Справа № 381/3413/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1230/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 22.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
22 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001476 від 02.07.2016 року за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Київської області, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого проживаючого за адрессою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 21.02.2013 року Бородянським районним судом Київської області за ст.ст.185 ч.3, 189 ч.2,71,70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, 27.10.2016 року Бородянським районним судом Київської області за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.15,ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі
На підставі ст.70 КК України (за сукупністю злочинів), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 27.10.2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено покарання - у виді 6 років позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, 02.07.2016 року, близько 21 години 10 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , помітив відчинені двері до вищевказаного будинку та забіг до будинку з метою переховування від переслідувачів, після чого, перебуваючи в середині приміщення у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.
Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку зробив вигляд, нібито він переховується від людей, які хочуть його побити та в подальшому, ОСОБА_8 , дочекавшись поки переслідувачі підуть геть від будинку, діючи відкрито, реалізуючи свій злочинний умисел, відкрито заволодів золотими сережками, які зірвав з вуха потерпілої ОСОБА_9 , вагою 8 грамів, вартістю 690 грн. за грам,чим наніс їй матеріальної шкоди на загальну суму 5520 грн.
В подальшому з метою переховування речових доказів ОСОБА_8 , ковтнув одну із викрадених сережок.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 02.07.2017 року близько 21 год.10 хв., перебуваючи неподалік буд. № 18 по вул. Січових Стрільців в м. Фастові, рухаючись по даній вулиці, помітив попереду себе ОСОБА_10 , яка рухалась від свого подвір`я в напрямку вул. Набережна. В цей час остання тримала в руках мобільний телефон «LENOVO»-A7000», вартістю 800 грн., та намагалася зателефонувати. Помітивши це, та переконавшись, що інших осіб поряд немає, у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме майна ОСОБА_10 .
Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_10 , скориставшись тим, що крім нього та ОСОБА_10 інших осіб на вулиці не було, схопив руками мобільний телефон ОСОБА_10 та шляхом ривка хотів заволодіти мобільним телефоном. ОСОБА_10 почала проявляти супротив таким діям та кликати на допомогу свого батька ОСОБА_11 , який почув крики на допомогу та вибіг на вулицю.
В подальшому ОСОБА_8 розуміючи, що заволодіти мобільним телефоном йому не вдасться, почав тікати, але ОСОБА_11 наздогнав та затримав ОСОБА_8 .
Таким чином ОСОБА_8 не виконав всі необхідні дії, які вважав необхідними для завершення свого злочинного наміру, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий ОСОБА_11 .
Не погоджуючись з вироком суду перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2017 року в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити рішення, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, із зарахуванням покарання, призначеного вироком Бородянського районного суду Київської області від 27.10.2016 року, ОСОБА_8 остаточно вважати засудженим до 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Бородянського районного суду Київської області від 27.10.2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі.
Нові злочини ОСОБА_8 вчинив 02.07.2016 року, тобто до постановлення вироку Бородянського районного суду Київської області від 27.10.2016 року.

За таких обставин при призначенні покарання суд повинен керуватись ч. 4 ст. 70 КК України, а не положеннями ч. 1 ст. 71 КК України.

Крім того, призначаючи покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, суд не застосував положення ч. 3 ст. 68 КК України та призначив більш суворе покарання, ніж передбачене законом України про кримінальну відповідальність.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує на те, що ознайомившись з матеріалами, наданими стороною обвинувачення до суду було встановлено, що в них містяться матеріали, які сторона захисту у відповідності до вимог ст. 358 КПК України просила суд виключити з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів. Однак, судом першої інстанції ці вимоги були проігноровані, в наслідок чого вирок суду був складений з посиланням на докази, які на думку захисту, є неналежними.
Так, не заслуговує на увагу як доказ надана ксерокопія рентгенівського знімку, оскільки з наданих на огляд документів не вбачається, що це знімок внутрішніх органів саме обвинуваченого ОСОБА_8 , а не іншої особи. Крім того, суду повинні надаватись оригінали документів, а не їх ксерокопії та саме при огляді оригіналу фахівці у галузі медицини «розшифровують» зображення на регнензнімку і тільки вони можуть зробити остаточні висновки по зображенню.
Також стороною обвинувачення не наведено доказів, які б вказували, що викрадені сережки були виготовлені саме із золота. Зазначає, що з числа доказів слід виключити довідки про вартість викраденого майна, оскільки в довідці про вартість сережок безпідставно зазначено, що вони виготовлені із золота. Крім того, довідки про вартість сережок та мобільного телефону виконані і підписані неналежною особою, а саме, працівником правоохоронного органу а не товарознавцем.
Посилається на те, що слідчі дії, а саме, проведення впізнання особи за фотознімками, були проведені із грубим порушенням кримінального процесуального законодавства України, а саме, ст. 228 КПК, а їх результати не можуть бути використані як докази відповідно до Конституції України та КПК України.
Вказує, що свідки по справі давали суперечливі покази і навіть плутались у визначенні часу вчинення злочину, вказуючи на час, коли ОСОБА_8 вже був затриманий по даному кримінальному провадженню, а тому слід дійти висновку, що по епізоду з викраденням сережок, який кваліфікований стороною обвинувачення, ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Що стосується епізоду щодо замаху на викрадення мобільного телефону, який стороною обвинувачення кваліфікується за ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, вказує, що фактично мобільний телефон, вартість якого належним чином так і не визначена, залишається у потерпілої, не завдано великої матеріальної шкоди, та те, що застосування насильства не доводилось і не було доведено в суді, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 , на його думку слід кваліфікувати за ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання в рамках санкції статті 186 ч. 1 КК України.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2017 року на основі ст. ст. 409, 410, 411, 413 КПК України, оскільки судовий розгляд був неповним, так як в основі речового доказу був використаний його особистий телефон, який не являється краденим.
Посилається і на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки немає свідків того, що він вкрав у потерпілої золоті прикраси, оскільки в обвинуваченого їх не було знайдено, а докази слідства про те, що він їх викрав з метою з`їсти нічим не підтверджуються і не можуть бути доказами, оскільки їх походження невідоме.
Також не має доказів і свідків того, що він намагався відібрати телефон у потерпілої ОСОБА_10 , при цьому її покази постійно змінювались.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 уточнив вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який подану прокурором апеляційну скаргу підтримав та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, думку захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з уточненнями та апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що всі апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

За змістом п.п. 2, 3 і 4 ч.1 ст.409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставами для скасування або зміни вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Колегія суддів за результатами розгляду цієї справи в апеляційному порядку дійшла до висновку про наявність зазначених вище підстав для зміни оскаржуваного вироку.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про незаконність вироку в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.

Статтею 370 КПК України визначені вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення. За змістом ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Пунктом другим ч.3 ст. 374 КПК України визначені вимоги до мотивувальної частини обвинувального вироку, у якій, зокрема, повинні зазначатись докази на підтвердження встановлених судом обставин. Цих вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 в частині засудження його за ч.2 ст. 186 КК України не дотримався в повній мірі.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, доказами, які доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України суд першої інстанції визнав: показання потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до яких обвинувачений 02.07.2016 року близько 21 години зірвав із неї золоті сережки і втік; протокол огляду місця події, яким є будинок потерпілої із таблицею до нього; довідку про вартість одного грама золота; додаток до протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_9 від 07.07.2016 року; протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання по фотознімках. Аналіз цих доказів, досліджених у ході апеляційного розгляду справи, спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Так, протокол огляду місця події не містить будь-яких фактичних даних, які б вказували на факт вчинення обвинуваченим зазначеного злочину, а лише фіксує певне місце шляхом його опису та виготовлення відповідних графічних зображень. Будь-яких фактичних даних не містить і довідка про вартість одного грама золота із урахуванням того, що органом досудового слідства не встановлено місце знаходження сережок, на які вказувала потерпіла ОСОБА_9 . Додаток до протоколу додаткового допиту потерпілої із малюнком сережок взагалі не є самостійним джерелом доказів, оскільки будь-які фактичні обставини, які викладені у протоколі додаткового допиту потерпілої судом доказами не визнавались, а сам протокол не визнавався джерелом доказів.

Необґрунтованим є визнання судом першої інстанції доказом вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України фактичних даних, які містяться в протоколі пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання по фотознімках від 07.07.2016 року, відповідно до якого потерпіла впізнала по фотографіях особу, яка зірвала з неї сережки. До цього протоколу колегія суддів відноситься критично, виходячи з наступного. Слідчим не обґрунтована необхідність пред`явлення особи для впізнання по фотознімках із урахуванням того, що на час проведення цієї слідчої дії обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий і міг бути пред`явленим для впізнання особисто. У протоколі впізнання відсутні будь-які дані про те, хто пред`являвся потерпілій для впізнання, чи є серед них обвинувачений ОСОБА_8 , кого впізнала потерпіла і чи є він обвинуваченим ОСОБА_8 . Перед впізнанням потерпіла лише загальними фразами зазначила те, що вона може впізнати особу, яка обірвала сережки із вух, по рисах обличчя та зовнішніх ознаках, не деталізувавши, за якими конкретно рисами обличчя та сукупністю яких зовнішніх ознак вона може впізнати особу. Ці обставини слідчим у потерпілої із повнотою, необхідною для встановленні істини у справі, з`ясовані не були. Описуючи ознаки, за якими потерпіла впізнала особу, яка заволоділа її сережками, потерпіла зазначила те, що вона впізнала особу за кольором шкіри, ознаками та рисами обличчя в їх сукупності та те, що вона «циганської наружності». Однак, у потерпілої не було з`ясовано із достатньою повнотою те, за якими конкретними ознаками та рисами обличчя потерпіла впізнала особу. Сприйнявши посилання потерпілої на колір шкіри впізнаваного, поза увагою суду залишилось те, що усі фотокартки є чорно-білими, що робить неконкретним посилання на колір шкіри. Щодо «циганської наружності», то ні слідчим, ні судом не було з`ясовано те, що потерпілою малось на увазі під цим словосполученням та не звернуто увагу на те, що під зазначене поняття у побутовому його сприйнятті може підійти будь-яка особа із чотирьох, які пред`являлись для впізнання по фотознімках. За наявності зазначених вище порушень кримінального процесуального закону, допущених у ході проведення зазначеної слідчої дії та неповноти з`ясування обставин, допущених у ході цієї слідчої дії протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання по фотознімках від 07.07.2016 року не може визнаватись належним та допустимим доказом вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а тому колегія суддів відкидає цей доказ.

Показання потерпілої ОСОБА_9 лише підтверджують факт відкритого викрадення її сережок і не містять даних про те, що це викрадення вчинив саме ОСОБА_8 .

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що в ході досудового розслідування не здобуто достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б доводили факт вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Ухвалюючи обвинувальний вирок в зазначеній частині обвинувачення суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду в цій частині вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Із урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про місце знаходження сережок, які в ході досудового розслідування не були встановлені, оглянуті, щодо яких не було проведено будь-яких експертиз, що вказує на неможливість висновків щодо частини обставин, які підлягають доказуванню в ході кримінального провадження, зокрема щодо факту та розміру завданої шкоди, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність того, що обвинуваченим був вчинений злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України. У зв`язку з цим вирок у цій частині підлягає скасуванню, а кримінальне провадження у цій частині підлягає закриттю з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України. Апеляційна скарга захисника та обвинуваченого в цій частині визнаються колегією суддів обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 по факту незакінченого замаху на відкрите викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 за ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 186 КК України колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий за злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, судимість за цей злочин не знята та не погашена, тому по даному епізоду його дії вірно кваліфіковані як повторні, кваліфікація його дій по даному епізоду за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність доказів вчинення ним незакінченого замаху на відкрите викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 колегія суддів вважає не обґрунтованими. Так, вина обвинуваченого у вчиненні цього злочину стверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , довідкою про вартість телефону, протоколами пред`явлення особи для впізнання по фотознімках, іншими доказами. Дослідивши ці докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України. Підстав для скасування вироку у цій частині колегія суддів не вбачає.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке проявилось у незастосуванні ст. 68 КК України, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає вимогам закону. Як вбачається з вироку, покарання обвинуваченому за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України призначене у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Між тим відповідно до ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Найбільш суворим покаранням, передбаченим санкцією ч.2 ст. 186 КК України є позбавлення волі строком на шість років. Виходячи із вимог ч.3 ст. 68 КК України максимальне покарання ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України могло бути призначене у виді позбавлення волі строком на чотири роки ( дві третини від шести років). Призначивши за цей злочину покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне вирок у цій частині змінити, застосувати вимоги ч.3 ст. 68 КК України та пом`якшити покарання за злочин, передбачений ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

Є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке проявилось у незастосуванні ч.4 ст. 70 КК України, яка підлягала застосуванню та застосуванні ч.1 ст. 71 КК України, яка не підлягала застосуванню. За змістом ч.4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку покарання призначається за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 27.10.2016 року було засуджено Бородянським районним судом за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. Злочин, за який він засуджується цим вироком був вчинений ним 02.07.2016 року, тобто до ухвалення вироку від 27.10.2016 року. Наведене вказує на те, що покарання за даним вироком повинно було призначатись із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, а не в порядку, передбаченому ст. 71 КК України, яка застосовується у випадку, коли новий злочин вчинений після ухвалення вироку але до повного відбування призначеного покарання.

У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в частині призначення покарання за сукупністю вироків та призначити його за сукупності злочинів в порядку, передбаченому ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань. Апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню в зв`язку з непризначенням покарання за ч.2 ст. 186 КК України, про що порушене питання в апеляційній скарзі прокурора, із підстав, наведених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України скасувати та кримінальне провадження в цій частині закрити в зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим цього злочину, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.
За ч.3 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ч.3 ст. 68 КК України покарання обвинуваченому ОСОБА_8 пом`якшити та призначити покарання за цей злочин у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням покарання, призначеного вироком Бородянського районного суду Київської області від 27.10.2016р. ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4