ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі :

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002230 від 26.10.2017 відносно:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянин України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-09.12.2011 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 09.11.2016 року, на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.02.2016 року, по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
25.10.2017 року, приблизно о 04 годині, більш точного часу в ході проведення слідства встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 знаходився біля буд. 5а по пр. Петра Калнишевського в м. Дніпро разом зі своїм малознайомим ОСОБА_5 , у якого при собі знаходився мобільний телефон останнього, марки «ErgoВ500» чорного кольору. Побачивши мобільний телефон марки «ErgoВ500» чорного кольору, який належить ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, при цьому, останній визначив вказаний телефон предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, ОСОБА_4 , знаходячись біля буд. 5а по пр. Петра Калнишевського в м. Дніпро 25.10.2017 року, приблизно о 04:05 годині, більш точного часу в ході проведення слідства встановити не виявилось можливим, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, під приводом здійснення дзвінка, не маючи наміру повертати, попросив у потерпілого ОСОБА_5 вказаний мобільний телефон, запевнивши потерпілого ОСОБА_5 , що після здійснення телефонного дзвінка поверне його останньому. Потерпілий ОСОБА_5 погодився та добровільно передав телефон ОСОБА_4 , який почав здійснювати з нього дзвінок.

Будучи введеним в оману, ОСОБА_5 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_4 на заволодіння його мобільним телефоном шахрайським шляхом, відійшов від останнього, при цьому ОСОБА_4 залишився разом з мобільним телефоном марки «ErgoВ500» чорного кольору.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, ОСОБА_4 разом з мобільним телефоном марки «ErgoВ500», який належить ОСОБА_5 , залишив місце скоєння злочину, в подальшому розпорядившись, отриманим в результаті своїх злочинних дій, майном на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1516,68 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і пояснив, що дійсно наприкінці жовтня 2017 року не маючи намір повертати, під приводом зателефонувати, взяв у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон, але з місця скоєння злочину з вказаним телефоном зник. В подальшому даний телефон він заклав до ломбарду за грошові кошти у сумі 400 грн, які витратив на власні.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 190 КК України кваліфіковані вірно, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, те, що він офіційно не працевлаштований, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Також суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, що передбачено ст.66 КК України.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті. Саме таке покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, а також обставини справи(предмет злочину), суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі. В зв`язку з цим суд вважає доцільним застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані з залученням експертів в кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази:
- мобільний телефон Ergo B500 First Dual SIM (black) IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який знаходиться на зберігання у потерпілого ОСОБА_5 повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертиз у розмірі 170 гривень.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1