Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-3367ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року стосовно

ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням прокурор звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам ст. 427 КПК, а тому ухвалою цього суду від 12 лютого 2018 року її було залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення недоліків.
У цій ухвалі касаційного суду зазначалося, що усупереч п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга прокурора не містила правового обґрунтування заявлених вимог щодо необхідності скасування ухвали суду апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості відповідно до статей 412-414 КПК.
У межах встановленого строку прокурор повторно звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою, однак вимог ст. 427 КПК не дотрималася і не усунула усі недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 12 лютого 2018 року.
Не погоджуючись із висновком апеляційного суду про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції на підставі положень статей 413, 414 КПК,

на які посилалася в апеляційній скарзі сторона обвинувачення, прокурор у касаційній скарзі формально вказує на істотні порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, у той же час не наводить обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 цього Кодексу із урахуванням положень статей 370, 404, 412, 413, 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Крім того, касаційна скарга прокурора не містить посилань на жодну з безумовних підстав, передбачених ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, для скасування ухвали апеляційного суду.
Так прокурор у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування апеляційним судом ст. 75 КК (яку той фактично не застосовував), що, на її думку, вплинуло на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через надмірну м`якість, у той же час не зазначає, у чому конкретно полягає це порушення та яким чином воно вплинуло чи могло вплинути на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга прокурора не містить доводів незаконності ухвали апеляційного суду з підстав явної несправедливості покарання, призначеного засудженому судом першої інстанції, відповідно до ст. 414 КПК, ні щодо виду покарання, а ні щодо його розміру.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки прокурор не усунула зазначені в ухвалі суду недоліки в установлений строк,

її касаційна скарга підлягає поверненню.
Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
повернути прокурору ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, її касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_5 разом із усіма доданими до неї документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3