Провадження №1-кп/447/158/17
Справа №447/1157/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене в ЄРДР під № 0001261 від 25.11.2016 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбачі Пустомитівського р-ну, Львівської обл., українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, раніше несудимого, тимчасово непрацюючого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,- -

за ст. 286 ч. 2 КК України

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 25 листопада 2016 року, о 13 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автомобільній дорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп, пр и проїзді її ділянки в районі 575 км + 300 м у Миколаївському районі Львівської області, біля зупинки громадського транспорту «Луб`яне», порушив вимоги Р. 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху», «пішохідний перехід»); Р. 2 п.2.3 б), д); Р. 12 п. 12.3; Р. 18 п. 18.1; інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід» додатку 1, горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.3 та 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху України, котрі виразилися в тому, шо він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні крайньою лівою смугою проїзної частини дороги до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» додатку 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 додатку 2 ПДР України, яка позначає пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, котрі він завчасно міг виявити, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який рухався по ньому справа наліво по ходу його руху, не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до зупинки, відтак не дав йому дорогу, а змінивши напрямок руху праворуч та пересікши лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 дод. 2 ПДР України, виїхав у середню смугу, такими своїми діями створивши аварійну обстановку, що призвела до наїзду на вищевказаного пішохода ОСОБА_8 керованим ним автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_8 , отримав переломи 1,2,3,4,5 ребер зліва по лопатковій лінії, обох кісток лівої гомілки, кісток тазу; крововиливи в ліву плевральну порожнину (150 мл), в праву легеню, в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в тім`яній ділянці справа і зліва, під тверду мозкову оболонку, під м`які мозкові оболонки, під оболонки обох міндалин мозочка, в м`які тканини спини, в глибокі м`язи лівого стегна, на рівні в/краю лівої лопатки; рани в лівій тім`яній ділянці в проекції тім`яного бугра, в правій тім`яній ділянці, в ділянці внутрішнього кінця правої брови; синці на передньо-зовнішній поверхні верхньої третини лівої гомілки, на тильній поверхні правої кисті, в лівій лопаточній ділянці, на внутрішній поверхні верхньої третини лівого стегна; садна на передній поверхні лівої гомілки, на спинці носа, на тильній поверхні лівої кисті. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, можливо, при ударі виступаючими частинами легкового автомобіля і послідуючому падінні потерпілого на тверде покриття дороги, по давності спричинення відповідають 25.11.2016 і в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, що у даному випадку привело до смерті.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який від отриманих травм помер, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні повністю визнав та пояснив, що він 25 листопада 2016 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автомобільній дорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп, при проїзді її ділянки в районі 575 км + 300 м у Миколаївському районі Львівської області, біля зупинки громадського транспорту «Луб`яне» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який помер на місце події. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, подав до суду заяву про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки має на утриманні неповнолітніх дітей.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття. Обтяжуючих вину обставин у відношенні ОСОБА_4 судом не встановлено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії, оскільки він має на утриманні неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

З матеріалів кримінального провадження: свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні дітей ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківських прав, вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов по справі залишено без розгляду, відповідно до заяв потерпілих.

Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 2 роки .

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування основного і додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 2970 грн. 15 коп. витрат на проведення експертизи.

Речові докази по справі, а саме автомобіль марки "ВАЗ - 2109" реєстраційниї номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території автостоянки по вул. Львівське Шосе 1, в м. Миколаєві, Львівської області залишити у власності законного власника.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1