Справа № 442/1234/18
Провадження № 1-кс/442/215/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2018 року м. Дрогобич

слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :

В провадження слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в якій скаржник просив визнати протиправним рішення слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 щодо відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_3 , поданої 23.01.2018, про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000044 від 10.01.2017 за ч. 1 ст. 366 КК України; зобов`язати уповноважену особу Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000044 від 10.01.2017 за ч. 1 ст. 366 КК України.
Заявник в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про проведення розгляду його скарги без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі.
На день розгляду даної скарги представник Дрогобицького ВН ГУНП у Львівській області в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги.

Відповідно до ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності і осіб, фіксування за допомогою технічних засобів в суді не здійснюється.

Розглянувши скаргу, перевіривши матеріали по скарзі, приходжу до наступного висновку.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана не обгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , наданих на вимогу суду Дрогобицьким Вп ГУНП у Львівській області, ОСОБА_3 23.01.2018 року звернувся до начальника Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190, ч.4 та ч. 1 ст. 358 КК України. 24.01.2018 року слідчи ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_3 направлено лист з повідомленням про те, що в ході досудового розслідування не встановлено факту завдання останньому шкоди, тому ОСОБА_3 в даному провадженні має статус заявника, а не потерпілого.

На письмову заяву про візнання його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000044 від 10.01.2017 ОСОБА_3 отримав у відповідь аналогічний лист.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України па досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою
Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
При цьому, згідно ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Однак, зазначене процесуальне рішення слідчого не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України.

З вищенаведеного випливає, що слідчий вправі винести постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди.
Отже, слід зазначити, що лист від 24.01.2018 № 936/44/06-18 та від 30.01.2018 року не містить відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_3 взагалі і обґрунтування у визнанні заявником зокрема, а отже таке рішення слідчого не відповідає вимогам ст. 110 КПК України і підлягає визнанню протиправним.
Що стосується вимог заявників про зобов`язання визнати ОСОБА_3 потерпілим, необхідно зазначити, що 12 січня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з цивільних і кримінальних справ оприлюднив узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», де зазначено, що «КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обовязки».
Враховуючи наведене, слідчий суддя не може зобов`язати слідчого або прокурора визнати особу потерпілою або представником потерпілих.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, про те що скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 220, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов?язати слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській розглянути заяву ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000044 від 10.01.2017 про визнання потерпілим відповідно до вимого КПК України, про що повідомити заявника.
У іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1