УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до суду клопотанням про скасування арешту майна, в обґрунтування якого зазначила наступне.

На підставі постанови слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 27.02.2008 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 в межах розслідування кримінальної справи №8030602, порушеної 04.07.2006 року за заявою ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Заявник, посилаючись на те, що вона не є власником зазначеної квартири, арешт на яку слідчим було накладено помилково, проте наявність відомостей про обтяження майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де зазначено, що ОСОБА_3 є його власником, перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним їй майном, просить скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови слідчого від 27.02.2008 року.
В судове засідання заявник не з`явилася, суду надала письмову заяву про розгляд клопотання у її відсутність, відповідно до якої просить клопотання задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини її неявки суду невідомі.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що на підставі постанови слідчого Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 27.02.2008 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів клопотання, підставою для накладення арешту на вищевказану квартиру стало розслідування кримінальної справи №8030602 від 04.07.2006 року за заявою ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій невстановленою особою, спрямованих на незаконне заволодіння квартирою квартири АДРЕСА_1 .
Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2005 року № 4285, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді від 13.09.2017 року було скасовано арешт, накладений на підставі постанови слідчого Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 від 25.05.2008 року, на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 ,

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Поряд із цим, статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За нормою пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з пунктом 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Матеріалами клопотання не підтверджено причетності ОСОБА_3 до вчинення злочину у кримінальній справі №8030602 від 04.07.2006 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101312446 від 24.10.2017 року на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови слідчого Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 27.02.2008 року, відповідно до якої зазначено, що власником вказаної квартири є ОСОБА_3 . Проте, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101312446 від 24.10.2017 року містить інформацію про те, що відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні.

В тому числі, слідчим не надано даних про наявність підстав про застосування у подальшому арешту квартири АДРЕСА_1 , а також не надано даних про її власника та відомостей про наявність підстав вважати, що власник вказаної квартири може бути причетним до вчинення злочину, за фактом якого було порушено кримінальну справу №8030602 від 04.07.2006 року.

Виходячи з наданих матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку, що у кримінальній справі №8030602, де предметом протиправних дій була квартира АДРЕСА_1 , арешт на квартиру АДРЕСА_1 слідчим накладено помилково.

Слідчим суддею встановлено, що провадження по кримінальній справі №8030602, порушеній 04.07.2006 року за заявою ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, зупинено до за п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) до встановлення особи, що скоїла злочин.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи заявника, оскільки наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна даних про те, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка їй не належить порушує її права, та вважає, що підстави для застосування арешту квартири АДРЕСА_1 , відпали, у зв`язку з чим клопотання ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі постанови слідчого Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 від 27.02.2008 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1