АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1642/17 Справа № 199/3769/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000761 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Дніпропетровську, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі представник потерпілого, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинувачених, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш суворе покарання без застосування ст. ст. 75, 76 КК Украіни.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не навів переконливих доводів для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням, а лише послався на дані, що характеризують їх особи та пом`якшують відповідальність, які не відповідають встановленим обставинам.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги ставлення винних до вчиненого, які не визнали у повному обсязі вини, не відшкодували шкоди, завданої злочином, позицію потерпілого ОСОБА_7 , який послідовно під час судового розгляду кримінального провадження наполягав на суворому покаранні.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки з покладанням обов`язків; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 02 квітня 2017 року в денний час доби, перебуваючи за місцем свого проживання, в приміщенні тамбуру на підлозі знайшла ключі від сусідньої квартири АДРЕСА_3 , і в цей момент у останньої виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло. Так, остання, маючи при собі ключі від вхідних дверей сусідньої квартири, підшукуючи спільника, запропонувала своєму знайомому ОСОБА_10 вчинити крадіжку, на що той погодився, таким чином останні вступили у попередню злочинну змову. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб з метою реалізації свого злочинного умислу, 02 квітня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись за вищевказаною адресою, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, відчинила наявним у неї ключем замок вхідних дверей до приміщення квартири АДРЕСА_4 , таким чином разом із ОСОБА_10 проникли до вказаної квартири, звідки викрали ряд речей, які належать ОСОБА_7 , чим спричинили потерпілому матеріальний збиток у розмірі 20 373 гривні 53 копійки, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, обвинувачених та прокурора, які просили апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково їх дослідивши, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинувачених за кримінальним законом та доведеність їх вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи представника потерпілого про те, що судом обвинуваченим призначено м`яке покарання, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченим покарання, то при його призначенні судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Так, судом при призначенні покарання ОСОБА_9 враховано, що вона не судима, визнала вину частково, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, офіційно не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, за місцем проживання скарг не надходило, обставинами, що пом`якшують покарання, є вчинення злочину вперше, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, щире каяття, збіг сімейних і матеріальних обставин, крім того, судом врахована активна участь ОСОБА_9 у вчинені злочину.

Щодо ОСОБА_10 судом при призначенні покарання враховано те, що він раніше не судимий в силу ст.89 КК України, визнав вину частково, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, не працює, на утриманні малолітніх чи непрацездатних осіб не має, за місцем проживання скарг не надходило, обставинами, що пом`якшують покарання, є вчинення злочину вперше та щире каяття, крім того, судом врахована другорядна роль ОСОБА_10 у вчиненні злочину.

Обґрунтовуючи підстави для застосування ст.75 КК України, суд вказав на наявність щодо обох обвинувачених обставин, які пом`якшують покарання.
Відповідно до ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Висновок суду про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання зроблено судом з урахуванням положень ст.75 КК України та матеріалів провадження.
Посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого на те, що за місцем проживання ОСОБА_9 характеризується негативно, не є об`єктивними, оскільки із дослідженої характеристики за її місцем проживання вбачається, що є заборгованість за комунальні послуги та вона не приймає участі в житті кооперативу, разом з тим, скарг на неї не надходило. З пояснень ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції слідує, що вона не є власницею квартири та окрім неї, в квартирі проживають інші мешканці, у зв`язку з чим посилання на негативну характеристику обвинуваченої не заслуговують на увагу. Тому судом першої інстанції при зазначенні відомостей щодо ОСОБА_9 обґрунтовано вказано дані із характеристики, які стосуються виключно обвинуваченої - за місцем проживання скарг не надходило.

Доводи апеляційної скарги про те, що поведінка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не дає підстав вважати, що вони визнали вину та щиро розкаялися, не є такими, що спростовують висновки суду щодо призначеного обвинуваченим покарання, оскільки судом у вироку враховано часткове визнання вини обвинуваченими, які в суді апеляційної інстанції це підтвердили і пояснили, що не все майно, яке є в переліку, викрадено ними, вони розкаюються в тому, що вчинили, і готові відшкодовувати шкоду, що свідчить про критичну оцінку своєї протиправної поведінки, на що також вказує те, що обвинувачені, частково визнаючи вину, вирок суду не оскаржували.

На думку колегії суддів надана представником потерпілого довідка про те, що малолітні діти ОСОБА_9 опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з фізичним насиллям зі сторони батька також свідчить про складні сімейні і матеріальні обставини самої обвинуваченої, оскільки діти проживають з нею, а тому судом першої інстанції обґрунтовано віднесено до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, - збіг сімейних і матеріальних обставин. Зазначена довідка не вказує на будь-які дії ОСОБА_9 , що призвели до тяжких сімейних та матеріальних відносин, а зазначає про неправомірні дії батька дітей, тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо можливих аморальних дій обвинуваченої ОСОБА_9 , що призвели до тяжкого становища, надана представником потерпілого довідка не підтверджує. Також в зазначеній довідці наявна інформація про отримання ОСОБА_9 двох видів допомоги, в тому числі при народженні дитини, а тому посилання апеляційної скарги на те, що у ОСОБА_9 відсутні джерела легального доходу, оскільки вона не працює, не є слушними, так як вона доглядає трьох дітей та отримує соціальну допомогу. В апеляційній скарзі представника потерпілої міститься посилання на те, що у вироку суду зазначено, що ОСОБА_9 не працює, маючи трьох дітей, однак судом у вироку акцентовано увагу на тому, що вона офіційно не працює, що як встановлено в суді апеляційної інстанції, не свідчить про її бездіяльність, оскільки відповідно до її пояснень вона двічі на тиждень виконує певні роботи за наймом, тому відсутність офіційного працевлаштування при наявності трьох малолітніх дітей колегія суддів не розцінює як обставину, що вказує на необхідність призначення їй більш суворого покарання.

Отже, вчинення ОСОБА_9 злочину вперше, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, збіг сімейних і матеріальних обставин, часткове визнання вини, готовність відшкодувати спричинену шкоду, відсутність скарг за місцем проживання вказують на можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що ОСОБА_10 є особою, що не має судимості та застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання є неефективним, не заслуговують на увагу, оскільки у вироку суду при зазначенні характеристики обвинуваченого ОСОБА_10 вказано на те, що він раніше не судимий в силу ст.89 КК України, але з урахуванням того, що він відбув покарання за попереднім вироком 19.03.2015 року, наступний злочин вчинив через два роки, виконуючи другорядну роль, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування призначеного покарання реально.

Зазначення у вироку суду як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , - вчинення злочину вперше, тоді як він є особою, яка не має судимості, не спростовує висновки суду щодо призначеного йому покарання.

При застосуванні положень ст.75 КК України судом здійснено посилання на врахування обставин, що пом`якшують покарання, наявність яких підтверджена дослідженими в суді апеляційної інстанції матеріалами, що характеризують особи обвинувачених, а тому колегія суддів вважає, що судом наведені підстави звільнення обвинувачених від відбування покарання та підстав для скасування вироку не встановлено.

У зв`язку з викладеним, думка потерпілого щодо призначення обвинуваченим суворого покарання не може мати вирішального значення, оскільки підстав неправильного звільнення обвинувачених від відбування покарання не встановлено, крім того, призначене судом обвинуваченим покарання без реального його відбуття надасть їм змогу відшкодовувати потерпілому спричинену злочином шкоду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченим покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи доводи представника потерпілого не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4