Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009939 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, українця, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Бориспільського районного суду Київської області

від 24.11.2003 року за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України

на 3 роки позбавлення волі;

2) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2012 року

за ч.1 ст.121 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

звільненого 07.08.2017 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

________________________________

Справа № 11-кп/796/682/2018
Категорія: ч.1 ст.186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, безпідставно звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, внаслідок чого призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.

На переконання прокурора, суд належним чином не вмотивував застосування положень вказаної норми, не дав оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та даним про особу винного, який раніше судимий, не працював і через нетривалий проміжок часу після звільнення з установи виконання покарання знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. Вважає, що для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень покарання має бути реальним.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_9 за наступних обставин.

13 вересня 2017 року близько 15 години 20 хвилин ОСОБА_6 , проїжджаючи на велосипеді неподалік зупинки громадського транспорту Сормівська, що на вул. Сормівській в м. Києві, побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 , у якого на правому плечі була сумка чорного кольору. Реалізовуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 на велосипеді під`їхав до ОСОБА_9 з правої сторони і, взявши за ручки сумки лівою рукою, ривком зірвав її з плеча потерпілого. Незважаючи на те, що ОСОБА_9 викрикував, щоб ОСОБА_6 зупинився та віддав йому майно, розуміючи що його дії носять відкритий характер для потерпілого та оточуючих громадян, ОСОБА_6 з майном потерпілого сумкою для ноутбука вартістю 250 гривень, всередині якої знаходився ноутбук HP Pavilion s/n 5CD3487NC7 вартістю 18 000 гривень, комп`ютерна оптична миша Logitech М105 вартістю 70 гривень, фільтр електронапруги АРС вартістю 80 гривень, зарядний пристрій до ноутбука HPCT-WD F2VOAV55Q289K вартістю 120 гривень, з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 18 520 гривень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 двічі судимий за вчинення тяжких злочинів проти здоров`я особи, відбував покарання у місцях позбавлення волі, не працює. Однак належних висновків він для себе не зробив і через місяць після звільнення з установи, де відбував покарання, знову вчинив умисний злочин проти власності, що свідчить про відсутність осуду своєї поведінки та небажання стати на шлях виправлення.

А тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який неодноразово судимий, не працює і не має стабільного джерела доходу. Разом з тим, обвинувачений з листопада 2017 року є членом релігійної організації, має малолітню доньку, і потерпілий претензій до нього не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`яких за видом покарань, передбачених санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не вбачає, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Необхідності у призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки.

Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з 15 березня 2018 року.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк досудового тримання під вартою з 13 вересня 2017 року по 15 вересня 2017 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3