АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/299/18 Справа № 205/1070/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання має одне заохочення та дев`ять погашених у встановленому законом порядку стягнень. Суд дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою не довів свого виправлення, а саме, що останній раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчинив умисний злочин у період умовно-дострокового звільнення, раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення встановленого порядку відбування покарання, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 у повній мірі не став на шлях виправлення.

В апеляції захисник в інтересах засудженого просить витребувати з ВК № 89 особову справу ОСОБА_7 , ухвалу суду скасувати та ухвалити відносно його підзахисного рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України. Свої вимоги захисник обґрунтовує неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Адвокат вказує на те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання адвоката ОСОБА_9 і не дав оцінку викладеним у ньому обставинам. Поряд з цим, посилання суду на вчинення засудженим злочину, за який він відбуває покарання, у період умовно-дострокового звільнення, адвокат вважає безпідставним, оскільки таке твердження базується на однобічному підході до оцінки фактичних даних, а тому не відповідає вимогам об`єктивності і є упередженим. Разом з тим, захисник вказує на те, що засуджений ОСОБА_7 не має діючих стягнень і претензій адміністрації виправної колонії вже протягом останніх двох років. Останнє стягнення було накладено 24 вересня 2015 року, однак в силу накладення неповноважною особою, вважати його легітимним, на думку захисника, неможливо. Крім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 залишився вірним державі і клопотав про його переведення до ВК № 89, де протягом майже двох років демонструє, що твердо став на шлях виправлення: не має порушень порядку відбування покарання і стягнень, по мірі можливого приймає активну участь у супільно-корисній праці, за що заохочувався адміністрацією ВК № 89.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який заперечував проти задоволення апеляції захисника, доводи захисника, який свою апеляційну скаргу підтримав, позицію засудженого, який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 на час звернення до суду з клопотанням відбув 3/4 строку призначеного йому вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2008 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 має одне заохочення та дев`ять погашених у встановленому законом порядку стягнень. Поряд з цим, останній характеризується позитивно, не працевлаштований по незалежним від нього підставам.

Надаючи оцінку вказаним відомостям, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що вказані обставини не можуть слугувати підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та свідчити про сумлінну поведінку останнього та доведення свого виправлення ставленням до праці, є обґрунтованими.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких, за який зараз відбуває покарання, в період умовно-дострокового звільнення.

Поряд з цим, поведінка ОСОБА_7 , зокрема наявність дев`яти стягнень, не може свідчити про його сумлінну поведінку за весь час відбування покарання та не вказує на усвідомлення ним своєї вини та щире каяття.

Вказані обставини самі по собі вказують на підвищену суспільну небезпеку останнього та небажання стати засудженого на шлях виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: