Справа № 471/541/17-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївській області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка Миколаївської області кримінальне провадження № 0000190 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого вантажником в торговій мережі «Везунчик», одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 травня 2011 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-11 січня 2013 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений на підставі ч. 6 ст. 72 КК України 30 грудня 2016 року по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28 травня 2017 року, біля 12 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , діючи повторно, перебуваючи по вулиці Чернишевського в смт. Братське Братського району Миколаївської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки, із корисних мотивів, застосувавши фізичну силу, яка не є небезпечною для життя та здоров`я, відкрито заволодів золотим ланцюжком з шиї ОСОБА_7 та з місця скоєння злочину зник, чим спричинив своїми умисними протиправними діями останній матеріальний збиток на суму 7200 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та суду показав, що дійсно, в обідній час 28 травня 2017 року, по АДРЕСА_2 , у нього раптово виник умисел на вчинення кримінального правопорушення, а тому застосувавши фізичну силу, заволодів золотим ланцюжком з шиї ОСОБА_7 , чим заподіяв останній матеріальний збиток на суму 7200 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд. До початку розгляду справи матеріальна шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_7 надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має, просила призначити умовний термін покарання не позбавляючи обвинуваченого волі (а.с. 53).

Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, та дослідженням даних, які характеризують його особу, при цьому інші учасники процесу проти цього не заперечували.
Показання обвинуваченого дані під час судового розгляду щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Так, згідно висновку експерта № 371 від 18 липня 2017 року на тілі ОСОБА_7 мали місце множинні садна на ділянці шиї. Садна виникли від дії тупого (тупих) предмета ( предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею до звернення в лікарню куди звернулась 28 травня 2017 року о 14 год. 10 хв. Садна відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається вірогідність утворення саден внаслідок дії ланцюжка при зриві його шиї, при вказаних обставин (а.с. 89-90)
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року повне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди полягає у добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує думку прокурора, який просив призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Згідно з даними, відображеними у вимозі про судимість (а.с. 76-77), копіями вироків (а.с. 78-81), ОСОБА_5 раніше судимий. Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, яке має епізодичний характер, умисел на вчинення якого виник раптово, та суспільно небезпечні наслідки, які визнані судом несуттєвими (садна в ділянці шиї).

З копій свідоцтв вбачається, що ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с. 45, 86), має неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 46, 87), має постійне місце проживання та реєстрації, проживає з дружиною та дитиною (а.с. 88), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті є сприятливою та обвинувачений має належні соціальні зв`язки. Також суд враховує спосіб життя обвинуваченого, те що він працює та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 102, 103). Судом не встановлено наявності зв`язків з антигромадськими елементами

Відповідно до довідок Вознесенської ЦРЛ (а.с. 83, 91, 92) ОСОБА_5 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З розписки потерпілої ОСОБА_7 (а.с. 47) вбачається, що вона отримала від дружини ОСОБА_5 7200 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди внаслідок заподіяння їй обвинуваченим злочину, тобто завданий потерпілій збиток добровільно відшкодовано у повному обсязі. Як убачається з матеріалів провадження, потерпілою особою цивільний позов в порядку кримінального провадження не заявлявся, тобто у потерпілої ОСОБА_7 вимоги до обвинуваченого немайнового або матеріального характеру відсутні.

Крім того, суд враховує, що злочин вчинено відносно потерпілої ОСОБА_7 та відносно майна потерпілої, її думку щодо призначення покарання обвинуваченому, враховує заяву потерпілої надану суду, в якій вона просила призначити ОСОБА_5 умовний строк, як міру покарання, без позбавлення його волі, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має (а.с. 53). Суд також враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, наслідки, що настали внаслідок вчиненого, досудову доповідь, складену відносно нього органом пробації (а.с. 59-73).

Так, відповідно до ст. 69-1 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.6-2 постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини кримінального кодексу.

У відповідності до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 ст. 69-1 КК України, оскільки він вину визнав, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, а оскільки санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, дві третини від максимального строку покарання становить 4 роки позбавлення волі, тому призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України не може бути більше 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 75 КК України.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи» та вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та досягнення інших цілей покарання.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати по справі відсутні. Речові докази відсутні.

Запобіжний захід по справі у виді застави підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Згідно з ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_5 додатково обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави до вступу вироку в законну силу, залишити попереднім.
Врахувати ОСОБА_5 у період відбування покарання його перебування у СІЗО м. Миколаєва з 28 травня 2017 року по 25 липня 2017 року.
Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 33680 (тридцять три тисячі шістсот вісімдесят) грн., що знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Миколаївській області (р/р № 6294, банк одержувача ДКС України м. Київ, МФО 820172, ) внесену згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.814105457.1 від 24 липня 2017 року повернути заставодавцю ОСОБА_9 .
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд на протязі 30 (тридцяти) днів з дня проголошення вироку.

Суддя Арбузинського
районного суду ОСОБА_1