Справа № 405/1499/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

при секретарі : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 27.01.2017 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Високі Байраки, Кіровоградського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 на посаді розвідника кулеметника 1 відділення 2 взводу комендантської роти, учасника АТО, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25.06.2015 року за ч.1 ст.263, ч.1 ст.410, ст.ст.70, 75 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем, за наступних обставин.

ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та проходячи військову службу на посаді розвідника - кулеметника 1-го відділення 3-ї групи 6-ї роти 2-го загону, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 14 липня 2016 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її межами в умовах особливого періоду до 13 березня 2017 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині не визнав в повному обсязі, зазначивши, що 22.07.2013 року ним був підписаний контракт на проходження служби строком на 3 роки. На військову службу не з`явився 22.07.2016 року, оскільки закінчився строк дії контракту. Після вказаної дати ще з`являвся на службу періодично, а саме до 28.07.2016 року - здавав майно на речовому складі, переносив ліжка тих хлопців, які знаходяться в АТО. На ранкове шикування приходив не кожний день. В цей період накази йому віддавав капітан Хайчен. Після 28.07.2016 року службу не ніс, обов`язки не виконував до 15 березня 2017 року.
Заробітна плата за серпень 2016 року не надійшла, тому вважаючи, що в списках частини не значиться, перестав взагалі з`являтися в частину із середини серпня 2016 року, а саме: поїхав в місто Одеса на декілька місяців. Надалі робив вдома ремонт до приїзду працівників військової прокуратури. Командування військової частини до відома щодо поїздки не ставив, тому відповідно дозвіл вона не надавала. З наказом про звільнення з лав ЗСУ та виключення зі списків особового складу військової частини не ознайомлювався. Надавали йому обхідний лист, який за нього підписував його товариш по службі. Майно, яке надавалося військовою частиною: фляга, плащ-палатка, котелок, чулки, перчатки, плащ, протигаз здав, окрім бронижелета. Поважних причин нез`явлення на службу не було.

За період проходження служби порушень, які б спонукали не виходити на службу, не було.

07.03.2017 року його викликали повісткою до військової прокуратури на 13.03.2017 року, а з 15.03.2017 року він проходить подальшу службу в лавах ЗСУ за контрактом, який автоматично продовжився, оскільки нового не підписував. На даний час він отримує матеріальне забезпечення і бажає в подальшому залишатися на військовій службі.

В минулому проходив ще військову строкову службу в в/ч НОМЕР_2 в 79 аеромобільній бригаді, в період якої мав порушення і притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263, ч. 1 ст. 410 КК України.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, його вина доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є належними та допустимими, оскільки містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, а саме:

-показаннями допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , який показав, що із ОСОБА_8 перебуває у службових відносинах, останній його підлеглий. Проходив з ним службу в комендантській роті в/ч НОМЕР_3 із серпня 2015 року. ОСОБА_8 забезпечувався з військової частини формою, а також отримував заробітну плату. До ОСОБА_8 під час служби не застосовувався фізичний тиск і незаконні накази не віддавалися. 14.07.2016 року під час ранкового шикування було виявлено відсутність солдата ОСОБА_8 , причини при цьому відомі не були. Після чого, вказаному солдату телефонували і шукали, однак результатів не було;

-показаннями допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , який показав, що проходить службу з 07.07.2015 року. Із ОСОБА_8 , який є контрактником, перебуває у службових та товариських відносинах. Познайомився із ОСОБА_8 після того, як він перевівся до нього в роту. ОСОБА_8 влітку 2016 року не з`явився на ранкове шикування, після цього з`являвся якось періодично, а потім він побачив обвинуваченого на службі в 2017 році;

-показаннями допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , який показав, що із ОСОБА_8 проходив службу в одній військовій частині з травня 2016 року. ОСОБА_8 влітку 2016 року не з`явився на ранкове шикування. Із ОСОБА_8 проходив службу в одному підрозділі, однак в силу службової зайнятості не знаходився з ним постійно поруч, тому не знає подробиць неявки;

-показаннями допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , який показав, що з 2008 року працює начальником відділення особового складу в/ч НОМЕР_3 та згідно посадових обов`язків веде облік особового складу (більше 1300 осіб) вказаної військової частини. В послужному списку вказано, що ОСОБА_8 26.08.2016 року розпорядженням командира військової частини виведений із займаної посади, оскільки протягом 10 днів військовослужбовець не з`являвся на службу. В даному послужному списку маються всі записи відносно служби ОСОБА_8 . Так, контракт із ОСОБА_8 був укладений з 22.07.2013 року по 21.07.2016 року. Контракт укладався до настання особливого періоду, а оскільки особливий період настав з моменту оголошення рішення Президента України про мобілізацію в березні 2014 року, він вважається продовженим до закінчення вказаного особливого періоду. Якщо військовослужбовець вважав за необхідне припинити дію контракту, він відповідно до Положення про проходження військової служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України, мав за 3 місяці до його закінчення повідомити іншу сторону, однак рапортів з приводу цього від ОСОБА_8 не надходило. Останній не звертався з приводу роз`яснення умов проходження військової служби. Особа вважається звільненою зі служби після видачі наказу командира частини про виключення зі списків особового складу частини, який відносно ОСОБА_8 відсутній;

-показаннями допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , який показав, що був начальником підрозділу та начальником ОСОБА_8 під час проходження служби у в/ч НОМЕР_3 з початку 2016 року. В його обов`язки входила організація правової роботи, інформування, бойова підготовка, вирішення соціально-побутових питань. За час проходження служби ОСОБА_8 мав стягнення за невихід на службу, був позбавлений премії, приймав участь у вирішенні конфлікту в зоні проведення АТО. В середині липня 2016 року йому повідомив ОСОБА_9 про відсутність на службі солдата ОСОБА_8 , вказавши, що на телефонні дзвінки останній не відповідає. Пізніше зв`язувалися з матір`ю ОСОБА_8 та безпосередньо з ним, повідомляючи, що за неявку на службу передбачена кримінальна відповідальність, на що вони обіцяли, що обвинувачений з`явиться до частини, однак цього не сталося. Наступного разу вже побачив ОСОБА_8 на початку весни 2017 року , коли з`явився до частини та виявив бажання проходити службу. В контракті вказано про необхідність повідомити іншу сторону щодо небажання продовжувати дію контракту за 3 місяці до його закінчення. Однак, ОСОБА_8 з відповідним рапортом до військової частини не звертався;

-показаннями допитаної у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 , яка показала, що ОСОБА_8 є її сином. В травні або влітку 2016 року у ОСОБА_8 закінчився контракт щодо несення військової служби. Дзвінків на її та на телефон сина щодо необхідності з`явитися до військової частини не надходило. Після закінчення контракту син знаходився вдома та займався господарством;

-показаннями допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 , який показав, що до 31.08.2017 року працював менеджером-управителем з продажу ТОВ «Кіровоградський будівельний альянс», до обов`язків якого з поміж іншого входило підбір персоналу. В кінці лютого 2017 року до нього звернувся ОСОБА_8 щодо прийняття його на посаду вантажника, повідомивши, що не має постійного офіційного місця роботи, раніше проходив строкову службу. Після проходження співбесіди, під час якої ОСОБА_8 здався врівноваженою людиною, з останнім уклали договір щодо проходження випробування, за час якого, близько 2 тижнів, обвинувачений характеризувався позитивно, до відповідальності не притягувався. 09-10 березня 2017 року ОСОБА_8 отримав повістку до прокуратури, про яку повідомив його.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами:

-витягом з наказу командира 3 окремого полку спеціального призначення (по особовому складу) №85-К від 22.07.2013 року, згідно якого військовозобов`язаного солдата ОСОБА_8 , з яким укладено контракт про проходження військової служби строком на 3 роки з 22.07.2013 року по 21.07.2016 року, прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом рядового складу, зараховано до складу Збройних Сил України та призначено на стрільця комендантського відділення роти забезпечення, ВОС 100915ф (т.1, а.п.88);

-контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 22.07.2013 року між Міністерством оборони України, в особі командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_16 , з одного боку, та громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдатом, стрільцем комендантського відділення роти забезпечення в/ч НОМЕР_3 , з іншого боку, де в п. 3 зазначено, що Контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки. Пунктом 4 передбачено, що сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами (т.1, а.п.99-100);

-послужним списком солдата ОСОБА_8 , де на 5-му аркуші міститься запис, що у відповідності до Закону України від 17.03.2014 року №1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», розпоряджень ГШ від 19.03.2014 року №322/1/024, від 22.03.2014 року №322/1/538 ДСК та наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 11.05.2014 року №260, військова частина НОМЕР_3 перейшла на умовне найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_1 » (т.1, а.п.79-94);

-витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №144 від 30.06.2016 року, згідно якого відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року військовослужбовцю солдату ОСОБА_8 , старшому стрільцю радисту комендантської роти, продовжено термін дії діючого контракту до оголошення демобілізації (т.1, а.п.128);

-витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) про призначення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_8 №1135 від 22.07.2016 року, згідно якого незважаючи на заходи, які проводить командування частини щодо дотримання посадовими особами розпорядку дня, в частині продовжують мати місце порушення цих вимог. З 14.07.2016 року солдат ОСОБА_8 відсутній на службі (т.1, а.п.77);

-актом проведення службового розслідування заступника командира загону СРЗ по роботі з особовим складом від 16.08.2016 року по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_8 , згідно якого зроблено висновок, що в діях солдата ОСОБА_8 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та запропоновано, враховуючи, що на солдата ОСОБА_8 наказом командира частини №877 від 13.06.2016 року було накладене дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю» та в діях військовослужбовця вбачаються ознаки складу злочину, до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 не притягувати (т.1, а.п.78-79).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи на встановлені фактичні обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.
При цьому, суд зазначає, що надані стороною обвинувачення для дослідження як доказ вини ОСОБА_8 рапорт про виявлення кримінального правопорушення від 27.01.2017 року, повідомлення командира в/ч Польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_17 , рапорт ТВО командира комендантської роти ОСОБА_9 від 14.07.2016 року не є доказами в розумінні ст. 99 КПК України.

При цьому, невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, розцінюється судом як один із способів захисту від інкримінованого обвинувачення та бажанням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні посилався на факт припинення 22.07.2016 року строку дії контракту, укладеного ним для проходження військової служби у Збройних Силах України, що і стало підставою для нез`явлення до військової частини на службу.

Однак, така позиція обвинуваченого спростовується системним аналізом норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 4 вказаної статті передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Водночас, відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 вказаного Закону у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: - з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; - з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон) визначає особливий період як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №1126-VII.

Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №1126-VII набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року.

Згідно статті 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною радою України приймає Президент України. При цьому, відповідне рішення Президентом України не приймалося.

За таких обставин, коли особливий період настав з 18 березня 2014 року, тобто під час дії контракту обвинуваченого, а законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, то дія контракту ОСОБА_8 продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Зважаючи на загальновідомість громадянам України прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року, обвинуваченому ОСОБА_8 було відомо про введення особливого періоду на території України та його наслідки.

Окрім того, відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, солдату ОСОБА_8 було продовжено термін дії контракту до оголошення демобілізації, про що свідчить витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №144 від 30.06.2016 року.

Про обізнаність ОСОБА_8 щодо продовження терміну дії діючого контракту до оголошення демобілізації, на переконання суду, свідчить і бездіяльність обвинуваченого по невиконання зобов`язань, передбачених п.4 Контракту, а саме: не повідомлення останнім командира військової частини за три місяці до закінчення строку контракту про намір укласти новий контракт, про небажання укладати контракт чи про відмову від його укладання.

В матеріалах кримінального провадження міститься наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №877 від 13.06.2016 року про накладення на ОСОБА_8 дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю». Однак, згідно акту проведення службового розслідування заступника командира загону СРЗ по роботі з особовим складом від 16.08.2016 року по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_8 , керівництвом військової частини було прийнято рішення не притягувати до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 , оскільки в його діях вбачаються ознаки складу злочину. ОСОБА_8 з наказом про звільнення ознайомлений не був. В судовому засіданні показав, що про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби йому відомо не було. Зі списку особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_8 , як звільненого військовослужбовця, виключено не було, як передбачено п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Таким чином, ОСОБА_8 станом на липень 2016 року був військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у якого дія контракту про проходження військової служби продовжена в особливий період до оголошення демобілізації.

Покази обвинуваченого щодо нез`явлення його на службу 22.07.2016 року спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що саме 14.07.2016 року ОСОБА_8 без повідомлення причин не з`явився на ранкове шикування. Об`єктивність показів свідка щодо дати нез`явлення ОСОБА_8 на службу підтверджується витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) про призначення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_8 №1135 від 22.07.2016 року, де зазначено, що з 14.07.2016 року солдат ОСОБА_8 відсутній на службі, актом проведення службового розслідування заступника командира загону СРЗ по роботі з особовим складом від 16.08.2016 року по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_8 , яким встановлено, що з 14.07.2016 року останній дійсно відсутній в підрозділі, ніхто його не бачив, свої службові обов`язки він не виконує.

Водночас, у справі не встановлено будь-яких даних про поважність причини неявки обвинуваченого на службу до військової частини військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період з 14.07.2016 року по 13.03.2017 року. При цьому, і самим обвинуваченим ОСОБА_8 в судовому засіданні відсутність поважних причин неявки на службу не заперечується.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 14 липня 2016 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її межами в умовах особливого періоду до 13 березня 2017 року.
Дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, проходить службу

за контрактом у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді розвідника кулеметника 1 відділення 2 взводу комендантської роти, де характеризується позитивно, приймав участь в бойових діях в зоні проведення АТО, відповідно до довідки Кіровоградської центральної районної лікарні від 28.02.2017 року за вих.№203 ОСОБА_8 з 2012 року знаходиться на «Д» обліку у нарколога, згідно довідки КЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 02.03.2017 року за вих.№824 ОСОБА_8 зареєстрований в КЗ «КОНД», як особа, що вживає алкоголь, також відповідно до медичної характеристики ТВО начальника медичної служби в/ч п/п НОМЕР_1 від 23.05.2017 року на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходився, одружений, на утриманні має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий за вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби та проти громадської безпеки.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданої Подільським районним сектором Кропивницького міського відділу з питань пробації Південного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_8 підтримує хороші відносини з близькими, з сусідами. За час проходження військової служби зарекомендував себе добре, обов`язки виконував з відповідальністю. Приймав безпосереднью участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни. Під час проведення психологічного тестування обвинувачений поводив себе адекватно, спокійно, здатний розуміти себе і свої вчинки. Психоемоційний стан в межах норми. Згідно з висновком органу пробації, результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення відносно обвинуваченого не показали високого ступеню ризику небезпеки для суспільства.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, висновок органу пробації, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши покарання із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки обвинуваченим даний злочин вчинений в період іспитового строку, визначеного за вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25.06.2015 року.
Таке покарання на думку суду буде необхідним та достатнім для його можливого виправлення, перевиховання та профілактики вчинення нових злочинів.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»/із змінами/, частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Тому підстав для застосування ст. 75 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , із урахуванням обставин скоєного кримінального правопорушення, суд не вбачає.
Цивільний позов, судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25.06.2015 року, і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
На апеляційний період обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на останнього обов`язки, визначені ст.194 КПК України:
1)прибувати до суду за викликом;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його затримання.
Цивільний позов, судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_18