Справа №489/3565/17 18.09.2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002814 від 07.06.2017р., за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 серпня 2017 року, стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
-якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню 0002814 від 07.06.2017р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України повернуто прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати. Призначити новий розгляді у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_6 повернуто прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на практику Європейського суду з прав людини зазначає, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 в повній мірі виконані вимоги передбачені ст. 291 КПК України, а саме у фабулі обвинувачення зазначено повний та послідовний виклад фактичних обставин скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України умисного вбивства своєї матері ОСОБА_9 .

Також зазначає, що в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме ч.1 ст. 115 КК України та конкретне формулювання обвинувачення умисне протиправне заподіяння смерті іншій люди тобто умисне вбивство.

Вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані, в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а тому, на думку апелянта, і обвинувачення не викликає сумніву.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 .
Вирішуючи питання передбачені ч.3 ст.314 КПК України, щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд прийшов до висновку, що судовий розгляд не може бути призначений, у зв`язку з тим, що, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 серпня 2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0002814 від 07.06.2017р за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України повернуто прокурору Миколаївської області для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт суддя зазначив, що із змісту обвинувального акту вбачається, що останній містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікацію дій, але досудовим слідством не сформульовано ОСОБА_6 конкретне обвинувачення у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України, згідно яких, в обвинувальному акті обов`язково має бути сформульовано висунуте обвинувачення.
Натомість, в обвинувальному акті ОСОБА_6 , в порушення вимог кримінального процесуального закону, викладено зміст обвинувачення в убивстві людини, але не зазначено кого саме.
Крім того, суддя зазначив, що неконкретність обвинувачення порушує право особи на захист, що, в свою чергу є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вважав, що відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, обвинувальний акт підлягає повернення прокурору для виконання вимог ст.291 КПК України.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Повертаючи обвинувальний акт, суд вказав, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

За змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ст. 458 КПК України висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України у своїй постанові № 5-328 кс 16 від 24 листопада 2016 року, виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту з підстав відсутності формулювання обвинувачення відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Вказаною постановою зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Мотивуючи вказаний висновок Верховний Суд врахував наступне.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (справа "Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.

Крім цього Верховний Суд в постанові посилається на рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Цією ж постановою Верховний Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновку слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Фактичні обставини кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, є достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки захисту.
Як вбачається з обвинувального акта, в ньому викладенні фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність, сформульовано висунуте обвинувачення в убивстві людини із зазначенням прізвища потерпілої, а саме ОСОБА_9 .

Таким чином, обвинувальний акт не містить таких недоліків, які б перешкоджали призначити судовий розгляд.

Отже доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків підлягає скасування, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 291, 404, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 серпня 2017 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002814 від 07.06.2017р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України повернуто прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді