шкоди у сумі 10 744, 43 грн., суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільний позов ОСОБА_5 щодо стягнення майнової шкоди в розмірі 10744 грн. 33 грн. (а. с. 5) підлягає частковому задоволенню в межах суми визначеної висновком судовоїтоварознавчої експертизи № 85 від 27.11.2014 в сумі 6 204 грн. 13 коп.
При розгляді цивільного позову ОСОБА_5 , про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності його вини.
Положеннями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіював шкоди тощо).

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 - цивільного відповідача, у спричиненні неправомірних дій цивільному позивачу-потерпілій підтверджується фактичними обставинами справи. Винні дії обвинуваченого знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу-потерпілій ОСОБА_5 . Суд вважає, що моральна шкода в даному випадку це втрати немайнового характеру, які цивільний позивач-потерпіла зазнала внаслідок моральних страждань, заподіяних їй незаконними діями цивільного відповідача-обвинуваченого, а також негативних наслідків, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку із з фактом крадіжки, з врахуванням того, що згідно письмового обґрунтування цивільного позивача, вказані ювелірні вироби, придбані в якості подарунка її сину й дорогі як пам`ять. З огляду на вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру і глибини моральних страждань, яких зазнала потерпіла, їх тривалості, враховуючи, що обвинувачений тривалий час не сплачував будь-якого відшкодування потерпілій, зважаючи на повне визнання обвинуваченим суми цивільного позову, суд дійшов висновку щодо спричинення обвинуваченим потерпілій моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Судові витрати - відсутні.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , у вигляді у вигляді триманні під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 29 серпня 2014 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання ТРИ роки ЧОТИРИ місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, залишити попередній - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання з 11 грудня 2017 року.
Відмовити в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ЗУ «Про амністію у 2014 році», положень ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільненні від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України.
Цивільний позов потерпілої цивільного позивача ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суми в розмірі 6 204 (шість тисяч двісті чотири) грн. 13 коп., а також моральної шкоди в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Речові докази: етикетки, від викрадених у ОСОБА_5 , виробів із золота, які були оглянуті в передбаченому законом порядку, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 003031 зберігати в матеріалах кримінального провадження, протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1