Дата документу Справа № 331/2866/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/4814/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/60/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06 липня 2006 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 08 лютого 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 2 дні;

- 17 грудня 2008 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.2 ст.189 КК України до 4 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 09 лютого 2010 року Жовтневим районним судом м.Маріуполь за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 16 грудня 2010 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 09 грудня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 16 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 1085 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначив лише обставини, які встановлені досудовим розслідуванням та викладені в обвинувальному акті, не сформулювавши обвинувачення, яке визнано судом доведеним, а саме не зазначивши форму вини та мотиви вчинення кримінального правопорушення. Крім того зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням не відповідає як тяжкості та суспільній небезпеці вчиненого кримінального правопорушення, так і даним про особу обвинуваченого, внаслідок його м`якості, та є результатом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 25 червня 2016 року приблизно об 11-00 годині, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «На вимогу», поблизу будинку №6, по вулиці Бородинській у місті Запоріжжя, підійшов до ОСОБА_8 та шляхом ривка зірвав з її шиї золотий ланцюжок вагою 3 грами, з золотим хрестиком вагою 1,5 грамів, тим самим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2385 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково та просила скасувати оскаржуваний вирок суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а саме: вимог ст.374 КПК України, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 25 червня 2016 року приблизно об 11-00 годині, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись білля зупинки громадського транспорту «На вимогу», поблизу будинку №6 по вул.Бородинській у місті Запоріжжя, підійшов до ОСОБА_8 та шляхом ривка зірвав у останній з шиї золотий ланцюжок вагою 3 грами, з золотим хрестиком вагою 1,5 грамів, вартістю 530 грн за один грам, в результаті чого завдав матеріальні збитки потерпілій на загальну суму 2 385 грн.

Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - відкритому викрадені чужого майна, вчиненому повторно. Проте, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював належним чином обвинувачення, визнане доведеним. З вироку вбачається, що суд не з`ясував повно і всебічно всіх обставин провадження, як наслідок, у вироку не зазначив форму вини, мотив дій обвинуваченого та інші ознаки, що впливають на кваліфікацію.

Разом з цим, суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Мотив і мета злочину підлягають з`ясуванню, оскільки у ряді випадків вони впливають на кваліфікацію грабежу.

Викладене узгоджується з положеннями ч.1 ст.91 КПК України, згідно з якими, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Крім того, за змістом ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Оскільки, всупереч вищевказаним вимогам, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, з`ясування яких може мати значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, та в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, не сформулював у вироку належним чином обвинувачення, визнане доведеним, не зазначив форму вини, мотив та інші ознаки, що впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим та на підставі ст.ст.409 КПК України, підлягає скасуванню.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги прокурора, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки.

Тому, скасовуючи оскаржуваний вирок суду, колегія суддів, виходячи з загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, враховуючи положення ст.ст.409,412 КПК України, вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно виправити вказані недоліки, повно та всебічно дослідити обставини провадження та ухвали законне та обґрунтоване рішення, належним чином вмотивувавши його.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Тому інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, підлягають перевірці при новому розгляді.

Але, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не вмотивував у вироку належним чином свої висновки про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, і не навів переконливих мотивів для такого звільнення, з огляду і на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочинів проти власності, шкоду потерпілій не відшкодував навіть частково.

Приймаючи до уваги викладене, за умови доведеності при новому розгляді вини обвинуваченого, без наявності додаткових обставин, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, застосування положень ст.75 КК України судом першої інстанції за оскаржуваним вироком слід вважати необґрунтованим і безпідставним.

Керуючись ст.ст.7-9, 404, 405, 407, 409,412 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4