Справа № 367/6096/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1395/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 14.12.2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2017 року, якою ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 28 днів та встановлено йому адміністративний нагляд терміном на 1 рік,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 71 КК України 5 років позбавлення волі.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2016 року зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 січня 2014 року по 30 квітня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

14 вересня 2017 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 з проханням застосувати до нього ст. 81 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2017 року вищевказане клопотання задоволено, засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 28 днів, встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік та наступні обмеження: а) заборонити залишати своє місце проживання із 22.00 години вечора до 6.00 години ранку кожної доби; б) заборонити відвідувати місця, де дозволена торгівля та розливання спиртних напоїв; в) чотири рази на місяць з`являтись на реєстрацію до поліції; г) заборонити виїзд за межі місця проживання без дозволу поліції.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що встановлений судом факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, ОСОБА_7 упродовж 2016-2017 років відбування покарання офіційно не працював, заробітну плату не отримував, раніше був неодноразово судимий за умисні злочини. На думку прокурора, отримання засудженим одного заохочення свідчить лише про намагання останнього створити видимість процесу виправлення.
Крім того, прокурор зазначив, що під час вирішення питання про виправлення засудженого ОСОБА_7 необхідно враховувати весь час відбування покарання. Так, протягом 2017 року засуджений ОСОБА_7 отримав одне заохочення та одне стягнення, що свідчить про не сталу поведінку останнього. Крім того, комісією установи 02 серпня 2017 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 про направлення матеріалів до суду про розгляд умовно-дострокового звільнення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задоволити, засудженого ОСОБА_7 котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 належним чином не дотримався.
Як вбачається з матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року за ч. 2 ст. 309 КК України.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 не ґрунтуються на законі та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.
Так, як слідує із даних характеристики, затвердженої в.о. начальником ДУ «Бучанської виправної колонії (№ 85)» (а.с. 9), засуджений ОСОБА_7 з 09 січня 2014 року по 31 травня 2014 року тримався у Київському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до роботи не залучався, заходи заохочувальних норм не застосовувалися.
З 31 травня 2014 року по теперішній час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Бучанській виправній колонії (№ 85), останній був працевлаштований на виробництві установи в інструментальній дільниці, виробничі завдання виконував. В колективі серед засуджених безконфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. У відношенні до представників адміністрації колонії поводить себе ввічливо, але з метою отримання поблажливого ставлення до себе. Заходи виховного та профілактичного характеру відвідує, але не завжди робить для себе належні висновки. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає.
Відповідно до даних довідки про заохочення та стягнення (а.с. 10), засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання має 3 заохочення за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці та 3 стягнення за порушення локалізації, за вилучення заборонених предметів та за перешкоджання обшуку.
Хоча, три стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_7 погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставлення до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.
Таким чином, враховуючи наведене, на думку колегії суддів, дані про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку, і відповідно, доведення його виправлення.
Працевлаштування, а також заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень ч. 2 ст. 81 КПК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення, необхідно відмовити, оскільки процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2017 року, якою ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 28 днів та встановлено йому адміністративний нагляд терміном на 1 рік скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
СУДДІ: