Провадження № 11-кп/780/259/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 06.03.2018

УХВАЛА
іменем України
06 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2018 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
10.10.2017 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на свій стан здоров`я та перелік хвороб, якими він хворіє.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році». Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, оскільки не взято до уваги обставини, які свідчать про поганий стан його здоров`я.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше судимий: 10.06.1999 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки зі сплатою штрафу у розмірі 40 мінімальних заробітних плат; 10.08.2000 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 17, ч. 2 ст. 81 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 22.05.2004 року по відбуттю строку покарання; 27.12.2005 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнився 08.02.2009 року по відбуттю строку покарання; 12.07.2011 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільнився 14.12.2012 року по відбуттю строку покарання; 19.11.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі; 11.02.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 395, ст. 70 ч. 4 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 13.01.2017 року умовно достроково на 1 рік 9 місяців 1 день.
Крім того, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої,

другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією ТNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

Згідно ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі не більше 10 років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Відповідно до п. «б» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Відмовляючи засудженому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», суд обґрунтовував тим, що відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2017 року ОСОБА_7 після звільнення 13.01.2017 року умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 1 день, вчинив нові злочини, передбачені ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України, за які він засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та у теперішній час відбуває покарання у БВК № 35. За таких обставин відсутні підстави для звільнення засудженого ОСОБА_7 за п. «б» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки після умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 знову вчинив тяжкий злочин, передбачений ст. 185 ч. 3 КК України.
Крім того, засуджений ОСОБА_7 не підпадає під перелік осіб, зазначених у ст. 1 п. «г», ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», які підлягають звільненню від відбування покарання, на підставі даного Закону, оскільки вчинив тяжкий злочин та відбув менше половини призначеного строку покарання.
Таким чином, доводи апеляції засудженого ОСОБА_7 щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 у застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Отже, суд першої інстанції законно та обґрунтовано, з огляду на вимоги чинного законодавства, відмовив у застосуванні щодо засудженого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки підстави для застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо засудженого ОСОБА_7 відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий:

Судді: