Єдиний унікальний номер 227/3352/16-к
Номер провадження 11-кп/775/644/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
за участю: прокурора ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бахмут Донецької області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Золотий Колодязь Добропільського району Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не судимого, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним та призначено покарання: за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі п.2-3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнений від призначеного кримінального покарання за ст. 190 ч.2 та ст.358 ч.4 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_5 були скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, за наступних обставин.

22 грудня 2011 року ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись в приміщені адміністративної будівлі Білицької міської ради, розташованої за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул. Леніна, буд.20, ввів в оману секретаря Білицької міської ради ОСОБА_8 , назвавшись родичем ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які померли у 2001 році, та на праві власності мали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та надавши інші дані, які не відповідають дійсності, а саме про те, що він мешкає у зазначеній квартирі та платить за комунальні послуги, запросив у останньої надати йому акт обстеження матеріально-побутового становища.

22 грудня 2011 року, ОСОБА_8 , яка обрана депутатом Білицької міської ради VІ скликання, та одночасно займаючи посаду секретаря Білицької міської ради на підставі рішення Білицької міської ради VІ/1-2 від 16.11.2010, знаходячись у своєму службовому кабінеті, не виходячи на місце мешкання ОСОБА_5 та фактично не проводячи обстеження умов проживання, зі слів останнього, не перевіривши надані ним доводи, склала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: акт обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом внесення до нього завідомо неправдивих відомостей про те, що ОСОБА_5 являється родичем померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з 01.06.2001 мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проводить поточний ремонт та сплачує за комунальні послуги. Після чого підписала зазначений документ, як депутат Білицької міської ради VІ скликання, засвідчила його, як секретар Білицького міської ради, та видала його ОСОБА_5

28 грудня 2011року, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, надав до Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву про визначення право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та завідомо неправдивий документ, а саме акт обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 від 22.12.2011. Окрім того, 26.01.2012 року на судовому засіданні Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 визнав свої позовні вимоги до відповідача в особі Білицької міської ради, та надав неправдиві дані про те, що є онуком померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , проводить поточні ремонти та сплачує за комунальні послуги, тим самим ввів в оману Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

26 січня 2012 року рішенням Добропільського міськрайонного суду, за результатами розгляду зазначеної вище цивільної справи №2-2647/11, за ОСОБА_5 визнано право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 13 березня 2012 року , на підставі зазначеного рішення суду, ОСОБА_5 зареєстрував право власності на вказане житлове приміщення. Тим самим, заволодів зазначеною квартирою шляхом обману, ринкова вартість якої згідно висновку судової будівельно- технічної експертизи № 1095 станом на 25 квітня 2012 року складає, 55 474 гривень, чим заподіяв Білицькій міській раді значну матеріальну шкоду на зазначену суму, та в подальшому розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд..

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 прохає скасувати вирок та виправдати ОСОБА_5 в зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який прохав залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у інкримінованих злочинах не визнавав.

Щодо обставин кримінального провадження суду пояснював, що приблизно у 1999 році його померла бабуся ОСОБА_11 , познайомила обвинуваченого із родиною ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , пояснивши, що останні є родичами ОСОБА_5 , а саме дідом та бабою, по якій лінії, він не цікавився. Вони періодично навідувалися до родини ОСОБА_13 . Він дізнався від своєї бабусі про те, що у померлої ОСОБА_9 є онук. Через певний час він зустрівся з онуком на ім`я ОСОБА_14 . При розмові ОСОБА_14 пояснив ОСОБА_5 , що квартира, яка залишилася після смерті ОСОБА_13 , йому не потрібна, оскільки у нього немає коштів на оформлення спадщини. Після цього ОСОБА_14 віддав ОСОБА_5 ключи та документи на квартиру. В подальшому він іноді навідувався до квартири; йому знадобилося житло і він вирішив оформити право власності на вказану квартиру.

Для цього, він звернувся до Білицької міської ради із заявою про проведення обстеження квартири, зазначивши, що є онуком ОСОБА_13 . Із спливом певного часу, забрав у секретаря Білицької міської ради складений за його заявою документ акт обстеження.

Потім він звернувся до суду із позовом про визнання права власності і, отримавши рішення суду, зареєстрував право власності на спірну квартиру за собою. І невдовзі продав її ОСОБА_15 .

Комунальні послуги з 2001 року до 2011 року, не сплачував. Позовну заяву про визнання права власності складав та підписував він особисто, подавав її також особисто він, в судовому засіданні також брав участю він самостійно, без представника. В судовому засіданні підтримував позовні вимоги.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суду пояснили, що навесні 2012 року придбали у ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 25000,00 грн. Квартира була в занедбаному стані, затоплена сусідами, ремонт не робився давно. За квартирою рахувалися борги: за опалення близько 6000,00 грн. та за водопостачання близько 300-400 грн.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що спірна квартира належала її рідній сестрі ОСОБА_9 , в якій остання мешкала разом із чоловіком ОСОБА_10 . Дітей у подружжя ОСОБА_13 не було. За життя ОСОБА_13 казали, що квартиру, після своєї смерті, залишать синові свідка ОСОБА_18 . ОСОБА_19 , однак, заповіту не склали. Після смерті сестри свідок спадщину не приймала, документи на квартиру забрав її син ОСОБА_19 з невісткою. Терміновий ремонт (коли лопнула труба та сталося залиття квартири) робив син свідка, комунальні послуг сплачував також він. Чи оформив на себе квартиру син, свідок не знає.

Свідок ОСОБА_20 , який є племінником ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суду пояснив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала його тітці та дядькові. Вони обіцяли подарувати квартиру свідкові, однак не встигли, оскільки померли: дядько в квітні, а тітка і травні 2001 року. Після їх смерті документи на квартиру залишалися в ній же. Свідок намагався оформити спадкові права на квартиру, однак при зверненні за консультацією до адвоката, останній йому пояснив, що свідок не зможе оформити спадщину, оскільки в документах на квартиру його прізвище не фігурує, участі у приватизації він не приймав. Де зараз знаходяться документи на квартиру свідок не знає, оскільки віддав їх своєму зятю ОСОБА_21 , який помер у 2013 році.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 з 1971 року і знала з цього ж часу родину ОСОБА_13 , з якими перебувала у добрих стосунках. У подружжя ОСОБА_13 своїх дітей не було, з рідних були лише сестра ОСОБА_23 та племінник з племінницею. За життя ОСОБА_13 казали, що квартиру, після своєї смерті, залишать племіннику ОСОБА_19 . З моменту смерті ОСОБА_13 та по момент початку ремонту, тобто більше 10 років у вказаній квартирі ніхто не мешкав. ОСОБА_5 їй не знайомий і жодного разу вона його не бачила, такого прізвища вона навіть не чула. Не було у ОСОБА_9 і подруги на ім`я ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_24 , яка у 2011 році обіймала посаду секретаря Білицької міської ради, суду пояснила, що акт обстеження житлових умов, виданий ОСОБА_5 складено та підписано особисто нею. Обставин складання акту свідок не пам`ятає. Однак, за усталеною практикою складання подібних актів, інформація вноситься зі слів сусідів, без виходу на місце акти не складаються. Інформація в акті щодо сплати ОСОБА_5 комунальних послуг свідком не перевірялася, записувалася з його слів. Також свідок не перевіряв наявність родинних відносин ОСОБА_5 з власниками квартири.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1994р., квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Як вбачається з свідоцтв про смерть серія НОМЕР_1 від 31.05.2001р. та серія НОМЕР_2 від 18.04.2001р. ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

22.02.2011р. депутатом та секретарем Білицької міської ради ОСОБА_24 було складено акт обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 , в якому зазначено, що ОСОБА_5 дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації з 01.06.2001р. Він є родичем померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В даний час ОСОБА_5 мешкає за даною адресою, утримує квартиру в задовільному стані, здійснює поточні ремонти, здійснює оплату за комунальні послуги.

28.12.2011р. ОСОБА_5 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Білицької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності. Даний позов ОСОБА_5 мотивував тим, що його дід та бабця проживали спільно в м. Білицьке Добропільського району Донецької області у належній їм квартирі АДРЕСА_4 . Квартира належала їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1994 року виданого Бюро по приватизації житла при Добропільському управлінні житло-комунального господарства п/о „Добропіллявугілля. ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 69 років помер дід позивача - ОСОБА_10 , що підтверджується виданим Свідоцтвом про смерть. Після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, але його бабуся - ОСОБА_9 не встигла оформити спадщину після смерті чоловіка, оскільки через місяць потому померла ІНФОРМАЦІЯ_2 про що було видано свідоцтво про смерть та вчинений актовий запис в книзі реєстрації актів цивільного стану під номером 92. Після смерті родичів позивача, залишилося майно, зокрема квартира за адресою АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_5 з 01.06.2001 року самостійно проживає. ОСОБА_5 наполягав на тому, що він доводиться померлим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 онуком, а також, що він більше 10 років вільно та безперешкодно користується квартирою, що підтверджується Актом від 22.12.2011 року, складеним депутатом Білицької міської ради ОСОБА_24 яким засвідчується вищезазначені факти.

Згідно протоколу судового засідання від 26.01.2012р., ОСОБА_5 , будучі присутнім у судовому засіданні Добропільського міськрайонного суду Донецької області підтримав позовні вимоги і, зазначивши, що він є онуком померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з червня 2001 року доглядає квартиру, сплачує за комунальні послуги та робить поточні ремонти, а також на відмову нотаріуса в оформленні спадщини, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2012р. позов ОСОБА_5 до Білицької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності задоволено повністю. Визнано право за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_4 , що залишилась після смерті його діда ОСОБА_10 і бабусі ОСОБА_9 . При цьому судом було прийнято визнання відповідачем позову.

13.03.2012р. право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2012р.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.04.2012р., ОСОБА_5 продав ОСОБА_16 квартиру за адресою АДРЕСА_2 за 33000,00 грн.

Згідно листа Білицького міського голови №405 від 22.06.2016р., у відповідності до ч.2 ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування, ст..25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст..11 п.1 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутати міської ради представляють інтереси мешканців територіальної громади м.Білецьке та здійснюють свої повноваження, у тому числі, шляхом складання побутових характеристик та актів матеріально-побутового обстеження.

Згідно листа ПП «БРЕС «Надія» №1808 від 22.06.2016р., оплата за комунальні послуги квартири за адресою: АДРЕСА_2 за період з серпня 2007 по квітень 2012 року не здійснювалася. Інформація за попередні періоди відсутня.

Згідно листа КП «ДСЕЗ» №281 від 06.07.2016р., станом на 01.08.2007р. заборгованість по комунальним послугам за квартирою за адресою: АДРЕСА_2 складала 705,33 грн.

Згідно листа Добропільського ВУКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» №986 від 24.06.2016р., борг за користування водою за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.01.2010р. складав 189,33 грн. та був сплачений у травні 2012 року.

Згідно висновку судової будівельно-економічної експертизи №1095 від 11.07.2016р. ринкова вартість об`єкта нерухомості квартири за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 25.04.2012р. складає 54474,00 грн.

В листі №429 від 29.06.2016р. Білицький міський голова звернувся до старшого слідчого СВ Добропільського ВП із заявою про залучення в якості потерпілого по кримінальному провадженню №0000001 від 05.01.2016р. за ст..366 ч.1, ст..190 ч.2, ст..358 ч.4 КК України.

Як вбачається з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), у зазначеному реєстрі відсутні будь-які записи про заведення спадкової справи або видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Таким чином, судом достовірно встановлено факт того, що ОСОБА_5 не є родичем померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . В період з 2001 по 2011 роки він постійно, безперервно не мешкав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не сплачував комунальні послуги у цій квартирі, не робив ремонти та іншим чином не приймав участі в її утриманні.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що відомості, зазначені в акті обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 , складеного 22.12.2011р. депутатом та секретарем Білицької міської ради ОСОБА_24 , про те, що ОСОБА_5 дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації з 01.06.2001р., що він є родичем померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та що на момент складання акту ОСОБА_5 мешкає за даною адресою, утримує квартиру в задовільному стані, здійснює поточні ремонти, здійснює оплату за комунальні послуги, є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності.

Однак, не зважаючи на вказані фактичні обставини щодо не проживання ОСОБА_5 , відсутність його участі у утриманні квартири та відсутність родинних зв`язків з ОСОБА_13 , депутат та секретарь Білицької міської ради ОСОБА_24 внесла такі відомості до складеного нею акту обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 від 22.12.2011р.

Отже, отримавши зазначений акт обстеження його матеріально-побутового стану та ознайомившись з ним, ОСОБА_5 об`єктивно мав усвідомлювати те, що вказані в акті відомості завідомо не правдиві.

Між тим, він використав вказаний акт як доказ по цивільній справи, звернувшись до суду із позовом до Білицької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності, тобто у власних інтересах та корисливих мотивів.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що позовну заяву про визнання права власності складав та підписував він особисто, подавав її також особисто він, в судовому засіданні також брав участю він самостійно, без представника; підтримував позовні вимоги.

З огляду на зміст акту обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 від 22.12.2011р. та вимоги до ст..358 КК України, суд правильно вважав, що даний акт є офіційним документом, оскільки він складений повноважною особою органу місцевого самоврядування, містить інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які спричинили наслідки правового характеру та може бути використаний як доказ у правозастосовчій діяльності.

Таким чином, приймаючи до уваги використання ОСОБА_5 акту обстеження матеріально-побутового стану від 22.12.2011р., який містить завідомо не правдиві відомості та є підробленим, що ОСОБА_5 усвідомлював, використовуючи його, суд вірно кваліфікував його дії за ст..358 ч.4 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що предметом злочину за ст.190 ч.2 КК України, який інкримінується ОСОБА_5 є право власності на квартиру АДРЕСА_4 , що залишилась після смерті ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

Родичами померлих ОСОБА_13 є ОСОБА_18 , яка є рідною сестрою ОСОБА_9 , а також ОСОБА_20 , який є їх племінником.

В ході допиту в якості свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 судом було встановлено, що вказані особи, після смерті у 2001 році подружжя ОСОБА_13 , не оформлювали в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_4 і не мають такого наміру.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином приймаючи до уваги те, що спадкоємці ОСОБА_18 та ОСОБА_20 не подали заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини у 2001 році, вони вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Ч.1 ст.1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Білицька міська рада не зверталася до суду із заявою про визнання спадщини подружжя ОСОБА_13 відумерлою.

Статтю 335 ЦК України передбачено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Згідно положень ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Аналізуючи вказані норми цивільного законодавства та фактичні обставини, встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження, суд прийшов до вірних висновків, що в даній ситуації, коли померли власники нерухомого майна і їх спадкоємці не прийняли протягом встановленого строку спадщину, є три можливих статусу цього майна: 1) як відумерлої спадщини; 2) як безхазяйного майна; 3) як майна, на яке визнано право власності в порядку набувальної давності (ст.344 ЦК України).

Як у випадку визнання спадщини відумерлою, так і випадку набуття нерухомим майном статусу безхазяйного майна, дане майно передається у комунальну власність територіальної громади, на території якого це майно розташовано.

Органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади за місцем розташування квартири АДРЕСА_4 , є Білицька міська рада.

Крім того, ведення обліку безхазяйного майна та майна як відумерлої спадщини також покладено на орган місцевого самоврядування за місцем знаходження цього майна, тобто в даному випадку на Білицьку міську раду.

Сам факт не реалізації своїх повноважень міською радою не є в даному випадку перепоною для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, в т.ч. з огляду на таке.

Чинним законодавством не встановлено граничних строків, протягом яких дане право може бути реалізоване органом місцевого самоврядування.

Виключенням, може бути випадок, передбачений ст.344 ЦК України, а саме коли особа добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років.

ОСОБА_5 , за відсутності передбачених ст.344 ЦК України необхідних умов, використовуючи підроблений документ, ініціював процедуру визнання за собою права власності на квартиру АДРЕСА_4 , в порядку набувальної давності, звернувшись до суду з відповідним позовом.

Так, у позовній заяві він зазначив, що з 01.06.2001 року самостійно проживає у квартирі АДРЕСА_4 , тобто більше 10 років вільно та безперешкодно користується нею, стверджував, що він доводиться померлим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 онуком. На підтвердження своєї правової позиції, він надав підроблений акт обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_5 , складеного 22.02.2011р. депутатом та секретарем Білицької міської ради ОСОБА_24 .

За таких обставин, Білицька міська рада визнала його позовні вимоги, що в т.ч. стало підставою для задоволення позову ОСОБА_5 про визнання права власності, про що зазначено в мотивувальній частині рішення суду.

Таким чином, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, з метою отримання права на чуже майно, шляхом подання позову до суду, повідомив Білицькій міській раді неправдиві відомості щодо наявності у нього законних підстав для набуття за набувальною давністю права власності на спірну квартиру, і ці відомості мали суттєве значення для поведінки потерпілої сторони, оскільки вплинули на її правову позицію по справі було визнано позов та таким чином Білицька міська рада фактично відмовилася від свого права отримати у власність спірну квартиру на користь обвинуваченого.

Такі дії ОСОБА_5 підпадають під визначення такого способу шахрайського заволодіння чужим майном як обман.

Розмір заподіяної шкоди, який визначений шляхом проведення оцінки квартири АДРЕСА_4 , у сумі 55474,00 грн., з огляду на ч.2 примітки до ст.185 КК України, є значним розміром.

Таким чином колегія суддів вважає правильними висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями заволодів чужим майном шляхом обману, чим заподіяв значної шкоди потерпілому, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ст.190 ч.2 КК України.

З огляду на вищезазначене не є обґрунтованими доводи апелянта щодо невжиття протягом тривалого часу Білицькою міською радою заходів щодо визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та її охорони. Крім того, чинним законодавством орган місцевого самоврядування не обмежений певним строком на звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що в даному випадку реалізовано надане право ОСОБА_5 на звернення до суду, оскільки дане право він використав не з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, а з метою завідомого заволодіння чужим майном без законних підстав для цього, використовуючи підроблений документ, вводячи в оману іншу сторону процесу та суд, тобто допустив зловживання своїм правом на звернення до суду, з корисливих мотивів та злочинним умислом.

За вказаних підстав не є обґрунтованими доводи апелянта щодо неправильного визначення статусу потерпілого за Білецькою міською радою.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої та невеликої тяжкості, особу винного, який на обліках психіатра та нарколога не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання, раніше не судимий, не одружений, утриманців не має, та призначив покарання в межах мінімального строку, передбаченого кримінальним законом.

Крім того, суд правильно звільнив ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2-3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, т.я злочини, передбачені ст. 190 ч.2 та ст.358 ч.4 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , скоєно останнім у грудні 2011 року, дані злочини є злочином середньої та невеликої тяжкості відповідно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали..

Судді: