Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/178/17

Номер провадження: 1-кп/511/168/17

"07" вересня 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора - ОСОБА_3
представника потерпілого - ОСОБА_4
інспектора пробації - ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст.191 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001269 (без дати)
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов для розгляду обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст.191 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурором висловлена думка про необхідність призначення справи до судового розгляду, захисником обвинуваченого заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, оскільки цей акт не відповідає вимогам КПК України, в зв`язку з чим висловлена думка про неможливість призначення справи до судового розгляду.

Прокурор в судовому засідання заперечував проти клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого та вважав, що всі недоліки обвинувального акту можуть бути виправлені під час судового розгляду та вказане не є підставою для його повернення.

Представник потерпілого підтримав думку прокурора та також вважав, що справа повинна бути призначена до слухання.

Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статей 291 КПК України з огляду на наступне.
З письмового клопотання захисника обвинуваченого вбачається, що підставою для повернення обвинувального акта прокурору зазначається, що після повернення обвинувального акту Роздільнянським районним судом на доопрацювання вказаний обвинувальний акт знову направлений до суду аналогічного змісту, оскільки не виконанні вимоги, визначені як порушення в ухвалі Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.03.2017 року та ухвалі апеляційного суду Одеської області від 26.05.2017, а саме: формулювання обвинувачення є формальним, а обвинувачення по суті є неконкретним; кваліфікуючи ознаки складу злочину є не зрозумілими; не встановлена загальна сума матеріального збитку та відсутня дата затвердження обвинувального акту, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України з огляду на наступне.

Згідно до ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце нродження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Але, судовим розглядом встановлено, що вказаний обвинувальний акт не містить дату його затвердження; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; формулювання обвинувачення є формальним, а обвинувачення є неконкретним з огляду на наступне.

Так, як було встановлено Роздільнянським районним судом в ухвалі від 23.03.2017р. про повернення аналогічного за змістом обвинувального акту прокурору та в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 26.05.2017р. було констатовано, що аналіз змісту обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але обвинувачення по суті є неконкретним, оскільки диспозиція ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 191 КК України в редакції, яка діяла станом на жовтень 2015 року, передбачала кримінальну відповідальність відповідно за: привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб; дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені у великих розмірах.

У вказаних рішеннях суди звернули увагу, що у обвинувальному акті не зазначено конкретно, яким з зазначених вище способів, обвинуваченим вчинений злочин, а також не зазначена кваліфікуюча ознака ч. 4 ст. 191 КК України, тому обвинувальний акт не може вважатись таким, що відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Суд вважає, що у вказаному обвинувальному акті орган досудового розслідування та прокурор також вказані порушення не виправив.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства стаття 191 КК України включає три форми розкрадання, спрямовані на єдиний безпосередній об`єкт - право власності на майно, а з об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 КК України, може бути вчинений у формі: 1) привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; 2) розтрати такого майна зазначеною особою (ч. 1 ст. 191); 3) привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (ч. 2 ст. 191).

Тому, склад об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 191 КК України, є альтернативним та полягає в привласненні майна чи його розтраті або зловживання довірою.

При цьому, суд вважає, що об`єктивна сторона злочину є невід`ємною частиною складу злочину, яка є сукупністю ознак, що характеризують зовнішню сторону злочину, тобто суспільно-небезпечне діяння і характер суспільно-небезпечних наслідків, які настали в результаті діяння, і причинний зв`язок між ними.

Оскільки, згідно обвинувального акту правова кваліфікація злочину викладена як привласнення та розтрата чужого майна, яке перебувало у виданні особи, вказане не узгоджується з вимогами норм діючого кримінального законодавства.

Також, дії обвинуваченого кваліфіковані за частиною 4 вказаної норми закону, але обвинувальний акт та правова кваліфікація дій не містить будь-яких кваліфікуючих ознак та їх обґрунтування взагалі відсутня вказівка про вчинення дій, вчинених у великих розмірах, що не дозволяє суду зробити висновок щодо дійсної кваліфікації дій обвинуваченого.

Зазначене вказує на відсутність визначення меж висунутого обвинувачення по кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).

За змістом пункту 5 частини другої статті 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, закріплення в Кримінально процесуальному кодексі України (далі КПК) вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство.

Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень.

Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Суду у справі «Жупнік проти України»).

Крім того, Суд у справі Камасінскі проти Австрії та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).

Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).

Недотримання вказаних вимог при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Також суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що обвинувальний акт не містить дати його затвердження, що також є порушенням норм діючого КПК та є перешкодою для призначення справи для розгляду.

Слушними є також доводи захисту з приводу відсутності в обвинувальному акті розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вказане є не тотожними сумі матеріальних збитків, та крім іншого є невід`ємною кваліфікуючою ознакою частини четвертої вказаного складу злочину.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додаються:

- реєстр матеріалів досудового розслідування;

- цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

- розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування і реєстр матеріалів досудового розслідування;

- розписка, або інший документ, що підтверджує отримання цивільним позивачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

- довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації

Однак досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що в додатках до обвинувального акту відсутні розписки обвинуваченого та його захисника про вручення їм копії цивільного позову, а також довідка про потерпілу особу - юридичну особу, якою є товариство з додатковою відповідальністю «Автобаза № 4».

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 скоїв інкримінований йому кримінальний злочин, є безпідставним, оскільки така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Проте, прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого кримінального злочину, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв інкримінований йому кримінальний злочин, що є недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального злочину.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінніп.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинуваченого.

Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки. Окрім того, вказані недоліки обвинувального прямо зазначені а ухвалі апеляційного суду Одеської області від 26.05.2017 року, а відповідно до ст.21 КПК України ухвали суду, які набрали законної сили в порядку, визначеному цим кодексом, є обов`язковим і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст.191 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001269 (без дати) прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, представнику потерпілого та обвинуваченому.

Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1