Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/205/17 Головуючий суддя у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Долинського райононо суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину . сина ОСОБА_13 2009 року народження, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним, засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обовязки6 не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_8 в доход держави судові витрати по справі в сумі за проведення експертиз 2700 грн.72 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

11.08.2015 року близько 23 год. 45 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Тоyоtа Тundra» тимчасовий номер державної реєстрації НОМЕР_1 , маючи відповідні документи на право керування транспортним засобом, здійснив зупинку автомобіля біля правого краю дороги по вул. Соборності України в м.Долинська Кіровоградської області.

11.08.2015 року о 23 год. 50 хв, водій ОСОБА_8 почав рух по вул. Соборності України в м. Долинська Кіровоградської області з метою здійснення маневру, а саме повороту ліворуч з вул. Соборності України на вул. Чкалова в м.Долинська Кіровоградської області. Під час здійснення маневру ОСОБА_8 грубо порушуючи вимоги пунктів: п.2.3 (б), п.10.1, п.16.13 - Правил дорожнього руху України, які введені в дію з 01.01.2002 року та затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразились в тому, що він - у темну пору доби, керуючи автомобілем «Тоyоtа Тundra» тимчасовий номер державної реєстрації НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, тобто повороту ліворуч з вул. Соборності України на вул. Чкалова у м. Долинська Кіровоградської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, перед зміною напрямку руху (поворот ліворуч), на перехресті, з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, а саме мопеду «Альфа» під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався з пасажиром ОСОБА_9 , що рухався по рівнозначній дорогі в зустрічному напрямку. Водій ОСОБА_8 виїхавши на смугу зустрічного руху, допустив зіткнення та наїзд на мопед «Альфа» - під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався з пасажиром ОСОБА_9 .

В ході дорожньої - транспортної пригоди ОСОБА_14 та ОСОБА_9 були доставлені до Долинської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями.

18.08.2015 року ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень в результаті дорожньої - транспортної пригоди помер в Долинській ЦРЛ.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водій Ясніченко ВД спричинив потерпілим наступні тілесні ушкодження:

* ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №82 від 09.09.2015 року тілесні ушкодження у вигляді: рвані рани голови, лівого колінного суглобу, лівої стопи, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

* ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи №109 від 15.09.2015 року тілесні ушкодження у вигляді: садно лівої сідниці у верхньому внутрішньому квадраті, садно в проекції 10-11 ребер зліва по задньопідмишечній лінії, садно в проекції лівого тазово-стегнового суглоба, садна лівого плечового суглоба по задній поверхні, група саден на лівій стопі по тильній поверхні, садна на лівому ліктьовому суглобі по розгинальній поверхні, синець правої гомілки по внутрішній поверхні в середній третині, садна тім`яної ділянки голови зліва на рівні потиличного бугра, синець на верхній повіці правого ока. Перелом кісток склепіння та основи черепа зліва. Субдуральний, епідуральний крововиливи, забій головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення та мають прямий причинний зв`язок зі смертю потерпілого.

Порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виниклою дорожньо- транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілим ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, які потягли смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 просив змінити вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування вимог зазначив, що суд деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, зробив висновки, що суперечать дійсним обставинам справи, що призвело до призначення надто м`якого покарання.

Вказав, що ОСОБА_8 обіцяв ОСОБА_9 , що після ухвалення вироку відшкодування матеріальних та нематеріальних збитків (моральну шкоду) неповнолітнім потерпілим - дітям покійного ОСОБА_14 . Однак після 02.12.2015 року ОСОБА_8 взагалі уникав будь-якого контакту з матір`ю потерпілих - ОСОБА_9 . Протягом значного часу ОСОБА_9 чекала на обіцяну допомогу від ОСОБА_8 , але ОСОБА_8 так і не відшкодував обіцяні кошти. Неодноразово ОСОБА_9 телефонувала ОСОБА_8 , але той не відповідав, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, так як обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання, при тому, що збитки (матеріальна та моральна шкода) потерпілим не відшкодована. Вказав, що ОСОБА_8 відшкодовано вартість ремонту мопеда, його власнику ОСОБА_9 .

Суд не з`ясував ні розміру відшкодованої шкоди ні обставин її відшкодування, і не звернувши уваги той факт, що у справі є два суперечливі документи, а саме заява потерпілої ОСОБА_9 від 02.12.2015 (а.с.25) та заяви ОСОБА_9 про залучення до участі у справі в якості потерпілих від 02.12.2016 (а.с. 27).

Так, у заяві потерпілої ОСОБА_9 від 02.12.2015 року зазначено, що вона просить суд при призначенні міри покарання ОСОБА_8 врахувати те, що він відшкодував їй, як потерпілій, матеріальну та моральну шкоду, тому не наполягає на суворій мірі покарання. Разом з тим, у заяві ОСОБА_9 про залучення до участі у справі в якості потерпілих від 02.12.2016 року зазначено, що вона просить суд залучити її трьох малолітніх дітей до участі у справі в якості потерпілих, оскільки її дітям спричинено моральну шкоду у зв`язку із смертю їх батька. 12.12.2015 року судом було задоволено вказану заяву і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було залучено до участі у справі, як потерпілих, а їх матір ОСОБА_9 їх законним представником.

В ході судового розгляду і ОСОБА_9 і ОСОБА_8 ставилися питання про відшкодування витрат на поховання і хто саме хоронив. При цьому ні суд, прокурор, ні захист обвинуваченого не поставили ОСОБА_9 , яку саме шкоду матеріальну чи моральну відшкодував обвинувачений, в якому розмірі, кому саме (їй, дітям, батьку потерпілого тощо), коли саме відшкодував і т.д. Ніхто цих питань не задав. ОСОБА_9 не могла ефективно представляти свої та своїх дітей інтереси. При цьому, вона сподівалася на чесність обвинуваченого, який запевнив її у відшкодування матеріальної та моральної шкоди лише після ухвалення вироку про призначення йому умовного покарання.

По суті потерпіла стала жертвою дій з боку обвинуваченого, який компенсувавши їй вартість знищеного мопеду в сумі 12000 грн., отримав ще і від неї заяву, що шкода відшкодована, та ще й моральна. Вмовив на суді просити не позбавляти його волі, бо грошей їй і дітям не заплатить, якщо потрапить за грати.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прокурора яка просила відмовити в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілих і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржувалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини - визнання вини, щире каяття в скоєному, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим, наявність на утриманні малолітньої дитини та відсутність обтяжуючих покарання обставин та призначив покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, відповідно до ст.75 КК України без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм та це є його єдиним видом заробітку, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як вбачається з апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 він просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, тобто більше ніж призначено судом першої інстанції.

Разом із тим, адвокатом ОСОБА_12 в апеляційній скарзі не ставиться питання про скасування вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання, та не ставиться питання про скасування вироку у зв`язку із застосуваям положень ст.75 КК україни звільнення обвинуваченого від покананя з випробуваням з іспитовим строком, та призначення реального покарання без застосування положень ст.75 КК україни, а ставиться питання про зміну вироку та призначення більш суворого покарання, за таких підстав суд апеляційної інстанції позбавлений можливості відповідно до вимог ст. 404 КПК України вийти за межі апеляційних вимог та призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції заявила клопотання про визнання її неповнолітніх дітей потерпілими у кримінальному провадженні. Дане клопотання судом першої інстанції задоволено. Разом з тим, нею, як представником неповнолітніх потерпілих не заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю їх батька.

Більше того, згідно письмової заяви потерпілої долученої до матеріалів провадження, їй відшкодовано завдану шкоду обвинуваченим у повному обсязі, остання вказала у заяві, що претензій морального та матеріального характеру до нього немає, не наполягала на суворому покаранні. Крім того, колегія судді також бере до уваги те, що у судовому засідання суду першої інстанції потерпіла також вказала, що обвинуваченим їй відкшодована завдана шкода повністю, претензій ніяких до нього немає, просила не призначати йому суворе покарання, дане підтверджується аудіо записом та журналом судового засідання.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить переконливого висновку, що апеляція представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

Разом із тим, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про амністію у 2016 році»№1810-VII від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06.09.2017 року обвинувачений ОСОБА_8 який має малолітню дитину -сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5 , підпадає під амністію і оскільки подав заяву про застосування до нього акту амністії, колегія суддів вважає, що слід застосувати акт амністії до обвинуваченого ОСОБА_13 та на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VII від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06.09.2017 року, ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання призначеного вироком Долинського райононо суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Долинського райононо суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без зміни.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році»№1810-VII від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06.09.2017 року, ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Долинського райононо суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4