№ 1-«кс»/522/1310/17
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю слідчого - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000626 від 16.09.2015 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 365-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням погодженим з прокурором, про арешт майна, в якому просить накласти арешти на нежитлові приміщення, загальною площою 1707 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1 , які відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2015 належать гр. ОСОБА_5 .

Як вбачаєься з клопотання слідчого та наданих в обгрунтування клопотання матеріалів, слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000626 від 16.09.2015, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи у невстановлений час підробили договір купівлі-продажу № 99.11-1116 від 30.11.1999 укладений між представником ДСК «ЧМП» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до якого ДКС «ЧМП» продало ОСОБА_8 нежитлову будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , а також рішення Приморського районного суду, без номеру від 23.11.2001 відповідно до якого визнано право власності вказаної земельної ділянки за ОСОБА_8 .
У липні 2015 року, невстановлена особа, знаходячись у приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 , надала неправдиві документи - рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2001 за позовом ОСОБА_8 до Державної суднохідної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на нежитлове майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1707 кв. м., яке відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок від 27.01.2006 знаходилось на балансі в ДСК «ЧМП».
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладене в ньому, просив задовольнити.

Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя надходить до наступних висновків.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки матеріали клопотання не містять доказів того, що вказані нежитлові приміщення, загальною площою 1707 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1 , які відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2015 належать гр. ОСОБА_5 , здобуті за обставин, викладених в фабулі кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення чи містять на собі його сліди.

Вказані нежитлові приміщення, загальною площою 1707 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1 , які відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2015 належать гр. ОСОБА_5 , не перебувають у власності підозрюваного або обвинуваченого, що виключає можливість накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання; також вказані нежитлові приміщення не перебувають у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає застосування такої підстави для накладення арешту, як забезпечення спеціальної конфіскації. Відсутність в провадженні цивільних позовів виключає арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди.

Таким чином, вважаю, що слідчим не доведено необхідності арешту майна, а протягом розгляду клопотання встановлено відсутність на даний час для цього правових підстав.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000626 від 16.09.2015 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 365-2 КК України,- відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя