Справа № 488/524/18
Провадження № 1-кс/488/77/18 р.
УХВАЛА
19.02.2018 року

Слідчий суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся з відповідним клопотанням до суду в рамках матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000336 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 ч.1 КК України.

Згідно клопотанню, 13.02.2018 року близько 22-00 год. патрульними поліцейськими був виявлений автомобіль «ЗИЛ-ММЗ» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , на який здійснювалося незаконне завантаження піску, з порушенням правил охорони та використання надр.

В ході огляду місця події 13.02.2018 року даний транспортний засіб тимчасово вилучений посадовими особами поліції.

Слідчий, посилаючись на те, що вказаний автомобіль є речовим доказом, а також, може бути використаний для відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, просить накласти на нього арешт та дозволити зберігання у Корабельному відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Заслухавши слідчого, прокурора, який залишив вирішення клопотання на розсуд суду, власника майна ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що завантажив близько 300кг піску для власних потреб, дослідивши представлені письмові матеріали, суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів чи забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину.

Разом із тим, слідчий не обґрунтував доказове значення даного транспортного засобу ані у клопотанні, ані у судовому засіданні, крім того, повідомив, що транспортний засіб оглянутий, його фізичні властивості наразі зафіксовані.

Щодо підстави накладення арешту на майно з метою відшкодування за його рахунок шкоди, завданої злочином, слід зауважити, що ст. 240 ч.1 КК України передбачає відповідальність за порушення встановлених правил охорони надр виключно у разі створення небезпеки для життя, здоров`я людей чи довкілля.

В даному випадку слідчий не зміг пояснити в чому полягає така шкода та чи була вона взагалі завдана, в якій кількості був завантажений пісок, і, відповідно, розмір шкоди.

Крім того, слідчий не довів ризики, передбачені ст. 170 ч.1 аб.2 КПК України, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту, відповідно до ст. 173 ч.1 КПК України.

За таких обставин накладення арешту на майно з метою збереження речового доказу чи відшкодування шкоди не уявляється можливим.

Відповідно до ст. 173 ч.2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, крім іншого, правову підставу для арешту; можливість використання майна як доказу; розмір шкоди, завданої злочином; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Врахувавши викладені обставини, суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання слідчого і вважає його таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 172, 173 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого під час огляду місця події 13.02.2018 року майна у вигляді автомобіля «ЗИЛ-ММЗ» р/н НОМЕР_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1