Справа № 1-кп/331/132/2017
ЄУН № 331/47/17
У Х В А Л А

13 вересня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, КК України.

У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 заявлене клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів сторони обвинувачення, а саме: протоколу обшуку від 10.11.2016 року, оскільки згідно ухвали слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично обшук було проведено у будинку, який належить на праві власності ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення якого був відсутній у слідчого. При цьому доводи ОСОБА_6 про незаконність проведення обшуку у його будинку не були сприйняті слідчим, який, пославшись на ухвалу слідчого судді від 08.11.2016 року, примусово провів обшук. Вважали такі дії слідчого є суттєвим порушенням принципу недоторканості приватної власності, тому усі докази, які були отримані внаслідок проведення незаконного обшуку необхідно визнати очевидно недопустимими.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого та зазначила, що після проведенння обшуку у будинку АДРЕСА_2 містечко у порядку ч.3 ст. 233 КПК слідчий на протязі доби звернувся до слідчого судді, який надав дозвіл на проведення обшуку, оскільки вважав цей випадок невідкладним. Тому, оскільки слідчим було дотримано усіх норм КПК під час проведення обшуку у будинку ОСОБА_6 , підстав визнавати результати його проведення очевидно недопустимими доказами немає.

Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту протоколу від 10.11.2016 року слідчий Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 у рамках кримінального провадження № 0003531 від 16.10.2016 року на підставі ухвали слідчого судді від 08.11.2016 року у присутності ОСОБА_6 провів обшук приміщення будинку АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що перед початком обшуку він пояснював працівникам поліції, що у його власності перебуває будинок номер 46, а не номер 40, та заперечував проти проведення обшуку його будинку без ухвали слідчого судді, однак слідчий не сприйняв його доводи та примусово розпочав обшук.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала той факт, що у дійсності обшук було проведено у будинку АДРЕСА_2 та наступного дня була отримана ухвала слідчого судді, якою було підтверджено законність проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Частина третя вказаної статті передбачає, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Як встановлено у судовому засіданні, 10.11.2016 року слідчим фактично було повністю проведено обшук у будинку АДРЕСА_1 без наявності законної підстави на проведення такої слідчої дії, яка потребує попереднього дозволу суду. Однак процесуальний документ, у якому зафіксовані результати проведеної слідчої дії (тобто безпосередньо протокол обшуку) складено про те, що обшук проводився у будинку АДРЕСА_1 та на підставі ухвали слідчого судді від 08.11.2016 року, що невідповідало дійсності. При цьому під час досудового розслідування ніякі документи щодо внесення виправлень до протоколу обшуку не виносились.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних совбод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Проаналізувавши наданий прокурором доказ, а саме: протокол обшуку від 10.11.2016 року, враховуючи той факт, що сторона захисту заперечує законність його отримання, перевіривши дії слідчого на предмет дотримання вимог Конституції та кримінально-процесуального законодавства, встановивши, що обшук приватного домоволодіння було проведено із грубими порушеннями діючого законодавства, а саме: без отримання ухвали слідчого судді та містить численні помилки та перекручення дійсної інформації, що призвело до того, що отримані під час його проведення факти є сумнівними та неточними, тому, беручи за основу принцип правової визначеності у кримінальному судовинстві, суд приходить до висновку про те, що протокол обшуку є очевидно недопустимим доказом та його подальше дослідження у судовому засіданні є неможливим.

Доводи прокурора про те, що слідчим після проведення вказаної слідчої дії було отримано дозвіл слідчого судді у порядку ст. 233 ч.3 КПК України суд відкидає як такий, що не заслуговує на увагу, оскільки слідчим суддєю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було надано дозвіл на проведення обшуку будинку АДРЕСА_1 , однак згідно наданих суду документів та відповідно до змісту протоколу обшуку від 10.11.2016 року обшук проводився за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ніяких виправлень, посвідчених належним чином, до процесуального документу не вносилось. Інших документів про проведення обшуку у будинку № 46 суду надано не було.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 87, 89, 369, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання протоколу обшуку від 10.11.2016 року житлового будинку очевидно недопустимим доказом задовольнити.

Визнати протокол обшуку від 10.11.2016 року, проведеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Наукове містечко, 40 очевидно недопустимим доказом та припинити його дослідження у судовому засіданні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1