Код суду 233 Справа № 233/5169/17
Вирок
Іменем України
30 листопада 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця, Вінницької області, українець, громадянин України, має середню спеціальну освіту, не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 409 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» та опублікованої у журналі Голос України від 4 березня 2015 року № 39, кримінальна відповідальність за відмову від несення обов`язків військової служби в умовах особливого періоду настає з наступного дня після опублікування вищезазначеного закону, тобто з 5 березня 2015 року.
01.08.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.
Проходячи військову службу у вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Незважаючи на вищевикладене солдат ОСОБА_4 , вчинив злочин за наступних обставин.
Так, 02.11.2014 року ОСОБА_4 самовільно, без отримання відповідного дозволу командування, та без поважних причин, залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час знаходилась на території АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконав та проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, заходів для повернення до місця проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 не вживав до 13 лютого 2017 року.
13 лютого 2017 року солдат ОСОБА_4 з`явився до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , як такий що самовільно залишив частину, звільнено з військової служби в запас відповідно до Указу Президента України від 12 червня 2015 року 328/2015 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період».
11 вересня 2017 року ОСОБА_4 , самостійно з`явився до першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Поштова, 16, з щирим каяттям та повідомив обставини вчинення ним злочину, чим припинив вчиняти злочин.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєні інкримінованого злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі, щиро каявся.
Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина у скоєнні інкримінованого злочину повністю підтверджується іншими доказами по справі.
Відповідно до довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 жовтня 2014 року № 258 рядовий ОСОБА_4 військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 з 03 вересня 2014 року (наказ від 22 вересня 2014 року № 60) по теперішній час залучається до участі в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях.
Згідно з листом представника військової служби правопорядку ВСП у секторі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № 306/АТО/7833 від 12 листопада 2014 року, 02 листопада 2014 року приблизно о 18 годині 00 хвилин самовільно залишили позицію опорного пункту 2-го взводу 1-ї гірсько піхотної роти гірсько піхотного батальйону військової частини ПП НОМЕР_1 військовослужбовці призвані за мобілізацією солдати: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Вислухавши пояснення обвинуваченого, оцінивши в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце, вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень не притягувався, на обліку у Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» не знаходиться, на обліку у комунальному підприємстві «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, за місцем праці характеризується позитивно, відповідно до характеристики, наданої міським комунальним підприємством «Житлово експлуатаційна контора 5» департаменту житлового господарства зарекомендував себе з позитивної сторони, має на утриманні одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не виявлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він не позбавлений батьківських прав відносно дитини, якій не виповнилося 18 років.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не позбавлений батьківських прав щодо своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці дані підтверджені свідоцтвом про народження дитини.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені і він наполягав на її застосуванні.
Процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення надіслати/вручити учасникам судового провадження.
Суддя ОСОБА_1