Справа № 755/3105/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" березня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 31.08.2018 про відмову у визнанні потерпілим та від тієї ж дати про відмову у задоволенні клопотання у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 14.01.2018, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на рішення слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 31.08.2017 про відмову у визнанні потерпілим та від тієї ж дати про відмову у задоволені клопотання у рамках вказаного кримінального провадження, оскільки, на переконання заявника, дані процесуальні рішення є необґрунтованими й не вмотивованими, тобто не відповідають вимогам ст. 110 КПК України.
Особа, що подала скаргу у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд скарги у її відсутність.
Інші сторони будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів провадження Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досждуове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 14.01.2018, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фатком смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.01.2018 ОСОБА_3 подав до УП заяву про залучення до кримінального провадження як потерпілого ОСОБА_3 та представника потерпілого ОСОБА_6 .
Того ж дня ОСОБА_6 до УП було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст.ст. 220, 221 КПК України.
Постановою слідчого ОСОБА_4 від 31.08.2017 у визнані потерпілим заявника відмовлено так, як стверджувати про наявність події кримінального правопорушення, у цей час, не можливо.
У той же час, відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Також, таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, яка регламентує, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Але, дана постанова вимогам ст. 94, ч. 5 ст. 110 КПК України не відповідає так, як прийнята без дотримання вимог ст. 55 даного Кодексу, у світлі такого.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер.
Його батьком, згідно свідоцтва про народження, є ОСОБА_3 .
Частиною 6 ст. 55 КПК України передбачено, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, положення частини першої-третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім"ї, яка подала заяву про залучення її для провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілим може бути визнанно кілька осіб.
Тобто, права, які належали потерпілому, за законом переходять його близьким родичам і надалі саме вони мають право на реалізацію цих прав.
Згідно ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Дані правові норми слідчим не врахувано, тобто, у цій ситуації, суб`єкт оскарження при вирішенні по суті питання порушеного заявником допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є безаперечною підставою для скасування вказаної постанови.
Адже, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді, і з іншими мотивами чи обставинами Кодексу не передбачає можливості відмови у визнанні потерпілим.
У цій ситуації слідчий використав саме інші мотиви, тобто ті, що у ч. 5 ст. 55 КПК Україхни не відображені, для умотивування свого рішення.
Також, у ході судового розгляду з`ясовано, що постановою слідчого ОСОБА_4 від 31.08.2017 у задоволенні клопотання про ознайомлення відмовлено так, як заявник не є потерілим, тобто до переліку осіб, які можуть знайомитися зі справою не віднесений.
При поданні скарги на це рішення особа, яка її подала стверджувала про порушення прав та свобод захист, яких регламентований п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Щодо питання можливості оскарження такого рішення під час досудового розслідування.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
У своїй скарзі особа, яка подала прямо посилається при її обґрунтуванні на норми п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто ті, які передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні рішень та дій слідчого, у той час, як слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України)
З огляду на наведене з метою здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні дана скарга підлягає розгляду по суті слідчим суддею цього місцевого суду у світлі норм п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, а саме того, чи були дотриманні вимоги КПК України, які ними регламентуються на досудовому провадження суб`єктом оскарження, з урахуванням такого.
Відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У цьому випадку, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з урахуванням того, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та у такому відстоюванні прав останні є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, в ході судового розгляду, з огляду на те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, установив таке.

п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає, що заявником, підозрюваним, його захисником, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Стаття 220 КПК України передбачає, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав Частина перша статті 220 із змінами, внесеними згідно із Законом № 314-VII від 23.05.2013.
Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
У цьому випадку, слідчим суддею установлено, що суб`єкт оскарження клопотання особи, яка подала скаргу від 23.01.2018 розглянув по суті із прийняттям відповідного рішення про відмову у їх задоволенні, з порушенням строків передбачених ст. 220 КПК України, однак підстав для зобов`язання вчинити дію передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України не має так, як таке звернення усе ж таки, на момент розгляду скарги в слідчим суддею розглянуто по суті.
Копію постанови надано особі, яка подала це клопотання.
Питання відповідності самого процесуального рішення вимогам ст. 110 КПК України, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, навіть, через призму ст. 220 КПК України, проаналізоване бути не може, так як указана норма зазначене питання не регулює, з огляду на положення ч. 2 ст. 303 КПК України.
Про бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, у скарзі мова взагалі не йдеться.
Аналізуючи питання дотриманням прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу у цьому кримінальному провадженні у світлі норм п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя бере до уваги таке.
Ця правова норма передбачає, що особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником під час досудового розслідування, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Зокрема, перелік слідчих (розшукових) дій чітко регламентований Главою 20 цього Кодексу, яка має структурно сформований наступний зміст: допит (ст. 224); допит свідка, потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні (ст. 225); особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи (ст. 226); участь законного представника, педагога, психолога або лікаря у слідчих (розшукових) діях за участю малолітньої або неповнолітньої особи (ст. 227); пред`явлення особи для впізнання (ст. 228); пред`явлення речей для впізнання (ст. 229); пред`явлення трупа для впізнання (ст. 230); протокол пред`явлення для впізнання (ст. 231); проведення допиту, впізнання у режимі відеоконференції під час досудового розслідування (ст. 232); проникнення до житла чи іншого володіння особи (ст. 233); обшук (ст. 234); ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 235); виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 236); огляд (ст. 237); огляд трупа (ст. 238); огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією (ст. 239); слідчий експеримент (ст. 240); освідування особи (ст. 241); підстави проведення експертизи (ст. 242); порядок залучення експерта (ст. 243); розгляд слідчим суддею клопотання про залучення експерта (ст. 244); отримання зразків для експертизи (ст. 245).
В свою чергу, відповідно до ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.
У цій ситуації, у клопотанні від 23.01.2018 його заявник просив вчинити дію, яка регламентується ст. 221 КПК України, тобто ту, яка ні до Глави 20 КПК України - слідчі (розшукові) дії, так і до Глави 21 - негласні слідчі (розшукові) дії вказаного Кодексу не відноситься, а тому посилання в скарзі на положення п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України є безпідставним.
Факт порушення прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу у цьому кримінальному провадженні у світлі норм п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України не підтвердився.
Оскарження ж конкретно рішення слідчого про відмову у задоволенні клопотання про вчинення дії передбаченої ст. 221 КПК України шляхом прийняття з цього питання відповідної постанови, згідно положень ст. 110 вказаного Кодексу, на етапі досудового розслідування КПК України, зокрема його статтею 303, не передбачено, а тому слідчий суддя не вдається до його оцінки з точки зору відповідності положенням ст.ст. 94, 110 цього Кодексу.
Спосіб захисту порушеного на думку заявника, права регламентований, у цій ситуації ч. 2 ст. 303 КПК України.

Питання дотриманням прав, свобод та інтересів особи, яка подала скаргу у цьому кримінальному провадженні у світлі норм п.п. 2-4, 6, 8- 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, автор скарги не порушує, а тому слідчий суддя, у світлі норм ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу, до оцінки дотримання вимог КПК України суб`єктом оскарження, які ці статті регламентують не вдається.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання не підлягає задоволенню так, як у ході здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, у світлі норм п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, факт порушення прав заявника та вимог КПК України, які цими нормами регламентуються на досудовому провадження суб`єктом оскарження установлений не був, хоча і констатовано , що саме клопотання від 23.01.2018 було розглянуто по суті з порушенням строків визначених ст. 220 того ж Кодексу.
Щодо інших вимог скарги, то слідчий суддя не сприймає їх, як слушні, бо запропонований особою, яка подала скаргу в них спосіб захисту порушених прав в цій частині не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений.

Керуючись ст.ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 220, 223, 239,303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити частково.
Постановуслідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 31.08.2018 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_3 від 23.01.2018 у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 14.01.2018, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - скасувати.
В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1