УХВАЛА
"27" липня 2015 р. 145/960/15-к

1-кс/145/144/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: слідчий суддя ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних даних за його повідомленнями від 29.04.2015 р. та від 30.04.2015 р. та розпочати досудове розслідування ,

встановив:
06.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою в якій вказує, що предметом даної скарги є незаконна бездіяльність слідчого Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області щодо невнесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про вчинення злочину.

29 квітня 2015 року він звернувся в чергову частину Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області із письмовою заявою щодо перешкоджання ОСОБА_4 (жителем с. Потуш Тиврівського району Вінницької області) посівним роботам, які проводило ТОВ «Можайське» ( с.Шендерів Тиврівського району Вінницької області) на орендованих в ОСОБА_4 земельних ділянках та самовільного використання останнім даних земельних ділянок.

30 квітня 2015 року повторно звернувся до Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області по спецлінії «102» з аналогічною заявою. Просив притягнути ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за самовільне зайняття земельних ділянок ( ст.197-1 КК України) та протидію законній господарській діяльності ТОВ «Можайське» ( ч.1 ст.206 КК України) .

Однак, всупереч положенням ст. 214 КПК України даних про те, що зазначена заява внесена до ЄРДР не отримав, у зв`язку з чим 30.06.2015 року звернувся до Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області.

30.06.2015 року його було повідомлено про те, що його заяви розглянуті в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» та списані до справи РВ. Крім того, йому було надано висновок № 491 від 02.05.2015 року, з якого вбачається, що його заяви розглядались не слідчим, а оперативним працівником - ст. ДІМ СДІМ Тиврівського РВ УМВС капітаном міліції ОСОБА_5 , який на підставі резолюції т.в.о. начальника СВ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області майора міліції ОСОБА_6 про те, що його заяви внесенню в ЄРДР не підлягають, зробив висновок про відсутність у діях ОСОБА_4 ознак кримінальних та адміністративних правопорушень та вважав би розгляд його звернення припинити, а матеріали здати для зберігання до підрозділу документального забезпечення органу внутрішніх справ (канцелярії), тобто відповідні дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Вважає таку бездіяльність слідчого Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області протиправною з наступних підстав .

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та

у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не

поширюється на порядок розгляду повідомлень, заяв і скарг громадян, встановлений

кримінальним процесуальним та цивільним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24

годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після

самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення

кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру

досудових розслідувань та розпочати розслідування .

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи його заяви до ЄРДР протягом 24 годин і до цього часу слідчим внесені не були, а розгляд їх здійснював оперативний працівник, поза межами строку, встановленого ст. 214 КПК України.

За таких обставин вимушений звернутись до суду із даною скаргою в порядку ст. 303 КПК України.

Оскільки про бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про вчинення злочину він дізнався лише 30.06.2015 року, тому в нього виникла потреба просити суд поновити йому строк звернення до суду з даною скаргою .

Просить зобов`язати слідчого Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за його повідомленнями від 29.04.2015 р. та від 30.04.2015 р. і розпочати досудове розслідування.

Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів від скаржника не надійшло .

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, пояснив, що в 2011 році було укладено зі ОСОБА_4 , який на той час був членом ТОВ «Можайське», договір оренди земельних ділянок, що належали ОСОБА_7 . ТОВ "Можайське" умови договору виконувало, орендну плату сплачувало. Восени 2014 року ОСОБА_4 повідомив, що самостійно оброблятиме свої земельні ділянки і навесні 2015 року посіяв на своїх землях нову культуру. Вважає, що ОСОБА_8 здійснив самовільний захват земельної ділянки та перешкоджає господарській діяльності ТОВ «Можайське». Просить скаргу задовольнити.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, вислухавши скаржника, дослідивши матеріали перевірки за заявою заст. директора ТОВ « Можайське» ОСОБА_3 надані Тиврівським РВ УМВС України у Вінницькій області, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

29.04.2015 р.та 30.04.2015 р. ОСОБА_3 , як заступник директора ТОВ «Можайське» звернувся до Тиврівського РВ УМВС України із заявами про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ст. ст. 197-1, ч. 1 ст. 206 КК України.

По результатах розгляду його звернення зроблено висновок про відсутність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення і розгляд звернення припинено.

До суду ОСОБА_3 звернувся зі скаргою, як фізична особа.

ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_4 з весни 2015 р. став використовувати земельні ділянки, які належать йому на праві власності, і які було передано в оренду ТОВ «Можайське» строком на 10 років. Стверджує, що договір оренди земельних ділянок укладено в 2011 році і виконувався орендарем. Тобто, на його думку , використання ОСОБА_4 земельної ділянки для власних цілей є самовільним зайняттям земельних ділянок ( ст.197-1 КК України) та протидія законній господарській діяльності ТОВ «Можайське» .

Як вбачається з матеріалів перевірки скарги зам. директора ТОВ «Можайське» ОСОБА_3 , наданих РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 пояснив, що в 2011 р. ним із зам. директора ТОВ «Можайське» ОСОБА_3 була усна домовленість про користування його земельною ділянкою. Після його звільнення з ТОВ « Можайське» дізнався, що укладено письмову угоду щодо його земельних ділянок. Договорів він не підписував.

З 26.04.по 28.04.2015 р. написав заяву до ТОВ «Можайське», що його договір просить вважати недійсним, земельні ділянки, які він обробляє є його власністю.

Зі скаргою до Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся 29.04.2015 р., тобто після отримання заяви ОСОБА_4 .

Скаржником надано акти приймання передачі земельної ділянки від 27.07.2011 р., що суперечить п. 20 договорів оренди землі від 27.07.2011 р., зареєстрованих у відділі Держкомзему у Тиврівському районі 30.03.2012 року.

Керуючись ст. ст. 214, 303, 306, 307 КПК України,

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Тиврівського РВ УМВС України в Вінницькій області відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Cуддя ОСОБА_1