Справа № 492/1245/17
ВИРОК

Іменем України
01 лютого 2018 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василівка, Арцизького району Одеської області, болгарина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого в локомотивному депо м. Арциз Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:
21 травня 2016 року, приблизно о 22 годинні 30 хвилин, більш точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA» моделі «AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі проїжджої частини на 77 км. автодороги Т-1608 у м. Арциз з вул. Калмикова в бік вул. Лугової по вул. Леніна яка має уклон з перепадом висоти 13 см. на довжині 2.59 м., зі швидкістю приблизно 100 км/год., більш точну швидкість встановити не виявилось можливим, в порушення п.п. 12.1, 12.4, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, згідно яких, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху (не більш 60 км/год в населеному пункті) водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), допустив злочинну недбалість, тобто, легковажно розраховував на свої вміння та наявний досвід водіння автомобіля, недостатньо оцінив значення дорожньої обстановки, що може викликати шкідливі наслідки, при проїзді ділянки дороги із закругленням наліво, яке має довжину хорди 71.7 м. з висотою сегменту 3.6 м., по ходу руху автомобіля, в порушення пункту 14.6 Правил дорожнього руху України, згідно з яким обгін заборонено на крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки і не знизив її швидкість, маючи при цьому реальну можливість, в результаті чого здійснив виїзд на зустрічну смугу руху для здійснення маневру обгону, невстановленого транспортного засобу, по якій в цей час у зустрічному напрямку здійснював рух автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі «LANCER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого ОСОБА_6 допустив зіткнення на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_8 з його транспортним засобом.

В результаті ДТП, потерпіла ОСОБА_11 , пасажир автомобіля марки «TOYOTA», яка перебувала на задньому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 162 від 15.11.2016 року, у вигляді закритої, внутрішньочерепної травми у формі забою головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку в тім`яній ділянці з права, які за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 дня, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В результаті ДТП, потерпілий ОСОБА_12 , який перебував на задньому пасажирському сидінні автомобіля марки «MITSUBISHI», згідно висновку судово-медичної експертизи № 131 від 25.09.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої, внутрішньочерепної травми у формі забою головного мозку, рваної рани лівої вушної раковини, садна в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглобу, які, за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 дня, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В результаті ДТП, потерпілий ОСОБА_8 , який знаходився за кермом автомобіля «MITSUBISHI», згідно висновку судово-медичної експертизи № 204 від 31.01.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої, внутрішньочерепної травми у формі струсу головного мозку, рани підборіддя, рани правого плеча, рани верхньої третини правого стегна, закритої травми лівого колінного суглоба, які, за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 дня, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Потерпілий ОСОБА_7 , який перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «MITSUBISHI», згідно висновку судово-медичної експертизи № 52 від 29.05.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої, внутрішньочерепної травми у формі струсу головного мозку, закритий перелом поперечних відростків 6 та 7 грудних хребців зліва, без зміщення відламків, закритий перелом 7-го лівого ребра, без зміщення відламків, закритий осколковий перелом криши і дна лівої вертлюжної впадини зі зміщенням відламків, рясні рвані рани лицевого відділу черепа, які ускладнилися травматичним шоком середнього ступеня тяжкості які, за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 дня, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Тілесні ушкодження на обличчі ОСОБА_7 , у вигляді рубців обличчя зліва, носу, деформації верхньої повіки з ліва (у внутрішньому куті не прикриває око), самі по собі з часом не зникнуть, і не змінять своїх властивостей та згідно висновку судово-медичної експертизи № 104 від 24.07.2017 року вказані рубці спотворюють обличчя та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію невиправного спотворення обличчя.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином, але у судове засідання не з`явилися. Разом з тим згадані потерпілі звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просили здійснити судовий розгляд у їх відсутність. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не заявляли.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без їх участі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив про те, що свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнає повністю, але заявлені потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цивільні позови він визнає частково. Щодо заявлених цивільних позовів обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що потерпілими заявлені занадто великі та непомірні для нього суми, які в свою чергу вважає необґрунтованими. При цьому обвинувачений зазначив, що матеріальну шкоду, завдану потерпілими він визнає повністю в обсязі її доведення належними доказами, а моральну шкоду визнає в частині відшкодування потерпілому ОСОБА_7 15 000,00 гривень, а потерпілому ОСОБА_8 10 000,00 гривень.

Щодо вчиненого ним злочину обвинувачений ОСОБА_6 дав суду показання про те, що 21 травня 2016 року, приблизно о 22 годинні 30 хвилин він рухався на своєму автомобілі «TOYOTA AVENSIS» по правій смузі проїжджої частини у м. Арциз з гори вул. Калмикова в бік вул. Лугової по вул. Леніна, та маючи намір здійснити обгін транспортного засобу, який рухався попереду нього, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій в цей час у зустрічному напрямку здійснював рух автомобіль марки «MITSUBISHI», внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Крім повного визнання ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, в повному обсязі також підтверджується сукупністю доказів у справі, які були досліджені судом.

Так, потерпілий ОСОБА_8 дав суду показання про те, що 21 травня 2016 року, приблизно о 22 годинні 30 хвилин він разом зі своїми друзями ОСОБА_7 та ОСОБА_12 рухався на своєму автомобілі «MITSUBISHI» по правій смузі проїжджої частини у м. Арциз у гору в бік вул. Калмикова по вул. Леніна. При проїзді ділянки дороги із поворотом праворуч, раптово йому назустріч виїхав автомобіль, як йому стало потім відомо під керуванням ОСОБА_6 , з яким сталося зіткнення. Внаслідок зіткнення йому були завдані тілесні ушкодження та його доставили до лікарні, де він перебував на лікуванні. Також потерпілий ОСОБА_8 заявив про те, що заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки протиправними діями обвинуваченого йому було завдано матеріальну шкоду, розмір якої підтверджується відповідними доказами, а також моральну шкоду, яка полягає у його моральних та фізичних стражданнях, він пережив великий стрес та перебуває у депресії, порушився звичайний уклад його життя, лікування вимагає від нього додаткових зусиль та великих витрат. За переконанням потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 слід позбавити волі, оскільки заподіяну шкоду він йому не відшкодував.

Потерпілий ОСОБА_7 дав суду показання про те, що 21 травня 2016 року, приблизно о 22 годинні 30 хвилин він разом зі своїми друзями ОСОБА_8 та ОСОБА_12 їхав в автомобілі «MITSUBISHI», яким керував ОСОБА_8 .. ОСОБА_8 рухався по правій смузі проїжджої частини у м. Арциз у гору в бік вул. Калмикова по вул. Леніна. При проїзді ділянки дороги із поворотом праворуч, раптово назустріч їх автомобілю виїхав автомобіль, як йому стало потім відомо під керуванням ОСОБА_6 , з яким сталося зіткнення. Внаслідок зіткнення йому були завдані тілесні ушкодження та його доставили до лікарні, де він перебував на лікуванні спочатку у м. Арциз, потім в м. Одеса. Також потерпілий ОСОБА_7 заявив про те, що заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки протиправними діями обвинуваченого йому було завдано матеріальну шкоду, розмір якої підтверджується відповідними доказами, а також моральну шкоду, яка полягає у його моральних та фізичних стражданнях, він пережив великий стрес та перебуває у депресії, став інвалідом, порушився звичайний уклад його життя, лікування вимагало від нього додаткових зусиль та великих витрат, а його обличчя залишилося невиправно понівеченим, внаслідок чого від змушений носити бороду. За переконанням потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 має відбувати покарання в місцях позбавлення волі, оскільки заподіяну шкоду він йому не відшкодував.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «TOYOTA AVENSIS» з автомобілем «MITSUBISHI» № НОМЕР_3 від 15.06.2017 року у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Toyota-Avensis регламентувалися вимогами пунктів 12.1 і 12.4 ПДР, згідно з якими під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху (не більше 60 км/год в населеному пункті) водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Також дії водія автомобіля Toyota-Avensis регламентувалися вимогами пункту 14.6 г) ПДР, згідно з якими обгін заборонено на крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

При виїзді автомобіля Toyota-Avensis на смугу зустрічного руху (тобто, на смугу руху автомобіля Mitsubishi-Lancer) дії водія автомобіля Mitsubishi-Lancer, за формальною ознакою, регламентувалися вимогами п. 12.3 ПДР у частині вживання заходів по гальмуванню.

Дії водія автомобіля Toyota-Avensis, що не відповідали до вимог пунктів 12.1 і 14.6 г) ПДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів.

Водій автомобіля Mitsubishi-Lancer перебував в аварійній ситуації, в його діях невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР, з технічної точки зору, не вбачається (т.с. 2 а.с. 53 55).

Згідно висновку автотехнічної експертизи технічного стану систем керування і ходової частини автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 № НОМЕР_4 від 26.10.2016 року рульове керування, ходова частина і гальмова система автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту настання ДТП знаходилися і утримувалися в працездатному стані і забезпечували водію технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При цьому в цих системах не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного ним напрямку руху або відмову систем (т.с. 2 а.с. 14 16).

Згідно висновку автотехнічної експертизи технічного стану систем керування і ходової частини автомобіля Toyota-Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 № 2541 від 26.10.2016 року рульове керування, ходова частина і гальмова система автомобіля Toyota-Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту настання ДТП знаходилися в працездатному стані і забезпечували водію технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При цьому в цих системах не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного ним напрямку руху або відмову систем (т.с. 2 а.с. 19 22).

З висновку судової транспортно-трасологічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Toyota-Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 і Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 № НОМЕР_5 від 26.10.2016 року в умовах даної події автомобіль Toyota-Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 передньою частиною зліва і передньою частиною лівого борту контактував з передньою частиною зліва і передньою частиною лівого борту автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому кут між їх повздовжними осями становив близько 1750 , при відліку проти ходу годинкової стрілки від осі автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 до осі автомобіля Toyota-Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Контактування транспортних засобів відбулося і місці поширення продуктів зіткнення, на стороні проїзної частини, призначеної для напрямку руху автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 25 28).

За висновком експерта автотоварознавчої експертизи № 205 від 22.09.2017 року у ході проведення зовнішнього візуального огляду було встановлено, що автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , має пошкодження з локалізацією в передній частині, внаслідок чого механічні пошкодження отримали наступні деталі: облицювання переднього бамперу, підсилювач переднього бамперу, капот, передня панель в зборі, фари, вітрове скло, передні крила, передні підкрильники, передні лонжерони, моторний щит, панель, даху, лівий поріг, передня ліва стійка, передні ліві двері, панель приладів, консолі панелі приладів, кермо, лівий привідний вал, важелі ходової частини спереду зліва, диск та шина переднього лівого колеса, радіатор, задній лівий ліхтар, заднє ліве крило, балка підмоторна, передня ліва стійка амортизатора. В зоні пошкоджень знаходиться двигун автомобіля та коробка перемикання передач. Кузов автомобіля візуально має ознаки перекосу, а саме зміну геометричних параметрів пройомів дверей, передніх лонжеронів та стійок у лівій частині. Для встановлення повного переліку пошкоджених деталей необхідно провести демонтажні та діагностичні роботи в умовах сертифікованої СТО.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_6 не розраховувалася у зв`язку із тим, що його відновлення технічно неможливо.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП та становить 167164 (сто шістдесят сім тисяч сто шістдесят чотири) грн. 13 коп.

Ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП, а саме на 21.05.2016 року, складала 167164 (сто шістдесят сім тисяч сто шістдесят чотири) грн. 13 коп. (т.с. 2 а.с. 32 50).

Як видно з висновку експерта № 52 від 29.05.2017 року на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_7 1994 року народження, і даних медичної документації експерт прийшов до підсумків, що при огляді і згідно даним медичної документації, у підекспертного ОСОБА_7 , маються наступні тілесні ушкодження: закрита, внутрішньочерепна травма у формі струсу головного мозку; закритий перелом поперечних відростків 6, та 7 грудних хребців зліва, без зміщення відламків; закритий перелом 7-го лівого ребра, без зміщення відламків: закритий осколковий перелом криши і дна лівої вертлужної впадини зі зміщенням відламків; рясні рвані рани лицевого відділу черепа, які ускладнилися травматичним шоком середнього ступеня тяжкості. Наявні тілесні ушкодження, могли бути заподіяні в результаті дії тупого предмета, або ударі о такий, можливо при механізмі вказаному постраждалим, тобто при ДТП. Дані тілесні ушкодження, не були небезпечними для життя, потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21 доби, і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відносяться до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Тілесні ушкодження на обличчі, самі по собі відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень які привели до короткочасного розладу здоров`я, але враховуючи, що дані пошкодження самі по собі з часом не зникнуть, і не змінять своїх властивостей. Однак якщо слідством, або судом, буде признано що данні рубці спотворюють обличчя, то наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження в ділянці обличчя, згідно п. 2.1.8. «Правил судово-медичного визначенню ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) будуть віднесені до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по критерію невиправного спотворення обличчя.

По наявним тілесним ушкодженням, сказати скільки точок прикладання травмуючої сили мало місце, не має можливості.

Враховуючи численність, масивність наявних у постраждалого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, можна казати, що не виключається їх виникнення при механізмі, вказаному постраждалим, тобто в результаті ДТП, і вкладаються в картину травмування постраждалого при травмі у салоні автомобілю.

По локалізації тілесних ушкоджень, по різних поверхнях, можна казати, що у момент спричинення тілесних ушкоджень, дія травмуючої сили до постраждалого змінювалась.

Описані тілесні ушкодження були спричинені незадовго до надходження ОСОБА_7 в стаціонар, і тому не виключається їх утворення у вказаний у постанові час, тобто 21.05.2016 року (т.с. 2 а.с. 56 57).

За висновком експерта № 104 від 24.07.2017 року на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_7 1994 року народження, і даних медичної документації експерт прийшов до підсумків, що наслідки тілесних ушкоджень на обличчі, у вигляді рубців обличчя зліва, носу, деформації верхньої повіки зліва /у внутрішньому куті не прикриває око/, самі по собі з часом не зникнуть, и не змінять своїх властивостей.

Якщо данні ушкодження слідством, або судом, будуть визначені такими, що не спотворюють обличчя, то тоді данні ушкодження згідно пункту п. 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) будуть відноситися до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Але якщо данні ушкодження слідством, або судом, будуть признані, що данні рубці спотворюють обличчя, то наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження в ділянці обличчя, згідно п. 2.1.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) будуть віднесені до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по критерію невиправного спотворення обличчя (т.с. 2 а.с. 11 12).

Згідно висновку експерта № 204 від 31.01.2017 року на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_8 1997 року народження, і даних медичної документації експерт прийшов до підсумків про те, що при огляді і згідно даним медичної документації, у підекспертного ОСОБА_8 , маються наступні тілесні ушкодження: закрита, внутрішньочерепна травма у формі струсу головного мозку; рана підборіддя; рана правого плеча; рана верхньої третини правого стегна; закрита травма лівого колінного суглобу. Наявні тілесні ушкодження, могли бути заподіяні в разі дії тупого предмета, або ударі об такий, можливо при ДТП. Дані тілесні ушкодження, не були небезпечними для життя, потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більш 21 доби, і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відносяться до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

По кількості тілесних ушкоджень, можна казати, що мало місце не менш 4 точок прикладання травмуючої сили.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень в разі дії тупого предмета, або ударі об такий, можливо при обставинах, вказаних постраждалим, тобто при ДТП в салоні автомобілю. По локалізації тілесних ушкоджень, по різним поверхням, можна казати, що в момент отримання тілесних ушкоджень, положення постраждалого змінювалося.

Описані тілесні ушкодження були спричинені незадовго до надходження ОСОБА_8 в стаціонар, тому не виключається їх утворення у вказаний в постанові час, тобто 21.05.2016 року (т.с. 2 а.с. 58 59).

З висновку № 131 від 25.09.2017 року видно, що на підставі даних судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_12 1998 року народження, по даним медичної документації експерт прийшов до підсумків, що згідно даним медичної документації, у підекспертного ОСОБА_12 , маються наступні тілесні ушкодження: закрита, внутрішньочерепна травма у формі забою головного мозку; рвана рана лівої вушної раковини, садно в ділянці лівого гомілково-ступневого суглобу. Наявні тілесні ушкодження, могли бути заподіяні від дії тупого предмета, або ударі о такий, можливо при ДТП. Тілесні ушкодження, у формі забою головного мозку об`єктивними даними при обстежені підтверджені не були, і тому згідно п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.), при оцінці ступеня тяжкості не враховувались. Тілесне ушкодження у вигляді рваної рани лівої вушної раковини, не було небезпечним для життя, потягло за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21 доби, і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відноситься до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

По кількості тілесних ушкоджень, можна казати, що мало місце не менш 2 точок прикладання травмуючої сили.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень в разі дії тупого предмета, або удару об такий, можливо при обставинах, вказаних в постанові, тобто при ДТП в салоні автомобілю.

По локалізації тілесного ушкодження можна казати, що в момент отримання тілесних ушкоджень постраждалий був звернутий лівою бічною поверхнею тулубу до пошкоджуючого предмету.

Описані тілесні ушкодження були спричинені незадовго до надходження ОСОБА_12 в стаціонар, тому не виключається їх виникнення у вказаний в постанові строк, тобто 21.05.2016 року (т.с. 2 а.с. 60 61).

Згідно висновку експерта № 162 від 15.11.2016 року на підставі даних судово-медичної експертизи постраждалої ОСОБА_11 , 1998 року народження, по даним медичної документації експерт прийшов підсумків, що згідно даним медичної документації, у підекспертної ОСОБА_11 маються наступні тілесні ушкодження: закрита, внутрішньочерепна травма у формі забою головного мозку; крововиливу під тверду мозкову оболонку в тім`яній ділянці з права. Наявне тілесне ушкодження, могло бути заподіяно в результаті дії тупого предмета, або ударі об такий. Дане тілесне ушкодження, не було небезпечним для життя, потягло за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відноситься до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

По кількості тілесних ушкоджень, можна казати, що мало місце не менш 1 точки прикладання травмуючої сили.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень в разі дії тупого предмета, або ударі об такий, можливо при механізмі вказаному в постанові, тобто при ДТП, в салоні автомобіля.

По локалізації тілесного ушкодження, можна казати, що на момент спричинення тілесних ушкоджень, постраждала була звернута правою тім`яною ділянкою голови до пошкоджуючого предмету.

Описане тілесне ушкодження було спричинено незадовго до надходження ОСОБА_11 в стаціонар, тому не виключається його утворення у вказаний в постанові строк, тобто 21.05.2016 року (т.с. 2 а.с. 62 63 ).

За протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 травня 2016 року була оглянута ділянка дороги де сталося зіткнення автомобілів під керуванням автомобілів обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_8 . Огляд місця ДТП почався о 01:15 год. та закінчений о 04:25 год. Процесуальну дію проведено за участі понятих (т.с. 1 а.с. 153 173).

При проведенні слідчого експерименту, відповідно до протоколу від 30 березня 2017 року, за участю понятих та потерпілого ОСОБА_8 , останній у подробицях розповів про обставини ДТП та при розташуванні автомобілів потерпілий ОСОБА_8 та понятий ОСОБА_13 , які знаходились в автомобілі «Mitsubishi» пояснили, що вони бачать ближнє світло автомобіля «Toyota», який знаходиться навпроти. А понятий ОСОБА_14 , який знаходився за кермом автомобіля «Toyota», пояснив, що бачить світло лівої фари автомобіля «Mitsubishi» (т.с. 1 а.с. 200 207).

В ході огляду місця події, відповідно до протоколу від 30 березня 2017 року, було оглянуто ділянку дороги, на якій сталася ДТП за участю автомобілів під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с. 208 211).

Відповідно до протоколу огляду від 20 квітня 2017 року оглянуто приміщення гаражу в м. Арциз Одеської області на відстані 70 метрів від вул. Гагаріна, в якому знаходиться автомобіль обвинуваченого ОСОБА_6 Toyota-Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.с. 1 а.с. 214 224).

Враховуючи досліджені докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення обвинуваченим ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Судом не беруться до уваги зауваження потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо змісту протоколу огляду місця ДТП та постанови слідчого про визнання предметів речовими доказами від 22 травня 2016 року (т.с. 1 а.с. 153 173, 174) в частині того, що за згаданим протоколом з місця події вилучено автовідеореєстратор з автомобіля обвинуваченого, а за постановою слідчого в якості речового доказу визнано автомобільний GPS-навігатор. Такого висновку суд прийшов з огляду на те, що у судовому засіданні з`ясовано, у прокурора та самого обвинуваченого, який є власником вилученого GPS-навігатора, та встановлено, що під час огляду місця ДТП 22 травня 2016 року з автомобіля обвинуваченого вилучено саме GPS-навігатор, а не автореєстратор, а в протоколі огляді місця ДТП наявна описка.

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, дає суду підстави прийти до однозначного висновку про те, що протиправні дії ОСОБА_6 перебувають в прямому причинному зв`язку з негативними наслідками, які настали для потерпілих, яких можна було б уникнути в разі дотримання ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, що підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою та достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Відповідно до п. 2.1.8. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року N 6 та примітки до зазначеного пункту, судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості і механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним. Під виправністю ушкодження належить розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо), з часом чи під дією нехірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається невиправним. Примітка: Коли ушкодження обличчя виправне, ступінь тяжкості його визначається виходячи з критеріїв, викладених у цих Правилах; при невиправності нарівні із визначенням ступеня тяжкості ушкодження звичним порядком експерт зазначає, що ушкодження може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя.

Наведене кореспондується із роз`ясненнями, наданими Верховним Судом України, у п. 27 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України у п.27 постанови №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» про те, що визначення наявності ознак, зокрема, знівечення обличчя є компетенцією суду. Встановлювати ж, чи є знівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експерти. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Отже, поняття знівечення обличчя не медичне поняття, тому право кваліфікувати ушкодження обличчя як знівечення належить до компетенції суду, та воно визначається стосовно будь-якої потерпілої особи, виходячи з естетичної оцінки нормального вигляду обличчя.

За встановленою судовою практикою знівечення обличчя колегією суддів ВССУ визнавалося, наприклад, у порушенні симетрії обличчя, міміки (судове рішення № 41993278 від 09.10.2014); відділенні частин обличчя (носа, губи, вуха) (судове рішення № 42946712 від 17.02.2015) тощо.

Отже, знівечення обличчя має місце тоді, коли ушкодження обличчя, будучи неусувним, надає обличчю відразливого, потворного, відштовхуючого зовнішнього вигляду. Суд, встановив, що відповідно до довідки, виданої 22.11.2017 року відділом хірургічної стоматології Інституту стоматології Академії медичних наук, потерпілому ОСОБА_7 21.05.2016 року проведено пластичну операцію обличчя. Разом із тим, при ретельному огляді зовнішнього вигляду потерпілого ОСОБА_7 , судом встановлено, що рубці на обличчі потерпілого зліва та носу за своїм кольором відрізняються від кольору обличчя, вони ідуть через усе обличчя, порушуючи його симетрію. Повіка лівого ока потерпілого деформована та у внутрішньому куті не прикриває око, що впливає на міміку. При цьому обличчя потерпілого має неприємний вигляд, не властивий нормальному людському обличчю, ці пошкодження видні з віддаленої відстані та ці понівечення привертають до себе увагу.

Тому суд, з огляду на висновок судово-медичного експерта № 104 від 24.07.2017 року, встановлені обставини справи, вигляд постраждалого, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, на момент розгляду справи, виходячи із загальноприйнятих уявлень про вигляд людини, визнає такі тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_7 невиправними та такими, що знівечили його обличчя, у зв`язку з чим вони є тяжкими тілесними ушкодженнями.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд також враховує роз`яснення, викладені у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Судом також беруться до уваги роз`яснення, надані у п. 21 згаданої Постанови ВСУ, відповідно до яких у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин.

ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 з дружиною та донькою (т.с. 2 а.с. 90); працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Одеса Сортувальна» і займає посаду машиніста тепловоза (т.с. 2 а.с. 92); за місцем проживання, роботи, громадськими організаціями характеризується позитивно (т.с. 2 а.с. 10, 91, 93, 97, 99, 100); є головою спілки ветеранів Афганістану Арцизького району і Одеською обласною спілкою ветеранів-інвалідів Афганістану характеризується позитивно (т.с. 2 а.с. 94 98); має на утриманні матір похилого віку, яка проживає одна та доньку студентку (т.с. 2 а.с. 89, 101 103, 224); не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (т.с. 2 а.с. 9); раніш не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався (т.с. 2 а.с. 7).

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд відносить щире каяття у скоєному.

Судом також прийнято до уваги відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також в своїх заявах просили призначити покарання винному на розсуд суду.

Судом також враховуються дані досудової доповіді, наданої органом пробації, відповідно до яких ОСОБА_6 є спокійною, врівноваженою людиною, асоціальних зв`язків не має, має постійний заробіток, його виправлення можливе без ізоляції суспільства (т.с. 2 а.с. 113 116).

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Судом не приймаються до уваги позиція потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про те, що в момент скоєння злочину обвинувачений ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі твердження не знайшли свого підтвердження у суді, така обставина не ставилась в провину ОСОБА_6 в обвинувальному акті, а також ці твердження спростовані довідкою Арцизької ЦРЛ № 32 про те, що ОСОБА_6 22 травня 2016 року о 00:20 год. звертався до приймального відділення Арцизької ЦРЛ, у нього відібрано кров на наявність алкоголю, госпіталізовано до травматологічного віділення, відповідь аналізу крові ГХ № 2029 не виявлено алкоголю (т.с. 1 а.с. 196). Аналогічну довідку, про відсутність в крові алкоголю, було видано також потерпілому ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с. 197).

З огляду на це судом не визнається обтяжуючою обставиною скоєння кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_6 у такому стані не перебував, що підтверджено відповідним доказом (т.с. 1 а.с. 196).

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, враховуючи також наслідки, що настали після вчинення злочину, характер та мотиви допущених ОСОБА_6 порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень (обвинувачений розкаявся у скоєнні злочину) та поведінку після вчинення злочину (обвинувачений шкоду потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відшкодував), позицію потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які наполягали на позбавленні волі обвинуваченого, позицію потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не мали до обвинуваченого ніяких претензій, вважає, що винному ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Застосовуючи додаткове покарання до обвинуваченого суд виходить із того, що через злочинну необережність ОСОБА_6 постраждало четверо осіб, одному з яких завдано тяжкі тілесні ушкодження, які пов`язані з понівеченням обличчя, який також, в свою чергу, став інвалідом у молодому віці.

У той же час у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є учасником бойових дій, який підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджено відповідним посвідченням (т.с. 2 а.с. 104).

22 грудня 2016 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII (далі Закон), який набув чинності 07 вересня 2017 року, тобто після вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Пунктом «д» статті 1 зазначеного Закону передбачено, що слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

З 1 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» та інших законодавчих актів» від 02 червня 2011 року №3465-VI, відповідно до якого Закон України «Про застосування амністії в Україні» викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Таким чином, як було зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення з необережності, яке не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, яке скоєно ним у тверезому стані до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» та на день набрання законної сили зазначеного Закону ОСОБА_6 є учасником бойових дій, який підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджено відповідним посвідченням і, дана обставина судом встановлена в стадії судового розгляду кримінальної справи, тобто судом установлено наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене ОСОБА_6 діяння, який, в свою чергу також заявив суду про застосування відносно нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році», у зв`язку з чим суд вважає за необхідне постановивши обвинувальний вирок, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII, який набув чинності 07 вересня 2017 року.

Заперечення потерпілого ОСОБА_7 проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд не бере до уваги з огляду на те, що, як наведено та мотивовано вище, судом встановлено, що злочин скоєно ОСОБА_6 у тверезому стані та відповідно до вищенаведеного Закону України «Про застосування амністії в Україні» суд установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, за доведеності вини особи, постановивши обвинувальний вирок, зобов`язаний звільнити засудженого від відбування призначеного покарання. Отже суд, за таких обставин не вправі позбавити засудженого права бути звільненим від призначеного покарання на підставі застосування акта амністії, з огляду також на те, що акт амністії видається виступаючи як прояв гуманізму держави та амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, покладеного на винну особу вироком або рішенням суду.

Щодо заявлених цивільних позовів потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди та моральних збитків дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправмірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № N 1961-IV) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до ст. 21 Закону № N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст. 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку з цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Пунктом 13.1 Закону № N 1961-IV учасники бойових дій, яким є обвинувачений ОСОБА_6 , які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Ухвалою суду від 19 грудня 2017 року судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України (т.с. 2 а.с. 182), представник якого в свою чергу надав суду пояснення щодо позову потерпілих, в яких зазначив про відсутність у МТСБУ законних підстав для здійснення регламентних виплат (т.с. 2 а.с. 200 201).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того, Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 зроблено правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому своїми неправомірними діями. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільна-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У ст. 62 КПК України зазначено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична чи юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) обвинуваченого, однак згідно частини другої цієї статті, права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до суду.

Отже, залучення страхової компанії до участі у кримінальному провадженні можливо лише за позовом потерпілого, чого не було зроблено цивільними позивачами потерпілими у даному кримінальному провадженні. Таке клопотання було заявлено лише цивільним відповідачем обвинуваченим, але з огляду на норми ч. 1 ст. 128 КПК України, ч. 1 ст. 51 ЦПК України та відсутність у цивільного відповідача у кримінальному провадженні права на заявлення клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, судом таке клопотання не могло бути задоволено.

Крім того, судом враховано, що 20 січня 2016 року Верховний суд України у справі №6-2808цс15 дійшов наступного висновку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, як третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрали спосіб захисту порушеного майнового та немайнового прав шляхом звернення з відповідною вимогою про відшкодування шкоди, завданої злочином, безпосередньо до обвинуваченого ОСОБА_6 , як до особи, яка спричинила таку шкоду, що є правом потерпілих.

Тому, враховуючи вказане вище, суд приходить до однозначного висновку про те, що заявлені потерпілими позови лише до обвинуваченого ОСОБА_6 , який в свою чергу в разі задоволення судом вимог потерпілих не позбавлений права захистити свій майновий інтерес та звернутися до МТСБУ із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілим, в розмірах, порядку та обсязі згідно з обов`язками, визначеними Законом № N 1961-IV, не суперечать вимогам діючого законодавства і не порушують прав і інтересів ні обвинуваченого, ні МТСБУ.

Суд, при вирішенні питання про цивільні позови, заявлені в рамках даного кримінального провадження потерпілими ОСОБА_15 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди приймає до уваги положення п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, згідно якого шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а також положення ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнову шкоду, заподіяну неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, із зазначених норм права випливає, що у випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки питання про її відшкодування вирішується за принципом вини, тому майнову шкоду, заподіяну згаданим потерпілим, повинна відшкодувати винна у ДТП особа, тобто обвинувачений ОСОБА_6 , оскільки вина обвинуваченого у вчиненні злочину, внаслідок якого і заподіяна потерпілим майнова шкода, повністю доведена вище наведеними доказами, які були досліджені в суді.

Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , заявлений ним до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 202 280,99 грн., яка, за переконанням ОСОБА_8 складається з вартості автомобіля, витрат на лікування, транспортних витрат, та моральної шкоди в сумі 10 000 000,00 грн., суд приходить до висновку, що позов потерпілого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд також зазначає, що за правилами ст.ст. 62, 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема, недоторканості права власності та розумності строків (ч. 5 ст. 128 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У ст. 396 ЦК України вказано, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року роз`яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Вказане роз`яснення співпадає із положеннями п. 2.2 ПДР України, відповідно до яких власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Судом, під час судового розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 керував автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом НОМЕР_7 , що видане РЕВ №7 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області з відкритими категоріями «В» та «С» та реєстраційного документа на транспортний засіб свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , згідно якого власником вказаного автомобіля є ОСОБА_16 , довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_16 , якого судом також було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Отже, з огляду на вищевказані роз`яснення Пленуму ВССУ, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_8 також поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності, тому потерпілий ОСОБА_8 також має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 та пред`явити позов до винної особи.

Згідно висновку експерта автотоварознавчої експертизи № 205 від 22.09.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_6 не розраховувалася у зв`язку із тим, що його відновлення технічно неможливо. Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент ДТП та становить 167164 (сто шістдесят сім тисяч сто шістдесят чотири) грн. 13 коп. Ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП, а саме на 21.05.2016 року, складала 167164 (сто шістдесят сім тисяч сто шістдесят чотири) грн. 13 коп.

Таким чином, на підставі статей 386, 395, 396, 1166, 1188 ЦК України з винного ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 підлягає стягненню в якості відшкодування майнової шкоди ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП у розмірі 167164,13 грн.

Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_6 завдано також шкоду таким особистим немайновим правам потерпілого ОСОБА_8 як право на життя та здоров`я, у зв`язку з чим така майнова шкода підлягає відшкодуванню винним потерпілому.

Відповідно до висновку експерта № 204 від 31.01.2017 року на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_8 , і даних медичної документації, останній у зв`язку з отриманими від ДТП травмами проходив лікування в Арцизькій ЦРЛ та Київській ГКБ № 12.

Згідно наданих потерпілим копій платіжних документів, ним на лікування витрачено 26 780,99 грн., у тому числі транспортні розходи у сумі 722,36 грн. (т.с. 1 а.с. 50 57; т.с. 2 а.с. 125 135) і, ця сума також підлягає стягненню в якості відшкодування майнової шкоди з винного ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 , позовні вимоги ОСОБА_8 і цій частині підлягають задоволенню.

Отже з винного ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в якості відшкодування майнової шкоди підлягає стягненню загальна сума у розмірі 193 945,12 гривень.

Разом із тим, в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження сума майнової шкоди, заявлена до стягнення з ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_8 у розмірі 202 280,99 гривень, оскільки така сума не була підтверджена належними доказами в розумінні ст.ст. 76 80 ЦПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не виконано вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, тому позовна вимога про стягнення з винного ОСОБА_6 суми майнової шкоди у розмірі, заявленому цим потерпілим, підлягає задоволенню частково.

Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_6 також завдано шкоду таким особистим немайновим правам потерпілого ОСОБА_7 як право на життя та здоров`я, у зв`язку з чим така майнова шкода підлягає відшкодуванню винним потерпілому.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 52 від 29.05.2017 року на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_7 , і даних медичної документації, останній у зв`язку з отриманими від ДТП травмами проходив лікування в Арцизькій ЦРЛ та травматолого-ортопедичному відділенні Одеської клінічної лікарні.

Згідно наданих потерпілим копій платіжних документів, ним на лікування витрачено 70 774,50 грн., у тому числі курортно-санаторне лікування у сумі 4 214,00 грн. (т.с. 1 а.с. 62 78, т.с. 2 а.с. 134 177) і, ця сума підлягає стягненню в якості відшкодування майнової шкоди з винного ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Витрачені потерпілим ОСОБА_7 згідно квитанцій №17014-55615-54489 від 01.08.2016 р. 400 грн., № 16943-55615-9331 від 22.05.2016 року 800 грн., № 41 від 01.06.2016 року 270,00 грн., № 16968-55615-6799 від 16.06.2016 року 300 грн., № 16947-55615-2454 від 26.05.2016 року 60 грн. та №16960-55615-2949 від 08.06.2016 р. 600 грн. як сплата благодійного внеску (т.с. 1 а.с. 63, 72; т.с. 2 а.с. 151, 161, 163, 166, 177) не приймаються судом до уваги, оскільки ці витрати є правом особи на надання такої благодійності і не пов`язані невідривно із завданою ОСОБА_7 ОСОБА_6 шкодою. з цих же підстав судом не приймається до уваги надана ОСОБА_7 квитанція та її копія № 156/к3 від 13.06.2016 року на суму 280,00 грн. (т.с. 2 а.с. 162, 164), оскільки призначення платежу здійснено на інші комісійні доходи. Судом також не приймається до уваги квитанція №7740 від 01.06.2016 року (т.с. 1 а.с. 64; т.с. 2 а.с. 168) та не стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 2 480,00 грн., оскільки згідно цієї квитанції зазначена сума витрачена на придбання іноземної валюти та не ОСОБА_7 , а ОСОБА_17 , та відсутнє підтвердження, що ця сума пов`язана невідривно із завданою ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_6 шкодою.

Таким чином, в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження сума майнової шкоди, заявлена до стягнення з ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_7 у розмірі 97 646,24 гривень, оскільки така сума не була підтверджена належними доказами в розумінні ст.ст. 76 80 ЦПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не виконано вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, тому позовна вимога про стягнення з винного ОСОБА_6 суми майнової шкоди у розмірі, заявленому цим потерпілим ОСОБА_7 , підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд враховує положення ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин». При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, при вирішенні вимог потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь кожного з них в розмірі по 10 000 000,00 грн., суд приймає до уваги положення ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Неправомірними винними діями обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з завданням потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості, та ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, останній також став інвалідом ІІІ групи, внаслідок скоєної дорожньо-транспортної пригоди, які порушили законні немайнові права цих потерпілих, потерпілим у справі була заподіяна моральна шкода. Потерпілі отримали суттєві пошкодження свого здоров`я, а в ОСОБА_8 був пошкоджений автомобіль який ремонту та відновленню не підлягає, а наявність суттєвих пошкоджень власного автомобіля, уже спричиняє підвищене психологічне навантаження, а у зв`язку з неможливістю відновлення автомобіля ОСОБА_8 позбавлений можливості користування ним, що викликає певний дискомфорт та незручності у зв`язку з відсутністю засобу пересування, тому у нього порушились звичні життєві зв`язки, відбулися зміни способу та ритму його життя та вимушеності відриву від особистих занять. Кожен з потерпілих переніс моральні страждання та фізичний біль у зв`язку з отриманими травмами. Тривалий період часу потерпілі змушені були проходити обстеження та відповідне лікування, чим були поставлені у скрутне матеріальне становище, що вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя. Також потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були вимушені звертатися за правовою допомогою, витрачати свій особистий час для участі в розгляді їх позовів в ході судового розгляду даного кримінального провадження, оскільки відповідач обвинувачений ОСОБА_6 у добровільному порядку заподіяну ним шкоду не відшкодував та протягом тривалого періоду часу (з моменту ДТП пройшло більш ніж півтора роки) будь-яких спроб для добровільного відшкодування завданої потерпілим шкоди, не вжив, вибачення в них не попросив.

З урахуванням стану здоров`я кожного з потерпілих, їх переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а також приймаючи до уваги пасивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу добровільного відшкодування спричиненої ним шкоди, який протягом тривалого періоду часу жодних спроб для відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку не вжив без будь-яких на те об`єктивних причин, суд, враховуючи вимоги виваженості, розумності і справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 20 000,00 гривень, потерпілому ОСОБА_7 50 000,00 гривень та саме такі суми відшкодування моральних страждань потерпілих за переконанням суду не будуть становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_6 , який має відшкодувати потерпілим таку шкоду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт моральних страждань, понесених позивачами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в зв`язку з неправомірними діями відповідача ОСОБА_6 в розмірах зазначених позивачами, ці розмірі позивачами не були доведені в судовому засіданні, тому в цій частині їх позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази у справі вирішується судом відповідно до положень ст. 100 КПК України, зокрема ДВД диск з фотозображенням ДТП (т.с. 1 а.с. 175), слід зберігати в матеріалах кримінального провадження; експертний пакет № 2204398 з фрагментом подушки безпеки з автомобіля «Toyota Avensis», соскоб бурого кольору з руля автомобіля «Misubishi Lancer», соскоб лакофарбового покриття з автомобіля «Toyota Avensis» (т.с. 1 а.с. 252 253), який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Арцизького ВП ГУНП в Одеській області слід знищити; автомобільний GPS навігатор, який знаходиться в поліетиленовому пакеті з пояснювальною биркою та зберігається при матеріалах кримінального провадження (т.с. 1 а.с. 174), слід передати власнику ОСОБА_6 ; автомобіль «Toyota Avensis», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, слід залишити у його власника ОСОБА_6 ; автомобіль «Misubishi Lancer», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід залишити у його законного володільця ОСОБА_8 ; медичну картку стаціонарного хворого № 2666/486 ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 230), слід залишити в Арцизькій ЦРЛ.

Суд також вважає за необхідне в силу ст.ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню для проведення експертиз:

- автотехнічної експертизи №2540 від 26.10.2016 у розмірі 1101 (одна тисяча сто одна) грн. 00 коп. (т.с. 2 а.с. 17);
- автотехнічної експертизи №2541 від 26.10.2016 у розмірі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 20 (двадцять) коп. (т.с. 2 а.с. 23);
- транспортно-трасологічної експертизи №2539 від 26.10.2016 у розмірі 1541 (одна тисяча п`ятсот сорок одна) грн. 40 (сорок) коп. (т.с. 2 а.с. 29);
- автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення №17-865 від 15.06.2017 у розмірі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 00 коп. (т.с. 2 а.с. 52);
- автотоварознавчої експертизи №205 від 22/09/2016у розмірі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн. 00 коп. (т.с. 2 а.с. 31).

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі пункту «д» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування майнової шкоди 193 945,12 (сто дев`яносто три гривні дев`ятсот сорок п`ять гривень 12 копійок) та 20 000,00 (двадцять тисяч гривень 00 копійок) в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього стягнути 213 945,05 (двісті тринадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять гривень 05 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 щодо стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди у розмірі, заявленому потерпілим відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування майнової шкоди 97 646,24 (дев`яносто сім тисяч шістсот сорок шість гривень 24 копійки) та 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього стягнути 147 646,24 (сто сорок сім тисяч шістсот сорок шість гривень 24 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 щодо стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди у розмірі, заявленому потерпілим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати за залучення експертів по кримінальному провадженню для проведення експертиз:

- автотехнічної експертизи №2540 від 26.10.2016 у розмірі 1101 (одна тисяча сто одна) грн. 00 коп.;
- автотехнічної експертизи №2541 від 26.10.2016 у розмірі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 20 (двадцять) коп.;
- транспортно-трасологічної експертизи №2539 від 26.10.2016 у розмірі 1541 (одна тисяча п`ятсот сорок одна) грн. 40 (сорок) коп.;
- автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення №17-865 від 15.06.2017 у розмірі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 00 коп.;
- автотоварознавчої експертизи №205 від 22.09.2016у розмірі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн. 00 коп.,

а всього стягнути 5 200,60 (п`ять тисяч двісті гривень 60 коп.).

Речові докази у справі: ДВД диск з фотозображенням ДТП (т.с. 1 а.с. 175) зберігати в матеріалах кримінального провадження; експертний пакет № 2204398 з фрагментом подушки безпеки з автомобіля «Toyota Avensis», соскоб бурого кольору з руля автомобіля «Misubishi Lancer», соскоб лакофарбового покриття з автомобіля «Toyota Avensis» (т.с. 1 а.с. 252 253), який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Арцизького ВП ГУНП в Одеській області знищити; автомобільний GPS навігатор, який знаходиться в поліетиленовому пакеті з пояснювальною биркою та зберігається при матеріалах кримінального провадження (т.с. 1 а.с. 174), передати власнику ОСОБА_6 ; автомобіль «Toyota Avensis», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, залишити у його власника ОСОБА_6 ; автомобіль «Misubishi Lancer», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити у його законного володільця ОСОБА_8 ; медичну картку стаціонарного хворого № 2666/486 ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 230), залишити в Арцизькій ЦРЛ..

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області