Постанова

Іменем України
27 березня 2018 року

м. Київ
справа № 638/991/15-к

провадження № 51-3496км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вироки Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року та Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005972, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янкаДніпровська Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 1 статті 286 КК до покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 269661,45 грн, моральної шкоди 30000 грн. А також вирішено інші цивільні позови та питання судових витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що він 07 листопада 2014 року об 11:00, керуючи технічно справним транспортним засобом «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Цілиноградській в напрямку вул. Ахсарова у м. Харкові, грубо порушив вимоги пунктів 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України та, підїжджаючи до будинку №43 на вул. Цілиноградській у м. Харкові, допустив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався в зустрічному напрямку з боку вул. Ахсарова в м. Харкові.
Внаслідок зіткнення водій «Volkswagen Tiguan» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Перевіривши вказаний вирок суду першої інстанції, 27 березня 2017 року суд апеляційної інстанції ухвалив новий вирок, яким вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасовано та постановлено новий.
ОСОБА_5 за частиною 1 статті 286 КК призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Строк відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено обчислювати з моменту прибуття до кримінально-виконавчої установи для відбування покарання. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. У решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень в частині призначеного основного й додаткового покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
На обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що апеляційний суд призначив покарання з урахуванням кваліфікуючих ознак вчиненого злочину, чим порушив принцип призначення покарання. Вказує на безпідставність висновку про відсутність у нього щирого каяття з огляду на рішення в цивільній справі про факт приховування ним майна. Крім того, зазначає про обґрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно наявності пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття. Вважає, що наявні підстави для призначення більш м`якого основного та додаткового покарання, ніж визначене судом апеляційної інстанції відповідно до санкції частини 1 статті 286 КК. Також зазначає про необґрунтованість висновків суду першої та апеляційної інстанцій про призначення йому додаткового покарання, оскільки він до адміністративної відповідальності не притягувався та користується службовим транспортним засобом для відряджень. Крім того, вважає необґрунтованим розмір стягнутої моральної шкоди. А також вказує на свій стан здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого і захисника, які підтримали касаційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, і вважав постановлені судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви Суду
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, кваліфікацію його дій та розмір матеріальної шкоди і судових витрат у касаційній скарзі прокурор не оспорює та не заперечує.

Що стосується доводів засудженого щодо призначених основного і додаткового покарань, а також розміру відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх неспроможними.

Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, враховував характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного, необережну форму вини злочину, дані, що характеризують особу засудженого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в Харківському обласному наркологічному диспансері з приводу синдрому залежності від алкоголю та на обліку в Харківському міському психоневрологічному диспансері не перебуває, офіційно працює, характеризується позитивно за місцем проживання і роботи, а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що саме такий вид основного покарання та розмір додаткового покарання будуть достатніми і необхідними для виправлення й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди на користь потерпілої, а саме 30000 грн, виходив з того, що такий розмір буде достатньою компенсацією для відшкодування моральних страждань, душевних потрясінь, завданих потерпілій, а також порушення її укладу життя та завданої шкоди її здоров`ю.
Перевіряючи вказаний вирок суду, суд апеляційної інстанції додатково зважив на враховані судом першої інстанції обставини, які впливають на визначення виду і розміру основного й додаткового покарань, а також на розмір моральної шкоди, дійшовши висновку про необхідність призначення більш тяжкого покарання. Зокрема, вказано на помилковість висновку суду першої інстанції щодо щирого каяття з огляду на рішення судів у цивільному судочинстві, якими потерпілою оспорювалися угоди щодо майна засудженого, а також на залишення поза увагою обставин кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпіла втратила особисту власність, і характеру тілесних ушкоджень, у результаті яких вона тривалий час лікувалася, будучи вагітною.
Крім того, суд апеляційної інстанції визнав неоціненими судом першої інстанції обставини, на які посилалася потерпіла, а саме: тяжкість травми, тривалість, глибину фізичних і моральних страждань, характер тілесних ушкоджень, тривалість лікування, перебування у стані вагітності на момент спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, що, на переконання апеляційного суду, потягло додаткові хвилювання за здоров`я ненародженої дитини.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів з огляду на їх обґрунтованість, так як визначення розміру основного покарання повинно відповідати співмірності з вчиненим кримінальним правопорушенням, а правильне його поєднання з додатковим покаранням повинно сприяти послідовному здійсненню принципу його індивідуалізації, більш успішному досягненню цілі виправлення і перевиховання засуджених та попередження здійснення ними нових злочинів.
Наведене не надає колегії суддів підстав для протилежного висновку, ніж до того, до якого дійшов суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання.
Натомість доводи засудженого перевіркою матеріалів кримінального провадження не підтвердилися.
Визначений судом апеляційної інстанції розмір цивільного позову відповідає понесеним потерпілою моральним стражданням.
Отже, колегія суддів вважає судові рішення законними і обґрунтованими, у зв`язку з чим касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вироки Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року та Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3