Справа № 1-147/2000 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1116/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2017 року про відмову в перегляді вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року за нововиявленими обставинами,

з участю прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_7 , в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2017 року та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винним за ст.15, ч.3 ст.185КК України з мотивів зняття з ОСОБА_7 . Кримінальним кодексом республіки Білорусь від 24 червня 1999 року статусу особливо небезпечного рецидивіста.

Засуджений ОСОБА_7 теж подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2017 року про відмову в перегляді вироку суду за ново виявленими обставинами. Скасувати постанову Сокальського районного суду Львівської області від 22.03.2002 року. Дослідити повторно обставини справи, які не були досліджені судом першої інстанції. Скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року та постановити новий вирок.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року за нововиявленими обставинами.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 вказує, що Сокальський районний суд Львівської області у постанові від 22.03.2002 року змінив вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року в частині визнання ОСОБА_7 особливо небезпечним рецидивістом, проте мотивом такої зміни було лише прийняття нового Кримінального кодексу України (в ред.2001 р.). В той же час вважає, що мотивом зміни вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року повинно бути прийняття у червні 1999 року нового Кримінального кодексу Білорусії, адже мала місце судова помилка при кваліфікації за ч.4 ст.140 КК України (в ред. 1960 р.) і призначенні покарання.

Сокальський районний суд Львівської області у постанові від 22.03.2002 року не вправі був змінювати вирок Залізничного районного суду м.Львова від 09.02.2000 року в частині визнання ОСОБА_7 особливо небезпечним рецидивістом, адже Залізничний районний суд м.Львова чи будь-який інший суд України його таким не визнавав.

Залізничний районний суд м. Львова у вироку від 09.02.2000 року без законних на те підстав засудив ОСОБА_7 за ч.4 ст.140 КК України (в ред. 1960 р.), адже, по-перше, останній в порядку ст.26 КК України (в ред. 1960 р.) судами України не визнавався особливо небезпечним рецидивістом і жодною нормою чинного на той час кримінального кодексу не було передбачено можливості застосування кримінальних кодексів інших держав. Згідно ч.1 ст.5, ч.1 ст.6 КК України (в ред. 1960 р.) громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо вони притягнуті до кримінальної відповідальності або віддані до суду на території України; злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. По-друге, кримінальним кодексом республіки Білорусь від 24 червня 1999 року було виключено таке поняття, як особливо небезпечний рецидивіст, що в свою чергу в подальшому знайшло своє відображення в постанові президіуму Мінського районного суду від 02.11.2016 року Таким чином, в будь-якому випадку застосуванню підлягав закон, який виключав злочинність діяння, а тому у Залізничного районного суду м.Львова при постановленні вироку 09.02.2000 року не було жодних правових підстав притягувати ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.140 КК України (в ред. 1960 р.) Тому такий вирок підлягає зміні з призначенням мінімального покарання за ст.15, ч.3 ст.185 КК України (2001 р.), адже за ст.17, ч.4 ст.140 КК України Залізничним районним судом м. Львова було призначено мінімальне покарання.

Виключенню з вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року підлягає також вказівка на необхідність відбування покарання в колонії особливого режиму, адже така міра покарання призначалась лише для особливо небезпечних рецидивістів, яким, як уже вище зазначалось, ОСОБА_7 на момент вчинення злочину та на момент ухвалення вироку від 09.02.2000 року не був. Тому, у Залізничного районного суду м. Львова при ухваленні вироку 09.02.2000 року не було жодних правових підстав призначати ОСОБА_7 відбування покарання в колонії особливого режиму. Особливий режим відбування покарання значно вплинув на обсяг прав засудженого ОСОБА_7 .

У своїх доводах засуджений ОСОБА_7 вказує, що за законами України від особливо небезпечним рецидивістом не визнавався. Крім того, йому у 2016 році стало відомо, що в Республіці Білорусь 24.06.1999 року набрав чинності новий КК Білорусі, за яким він теж не являвся особливо небезпечним рецидивістом.

Вважає, що засудження його за ч. 4 ст. 140 КК України вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року, як особливо небезпечного рецидивіста, є незаконним.

Також підтримує доводи апеляції свого захисника.

Зазначає, що засудження його Залізничним районним судом м. Львова 09.02.2017 року,як особливо небезпечного рецидивіста, є незаконним та безпідставним.

При апеляційному розгляді справи захисник і засуджений підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг, а прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 р. ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.140 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; по ст. 145 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України остаточно обрано покарання за їх сукупністю шляхом часткового складання призначених покарань 7 років 6 місяців позбавлення волі у виправно-трудовій колонії особливого режиму з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 22.03.2002 року було приведено вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року у відповідність з новим Кримінальним кодексом України 2001 року, зокрема, вирок змінено в частині визнання ОСОБА_7 особливо небезпечним рецидивістом. Призначене йому покарання за ч.4 ст.140 КК України (в ред. 1960 р.) знижено до 6 років згідно із санкцією ч.3 ст.185 КК України. Звільнено від відбуття покарання за ст. 145 ч. 1 КК України (в ред. 1960 р.).
Заслухавши доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Частина 4 вказаної статті зазначає, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
Як вбачається із матеріалів кримінальної справи № 1-147/00 відносно ОСОБА_7 , вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року було встановлено, що ОСОБА_7 28.08.1978 року був визнаний особливо небезпечним рецидивістом народним судом Червонського району Мінської області Білоруської РСР. Цим же вироком Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_7 засуджений із застосуванням кваліфікуючої ознаки, як особливо небезпечний рецидивіст.

Згідно правової позиції ВСУ, яка викладена в Ухвалі від 26.01.1999 року, відповідно до міжнародно-правових угод України при судовому розгляді справи підлягають урахуванню правові наслідки засудження особи за вироками судів колишнього СРСР і союзних республік, що входили до його складу. ("Вісник Верховного Суду України", 2000 р.)
Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 22.03.2002 року було приведено вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року у відповідність з новим Кримінальним кодексом України 2001 року, зокрема, в частині призначення покарання засудженому. Призначене йому покарання за ч.4 ст.140 КК України (в ред. 1960 р.) знижено до 6 років згідно зі санкцією ч.3 ст.185 КК України 2001 року). Отже становище засудженого ОСОБА_7 в даному випадку покращилось, незалежно від того був він визнаний особливо небезпечним рецидивістом, чи ні.

Цією ж постановою суду, визнання кваліфікуючої ознаки стосовно ОСОБА_7 , як особливо небезпечного рецидивіста, було виключено. Ця постанова суду не скасовувалась і не оскаржувалась.

Постановою президіуму Мінського обласного суду від 02.11.2016 р. з вироку народного суду Червенського району від 23.08.1978 року відносно ОСОБА_7 , було виключено вказівка про визнання його особливо небезпечним рецидивістом, але при цьому суд не виключив злочинність самого діяння, як це вказує в своїх доводах захисник та обвинувачений, з якими колегія суддів не погоджується та вважає їх безпідставними.

Колегія суддів не вбачає підстав для перегляду вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2017 року за нововиявленими обставинами, а відповідно і підстав для скасування оскарженої ухвали місцевого суду, оскільки ні захисник, ні засуджений у своїх доводах апеляційних скарг не навели обґрунтованих і достатніх підстав, передбачених кримінальним процесуальним Законом, для скасування оскарженої ухвали. Захисником і засудженим не наведено жодних обставин, які б могли вважатись нововиявленими.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даній справі судом встановлено факт зміни судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку. Але, оскільки вказане рішення не скасоване, прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження по вказаній справі не можуть слугувати підставою для перегляду вироку, а визнання кваліфікуючої ознаки - ОСОБА_7 , як особливо небезпечного рецидивіста, було виключено Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 22.03.2002 року.

Отже, ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2017 року про відмову в перегляді вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2017 року за нововиявленими обставинами є законна та обґрунтована.

Суд в повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доводам заяви засудженого про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно, доводи, що наводять захисник і в своїх апеляційних скаргах не заслуговують на увагу.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2017 року про відмову в перегляді вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2000 року за нововиявленими обставинами залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3