Справа № 755/5394/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ "28" листопада 2017 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новомиколаївка, Запорізької обл., громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 21.03.2008 року Артемівським міським судом Донецької області за ст. 187 ч. 2 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2017 року приблизно о 23-00 годині ОСОБА_6 перебував в підземному переході, що за адресою: м. Київ, пр-т. Гагаріна, 20, де побачив раніше не знайому ОСОБА_5 1994 року народження, яка несла в лівій руці мобільний телефон марки «iPhone 5S». В цей час, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті власне незаконне збагачення, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_5 і усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, вихопив з лівої руки останньої мобільний телефон марки «iPhone 5S» вартістю 6500 грн., який був в чохлі вартістю 30 грн. з sim-карткою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 вартістю 20 грн.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 6550 грн.

Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення щодо неї кримінального правопорушення в частині його, часу, місця, способу вчинення, пояснивши, що приблизно о 23 годині 45 хвилин вона стояла на добре освітлюваній зупиці громадського транспорту за адресою пр.-т Гагаріна в місті Києві, чекаючи маршрутне таксі та розмовляла по мобільному телефону через навушники, телефон тримаючи у руці. Позаду неї на зупинці стояв раніше невідомий чоловік на відстані трьох метрів, якого вона впізнає в залі суду як обвинуваченого ОСОБА_6 .. В цей час підійшов ОСОБА_6 , вирвав телефон з її рук та побіг в підземний перехід. Потерпіла побігла за ним, піднявшись наверх. Біля переходу стояли чоловіки із жінкою, які повідомили, що чоловік вибіг з переходу та побіг в напрамку магазину «Сільпо». Потерпіла, попросила телефон та зателефонувала в поліцію, працівники якої під`їхали вже через 2 хвилини. В автомобілі поліції, під час руху по рації повідомили, що затримали особу, схожу за прикметами. Приїхавши, на місце де затримали ОСОБА_6 , потерпіла впізнала свій мобільний телефон та впізнала нападника в особі ОСОБА_6 та затвердила, що саме він викрав у неї телефон.

Допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що працює інспектором патрульної поліції в місті Києві, при патрулюванні району, отримали орієнтування, що на сусідньому районі стався грабіж. В орієнтуванні було вказано, що викрали телефон у рожевому чохлі з короною та надписом «принцеса». При відпрацюванні району, було виявлено ОСОБА_6 , який був дуже знервованим, ніс в руках куртку. Під час зупинки ОСОБА_6 , у кишені останнього було помічено чохол та мобільний телефон. Працівники поліції запитали чий це його телефон, ОСОБА_6 дістав з кишені мобільний телефон білого кольору та не зміг його розблокувати, після чого працівники поліції зрозуміли, що ця особа не є власником даного телефону. Тому по рації, зв`язались з патрулем, та попросили привезти потерпілу, у якої викрали телефон. Під час огляду, ОСОБА_5 одразу впізнала свій телефон та особу нападника, а саме ОСОБА_6 .

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявила клопотання, про зміну порядку дослідження доказів, та перейти до допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній визнає свою вину.

Заслухавши думку учасників судового засідання, які не заперечували щодо зміну порядку дослідження доказів, суд на місці ухвалив змінити порядок дослідження доказів та перейти до допиту обвинуваченого ОСОБА_6 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав в повному обсязі, не оспорював фактичні обставини справи, та суду пояснив, що він неофіційно працював в м. Києві, монтажником - висотником.
10 березня 2017 року, приїхавши на пр.-т Гагаріна в м. Києві приблизно о 23 годині, зупинився біля підземного переходу та стояв чекаючи на товариша В цей час побачив дівчину з мобільним телефоном в руках та підійшовши до неї він вихватив з її рук телефон і побіг в підземний перехід. Вискочивши з іншої сторони, він пробіг певну відстань та зняв курточку і в цей час побачив екіпаж патрульної поліції, які за затримали його.

Запевнив суд, що на нього не здійснювався тиск під час досудового розслідування та судового розгляду, він визнає вину, щиро розкаюється у вчиненому.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він працює інспектором патрульної поліції в місті Києві, під час патрулювання, отримав орієнтування про те, що стався злочин. Рухаючись побачили особу схожу за орієнтуванням, чоловік був одягнений у футболку, ніс в руках курточку. Затриманий виклав мобільний телефон та чохол до нього, та повідомив, що нещодавно придбав цей телефон у невідомої особи, плутаючись в своїх поясненнях де саме його купував, вказав, що придбав його у підземному переході біля метро. Під час перевірки, під`їхав екіпаж поліції разом з потерпілою, яка впізнала свій телефон та нападника, який викрав у неї саме цей мобільний телефон. Разом з потерпілою, перебував свідок, який також впізнав затриманого.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що весною 2017 року точно дату не пам`ятає, приблизно о 23 годині, він разом із своїм братом перебував біля підземного переходу на проспекті Гагаріна що у Дніпровському районі міста Києва. В цей час із підземного переходу в збудженому стані вибіг незнайомий чоловік, який зараз перебуває на лаві підсудних та побіг побіг в напрямку магазину «Сільпо». Після чого з переходу вибігла потерпіла ОСОБА_5 , попросила зателефонувати у поліцію та пояснила, що у неї чоловік викрав телефон. Коли під`їхала поліція, свідок ОСОБА_9 разом з потерпілою сіли в автомобіль, проїхавши квартал, по рації працівники поліції повідомили, що спіймали схожу людину, та попросили під`їхати до них. Прибувши на місце, побачили затриманого ОСОБА_6 який був одягнений в червону футболку, без куртки, тому свідок спершу його не впізнав, однак потерпіла одразу впізнала свій телефон та викрадача.

Вказані показання потерпілої та свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Крім того вина ОСОБА_10 підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 11.03.2017 року, відповідно до якого проводився огляд особи, яка представилась ОСОБА_6 , та під час якого виявлено телефон «Айфон 5s»; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно якого ОСОБА_6 затримано відповідно до ст. 208 КПК України 11.03.2017 року о 00 год. 05 хв.; протоколами одночасного допиту осіб від 11.03.2017 року, 22.03.2017 року;

Як наслідок, цими відомостями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини визначені ст. 91 даного Кодексу та сам алгоритм та механізм вчинення злочину, який кореспондується з показаннями наданими потерпілою у суді, тобто з обставинами вчинення кримінального правопорушення визнаними судом доведеними.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині кваліфікації дій обвинуваченого сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за обставин, встановлених судом, та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Призначаючи вид та міру покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий та має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, не працює, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його майновий стан, стан здоров`я.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеню тяжкості, обставин кримінального правопорушення, його наслідків, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , з метою забезпечення ефективного виховного впливу на обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, що, на переконання суду, буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого злочину та особою винного.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції, що діяла станом на момент вчинення кримінального правопорушення, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 13 березня 2017 року по 20 червня 2017 року відповідно до Закону України про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення №2046-VIII від 18.05.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місцяв позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з 13.03.2017 року.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 13 березня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому, до набрання вироку законної сили, залишити у виді тримання під вартою.

Речові докази: ком пакт-диск DVD-R, 16X, 4,7 Gb марки «ARITA» біло блакитного кольору залишити при матерілах кримінального провадження; мобільний телефон марки «iPhone 5s» IMEI НОМЕР_2 залишити у володінні власниці ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Суддя: