Справа № 760/144/18
Провадження № 1-кс/760/720/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , власника майна ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000897 від 27.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

в с т а н о в и в :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000897 від 27.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.
Зазначено, що 31.12.2017 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Прокурор посилався на те, що санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.
Прокурор пояснив, що досудовим розслідування встановлено, що 19.06.2010 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб. Таким чином, на думку сторони обвинувачення, майно, набуте ОСОБА_7 у період перебування у шлюбі, а саме з 19.06.2010 по теперішній час, є спільною сумісною власністю подружжя.
Прокурор посилався на те, що згідно інформаційних довідок №№109529195, 109529388, 109529716, 109529764, 109529826, 109529881 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 зареєстроване право власності на наступне майно:
садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ;
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 .
Також прокурором зазначено, що ОСОБА_7 є власником наступного рухомого майна:
автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Прокурором пояснено, що враховуючи, що співвласником вище вказаного майна є підозрюваний ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підстави вважати, що він найближчим часом буде вживати заходів щодо реалізації свого майна з метою уникнення його арешту та подальшої конфіскації.
Враховуючи викладене, прокурор звернувся з клопотанням про арешт майна та просив слідчого суддю:

накласти арешт (у виді позбавлення права відчуження та розпорядження) на нерухоме майно, що знаходиться у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ;
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 .
Накласти арешт (у виді позбавлення розпорядження, користування та фактичного вилучення) на рухоме майно, що знаходиться у спільній сумісній власності підозрюваного
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи та на долучені до матеріалів клопотання документи.

Підозрюваний та його захисники у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання. Зазначили, що воно є необґрунтованим, посилалися також на те, що конфіскація майна може бути застосована лише до власності засудженого. Сторона захисту також зазначила, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт належить ОСОБА_7 , та не є спільним сумісним майном підозрюваного та його дружини.

Власник майна ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що садовий будинок, загальною площею 32,1 кв.м., придбала вона до вступу в шлюб, у 2008 році, також до вступу в шлюб даний садовий будинок, було добудовано за її кошти, а введено в експлуатацію після укладення шлюбу. Зазначено, що автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , було придбано нею до вступу в шлюб. Також ОСОБА_7 пояснила, що квартири та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , було придбано нею за кошти її матері, ОСОБА_9 , для останньої та зареєстровано вказане майно за ОСОБА_7 , а не за її матір`ю, оскільки, остання вже багато років проживає та працює у Греції, та не мала можливості на той час зареєструвати право власності на дане майно на себе. Також зазначено, що автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 було придбано в кредит, і дане авто є предметом застави.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін, вивчивши клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Як зазначено в ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Так, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Поряд з тим, у частині 5 статті 170 КПК України закріплено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000897 від 27.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.
Як вбачається з матеріалів клопотання, у даному кримінальному провадженні 31.12.2017 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Так, санкції норм ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.
Отже, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 одружений, його дружиною є ОСОБА_7 , вищезазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.06.2010.

Так, прокурор у своєму клопотанні просить слідчого суддю накласти арешт на майно, що знаходиться у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ;
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 ;
автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:
1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;
2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю кожного з них.
З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Разом з тим, майно, на яке просить накласти арешт прокурор зареєстроване на праві власності за дружиною ОСОБА_4 ОСОБА_7 .
Так, згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 109529826 та №109529881 за ОСОБА_7 з 08.04.2016 зареєстроване право власності на квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 .
Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 109529930 та №109530005 за ОСОБА_7 з 14.07.2016 зареєстроване право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та приміщення 111/3.
Стороною захисту, а також власником майна ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечувався факт реєстрації права власності за останньою вищезазначеного майна під час її перебування вже в зареєстрованому шлюбі з підозрюваним.
Крім того, як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником останнього є ОСОБА_7 .
Тому відповідно до вимог ст.173 КПК України, слідчий суддя вважає наявними передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладення арешту на вищезазначене майно, разом з тим слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт саме на ? частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ? частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , ? частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ? частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом позбавлення права на відчуження зазначеного майна, а також на ? частки автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування зазначеним майном.

Що стосується вимог прокурора накласти арешт на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя зазначає наступне.
Як вбачається з договору купівлі-продажу садового будинку від 26.12.2008, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , за реєстровим №3496, ОСОБА_7 купила в ОСОБА_11 садовий будинок, загальною площею 32,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 21.03.2012 за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 178,5 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно наданих у судовому засіданні пояснень власника майна ОСОБА_7 , даний садовий будинок вона придбала до вступу в шлюб, його було добудовано за її кошти, а введено в експлуатацію та зареєстровано право власності на нього вже після укладення шлюбу. Жодних доказів, що спростовували б дану інформацію, стороною обвинувачення надано не було. Таким чином, слідчий суддя вважає, що не підлягають задоволенню вимоги клопотання щодо накладення арешту на даний садовий будинок, оскільки, він був придбаний ОСОБА_7 до вступу в шлюб та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , яка не є фігурантом кримінального провадження № 0000897, іншого не встановлено.
Також не підлягає задоволенню вимога прокурора про накладення арешту на автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, дн.з. НОМЕР_2 , з огляду на наступне.
Згідно наданого стороною обвинувачення витягу з АІС «Автомобіль», ОСОБА_7 належить автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, дн.з. НОМЕР_2 , 10.02.2012 ОСОБА_7 здійснювалася перереєстрація при заміні свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 26.11.2009, надано ОСОБА_4 право користування.
ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що дане авто нею було придбане до вступу в шлюб, а в 2012 році вона лише здійснювала перереєстрацію при заміні свідоцтва про реєстрацію, надавши своєму чоловікові ОСОБА_4 право користування даним автомобілем.
З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_7 набула право власності на вказаний автомобіль до вступу в шлюб, він належить їй на праві приватної власності, а не є спільним сумісним майном подружжя, тому слідчий суддя вважає, необґрунтованими вимоги прокурора про накладення арешту на автомобіль NISSAN TEANA, 2008 року випуску, дн.з. НОМЕР_2 .
Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , а саме на:

? частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

? частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ,

? частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ,

? частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом позбавлення права на відчуження зазначеного майна.

Накласти арешт на рухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , а саме на: ? частки автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування зазначеним майном.

В іншій частині відмовити.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: