Справа № 127/432/18
Провадження № 1-кп/127/54/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
До Вінницького міського суду Вінницької області 05.01.2018 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 192 КК України. Ухвалою суду від 09.01.2018 року дане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зважаючи на ті обставини, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні. В судове засідання просила викликати обвинувачену, захисника та потерпілого, його представника.
Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивуючи тим, що на його думку, стороною обвинуваченню з порушенням процесуального законодавства було змінено кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_4 та відповідно невірно кваліфіковано її дії. Крім того, представник потерпілого вказав на розбіжності у тексті обвинувального акту щодо дати його складання.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засідання підтримали думку прокурора щодо можливості призначення справи до судового розгляду та заперечили щодо задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору. Свою позицію мотивували тим, що на їх думку, порушень КПК України під час досудового розслідування не допущено, а наведені у клопотанні представника потерпілого підстави для повернення обвинувального акту прокурору надумані та не відповідають положенням чинного законодавства.
Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні злочинів.
За змістом положень ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом.
Статтею 291 КПК України встановлено вичерпний перелік вимог до складання та оформлення обвинувального акту.
Представник потерпілого у своєму клопотанні вказав як на підстави для повернення обвинувального акту прокурору невірно обрану стороною обвинувачення кваліфікацію дій ОСОБА_4 та процесуальні порушення при зміні кваліфікації дій обвинуваченої на стадії досудового розслідування.
Однак, на переконання суду, представник потерпілого не навів у своєму клопотанні жодного доказу порушень прокурором вимог статті 291 КПК України, а питання незгоди із встановленою кваліфікацією чи викладеними у обвинувальному акті фактичними обставинами злочину є предметом розгляду на стадії судового розгляду і не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Наведені у клопотанні посилання на розбіжності у тексті обвинувального акту щодо дати його складання є безпідставними, оскільки на першій сторінці вказана дата затвердження обвинувального акту прокурором 29.12.2017 року, а на третій сторінці обвинувального акту наявна дата його складання, яка містить незначну технічну помилку, що також не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
В той же час, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам закону не відповідає.
Згідно з приписами Закону, правова кваліфікація є юридичною оцінкою вчиненого особою діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначене свідчить про те, що правова кваліфікація повністю залежна від фактичних обставин кримінального правопорушення, а відтак формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не можуть суперечити правовій кваліфікації, тобто юридичній оцінці зазначених дій.
Так, не вдаючись до аналізу доказів у справі, не оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд дослідивши виключно обвинувальний акт, вважає, що він не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням прав обвинуваченої та потерпілого, оскільки формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин справи та правова кваліфікація суперечать одне одному.
Вказаних висновків суд дійшов виходячи з того, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення містять наступні відомості. Зокрема, 18.03.2009 року ОСОБА_4 , як директор ПП «Єлев», перебуваючи у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 , уклала із ОСОБА_7 нотаріально посвідчений договір № 431 найму (оренди) з правом викупу транспортного засобу марки «ЗиЛ», моделі 133 ГЯ КС 3575А, 1988 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідності до умов якого ОСОБА_4 зобов`язалась щомісячно сплачувати власнику автомобіля орендну плату у розмірі по 18 000,00 грн. протягом 24 місяців. Після цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч умовам нотаріально посвідченого договору № 431 від 18.03.2009 року, зокрема п.п. 5 п. 13, згідно якого ОСОБА_4 не мала права віджувати майно без згоди ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що відповідно до пункту 3 статуту ПП «Єлев» директор підприємства несе особисту відповідальність за виконання покладених на нього завдань, у період з березня по червень 2009 року, на підставі усної домовленості із невстановленою слідством особою, передала вказаній особі належний ОСОБА_7 автокран марки «ЗиЛ», моделі 133 ГЯ КС 3575А, 1988 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_4 про продаж автокрану ОСОБА_7 не повідомила, чим завдала йому шкоди на загальну суму 214 122,00 грн..
Вищеописані дії ОСОБА_4 прокурором кваліфіковані за ч. 2 ст. 192 КК України як «умисне заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства».
Таким чином, формулювання обвинувачення та фактичні обставин кримінального правопорушення повністю є суперечливими, оскільки при цьому є незрозумілим, які саме дії ОСОБА_4 як директора ПП «Єлев», з описаних у формулюванні обвинувачення, ставляться їй у вину.
Відтак, з обвинувального акту, що надійшов на розгляд, суд позбавлений можливості встановити, за які саме дії та яке обвинувачення висунуто ОСОБА_4 : чи обвинувачується вона у привласненні, розтраті або заволодінні чужим майном у великих розмірах, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, як це зазначено у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та у формулюванні обвинувачення, чи в умисному заподіянні майнової шкоди у великих розмірах шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, як на це вказує кваліфікація обвинувального акту.
Вказане унеможливлює призначення справи до судового розгляду та її розгляд судом у відповідності до вимог КПК України та порушує права обвинуваченої, потерпілого, оскільки незрозумілість обвинувачення позбавляє їх можливості захищатись від висунутого обвинувачення чи відповідно підтримувати його.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 315 КПК України, суд -
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: