Провадження №1-кп/523/869/17
УХВАЛА

06.11.2017 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , проводячи підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001355 від 15.08.2017 року за обвинувальним актом із угодою про визнання винуватості відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, з угодою про визнання винуватості від 27 жовтня 2017року, укладеною між прокурором прокуратури Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , та підозрюваним ОСОБА_5 .

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди.

Підозрюваний ОСОБА_5 , в судовому засіданні просив угоду складену з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, однак на запитання суду щодо міри покарання, надав не зрозумілу відповідь, відповідно до якої обвинувачений не знає, яка міра покарання йому буде призначена судом у разі затвердження угоди про визнання винуватості., а також пояснив суду, що вирощував меньшу кількість рослин ніж вказано у обвинувальному акті, тобто фактично не визнав свою провину у повному обсязі.

Захисник не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 , при цьому зазначила, що вона була присутньою при укладенні зазначеної угоди про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 27 жовтня 2017 року, укладеною між прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , та підозрюваним ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, прийшов до висновку про відмову у затвердженні угоди, з наступних підстав.

Стаття 472 КПК України передбачає, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Зі змісту угоди про визнання винуватості від 27.10.2017 року, вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 , у повному обсязі визнав свою провину та підтвердив кожний пунк угоди своїм підписом, однак у судовому засідані було встановлено, що обвинувачений не розуміє наслідків застосування угоди про визнання винуватості, а також фактично не визнає свою провину, що суперечить вимогам ст.472 КПК України.

Разом з тим, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості, судом встановлено, що угода про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_5 , та прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , а брав участь у судовому засідані прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 .

Згідно ч.3 ст.37 КПК України, якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здідійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, шо унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Крім того, аналізуючи норму ст.110 КПК України, визначено поняття процесуального рішення прокурора, з аналізу норм якої можна зробити висновок про те, що постанова про зміну прокурорів є саме процесуальним рішенням та приймається лише під час провадження досудового розсідування.

А також, визначаючи в угоді про визнання винуватості термін іспитового строку (2 роки) на який ОСОБА_7 , необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням, сторони угоди не врахували, що відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України, тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, а отже тривалість іспитового строку не може бути предметом домовленостей між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим під час укладання угоди про визнання винуватості.

Враховуючи, що умови укладеної угоди про визнання винуватості суперечать вимогам КПК України, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України. Оскільки угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 , було укладено під час досудового розслідування, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314,469, 471, 472, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 27 жовтня 2017 року укладеної між прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , та підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , за ст. 310 ч. 2 КК України, та повернути кримінальне провадження №0001355 прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, повторне звернення з угодою у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Суддя Суворовськогорайонного суду м. Одеси ОСОБА_1