АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/431/17 Справа № 703/637/17 Категорія: ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сунки Смілянського району Черкаської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, незаміжньої, з середньою освітою, непрацюючої, на утриманні має п`ятьох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Сміла Черкаської області, жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, заміжньої, з середньою освітою, непрацюючої, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судимої,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 та ч.3 ст.185 КК України ,-

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 25 січня 2017 року, близько 10 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли до домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_11 та шляхом вільного доступу зайшли на територію подвір`я, та коли постукали у вікна будинку і їм ніхто не відчинив, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, вони в цей же день близько 10 години 05 хвилин, шляхом відчинення внутрішнього накладного замка вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , та всупереч волі останньої, незаконно проникли у житло, чим порушили гарантоване кожній особі право на недоторканість житла.

Вони ж, 25 січня 2017 року, близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, з метою викрадення чужого майна, шляхом відчинення внутрішнього накладного замка, проникли до будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів, викрали каструлю алюмінієву ємкістю 6 л. вартістю 200 гривень, каструлю алюмінієву ємкістю 6 л. з кришкою вартістю 200 гривень, каструлю алюмінієву ємкістю 4,5 л. вартістю 180 гривень, каструлю алюмінієву ємкістю 3 л. вартістю 170 гривень, казан алюмінієвий ємкістю 3 л. з кришкою вартістю 130 гривень, миски алюмінієві ємкістю 0,5 л. в кількості 2 шт. загальною вартістю 90 гривень, друшляк алюмінієвий ємкістю 3 л. вартістю 120 гривень, ополоник алюмінієвий вартістю 40 гривень, ліхтар «RECHARGEABLE SUPER BRIGHT FLASHLIGHT» вартістю 85 гривень та туалетну воду для жінок «COBRA» ємкістю 50 мл. вартістю 100 гривень, чим заподіяли ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1315 гривень.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 кваліфіковані судом як незаконне проникнення до житла особи, за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст.162 КК Україна, та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч.3 ст.185 КК України.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 та ч.3 ст.185 КК України і призначено їй покарання: за ч.1 ст.162 КК України 1 рік обмеження волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтись в ці органи для реєстрації.

ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 та ч.3 ст.185 КК України і призначено їй покарання: за ч.1 ст.162 КК України 1 (один) рік обмеження волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_10 - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_10 від відбуття призначеного покарання, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтись в ці органи для реєстрації.

Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винною та засудити за ч. 1 ст. 162 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 учасниками кримінального провадження не оскаржуються.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про задоволення апеляційної скарги, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які при прийнятті рішення поклались на думку суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях є вірними, відповідають обставинам, встановленим у кримінальному провадженні, а кваліфікація їх дій за п.1 ст. 162 та п.3 ст. 185 КК України є правильною та учасниками процесу не оскаржуються. Проте, призначаючи покарання стосовно ОСОБА_7 місцевий суд не дотримався положень КК України.

Відповідно до ч. З ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягай пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є матір`ю п`ятьох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Тобто на час винесення вироку четверо з її дітей не досягли чотирнадцятирічного віку.

Виходячи з вказаного обвинувачена входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст. 61 КК України не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Під час призначення покарання суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і всупереч ч. З ст. 61 КК України невірно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі, оскільки у даному випадку повинен був призначити інший вид покарання.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання у виді обмеження волі, яке не може бути призначене особі, яка має дітей віком до чотирнадцяти років, призвело до ухвалення рішення всупереч вимог ст. 370 КПК України та до призначення невідповідного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Санкція ч. 1 ст. 162 КК України є альтернативною та поряд з покаранням у виді обмеження волі також передбачає інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченої.

Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 скоїла кримінальні правопорушення вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином), водночас вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, вироком суду ОСОБА_7 помилково призначено покарання у виді обмеження волі всупереч ст. 61 КК України та судової практики, оскільки в даному випадку жінкам, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, покарання у виді обмеження волі не призначається.

Таким чином, місцевий суд під час ухвалення вироку та визначення виду покарання обвинуваченій неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тим самим порушивши вимоги КПК України, що зобов`язують ухвалювати законний, обґрунтований та вмотивований вирок, керуючись нормами Кримінального та Кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00грн., за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :