Провадження № 11-кп/780/236/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 27.02.2018

УХВАЛА
Іменем України

27 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
представника БВК №35 ОСОБА_7 ,
засудженого: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді подання судом першої інстанції, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2017 року, якою подання начальника Білоцерківської ВК №35 про умовно-дострокове звільнення та встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_8 задоволено частково та ОСОБА_8 умовно-достроково звільнено від відбування невідбутого покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м.Києва від 17.12.2013 року на невідбутий термін 1 рік 9 місяців 1 день, в задоволенні іншої частини подання відмовлено, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2013 р. за ст. 187 ч.2,70 ч.4 КК України ОСОБА_8 було засуджено на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 20.01.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 08.03.2013 року по 18.03.2014 року.
Початок строку позбавлення волі: 08.03.2013 року, кінець строку покарання: 29.08.2019 року.

Із Білоцерківської виправної колонії № 35 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло подання начальника установи про умовно-дострокове звільнення та встановлення адміністративного нагляду строком на 1 рік щодо засудженого ОСОБА_8 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2017 року подання задоволено частково, та ОСОБА_8 звільнено від відбування частини невідбутого покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м.Києва від 17.12.2013 року, на невідбутий термін 1 рік 9 місяців 1 день, в задоволенні іншої частини подання відмовлено.

В обґрунтуванні суд послався на те, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому підлягає умовно-достроковому звільненню, разом з тим, відмовляючи в задоволенні подання в частині призначення засудженому адміністративного нагляду суд вказав, що у поданні відсутня обґрунтованість доцільності встановлення адміністративного нагляду, обмежень щодо засудженого ОСОБА_8 , передбачених ст. 10 Закону.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор в апеляції просить її скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та винести нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити.

В обґрунтуванні вказує, що ОСОБА_8 5 разів засуджувався та суд, виявляючи до нього гуманізм, звільняв від відбування покарання з випробуванням, замінював невідбуту частину покарання більш м`яким, звільняв його від відбування покарання умовно-достроково, але незважаючи на це ОСОБА_8 знову вчиняв умисні злочини.

Відповідно до вироку, за яким відбуває покарання засуджений, ОСОБА_8 скоїв умисний тяжкий злочин, пов`язаний із застосуванням насильства, під час умовно-дострокового звільнення, вину під час розгляду даного кримінального провадження він не визнав, не розкаявся у вчиненому, намагався ввести суд в оману, що свідчить про те, що засуджений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення ставати не бажає, оскільки на свободі вчиняє нові злочини, а тому на переконання прокурора, не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_8 та начальник державної установи «БВК №35» просять ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважають висновки суду першої інстанції про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення обґрунтованими та належним чином вмотивованими, а доводи апеляційної скарги безпідставними та малопереконливими.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, засудженого та представника БВК, що підтримали судове рішення та подані заперечення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ч.2 ст. 81 Кримінального кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Інших підстав законом не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглядаючи питання про умовно-дострокове звільнення, з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та, відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення подання, оскільки ОСОБА_8 відбуваючи покарання у Білоцерківській ВК №35 зарекомендував себе з позитивної сторони, відношення до праці добре, має 10 заохочень, допустив порушення вимог режиму відбування покарання, за що мав 3 стягнення, які у 2014 році погашені в встановленому законом прядку, приймає участь в самодіяльних організаціях засуджених, є членом ради активу відділення, працевлаштований прибиральником території, вину в скоєному злочині визнав, на час розгляду судом подання засуджений ОСОБА_8 станом на 26.10.2017 р. відбута частина строку становить 5 років 7 місяців 28 днів, згідно ст.154 КВК України був розглянутий на комісії установи 25.10.2017 року, за наслідками якої було прийнято рішення про клопотання перед судом в умовно-достроковому звільненні останнього, що дає підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Крім того, згідно ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоиіалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Виходячи з вимог Закону, саме на адміністрацію установи виконання покарань, покладено обов`язок із особи засудженого, як негативного члена суспільства, виправити його, змінити свої погляди на життя, та відновити засудженого в соціальному статусі, як повноправного члена суспільства. Що фактично і виконала адміністрація установи, про що свідчить позитивна динаміка змін в особистості засудженого, який хоч і на стадії засудження вину не визнавав, однак в процесі відбування покарання, вину визнав і в скоєному розкаявся, і за період з моменту накладення останнього стягнення (12.05.2014 року) по дату ухвалення рішення про його умовно-дострокове звільнення (28.11.2017року ), порушень вимог режиму утримання не допускав, стягнень не мав.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в порядку ст. 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджений ОСОБА_8 13.05.2016 року був переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, де останній продовжив працювати та сумлінно себе вести, що в подальшому дало підстави на комісії установи прийняти позитивне рішення про направлення матеріалів до суду з приводу умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 .

Тому доводи прокурора про необхідність відмови в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2017 року, якою подання начальника Білоцерківської ВК №35 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання та встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_8 задоволено частково та ОСОБА_8 умовно-достроково звільнено від відбування невідбутого покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м.Києва від 17.12.2013 року на невідбутий термін 1 рік 9 місяців 1 день, в задоволенні іншої частини подання відмовлено залишити без змін.

Судді: