АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа: №619/1963/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/790/1879/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження № 11-кп/790/1879/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 03 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого:

- 17.12.2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ст.69, ч.1 ст.296, ч.1 ст.122, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- 24.01.2005 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.357 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- 12.01.2006 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі;

- 26 червня 2012 року Подільським районним судом м. Києва за ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

- початок строку: 12.01.2012 року, кінець: 03.07.2018 року.

та звільнено ОСОБА_8 умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2012 року на невідбутий строк 1 рік.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання став на шлях виправлення,у зв`язку з чим до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та порушенням норм кримінально-виконавчого закону. Зазначив, що суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 засуджено за тяжкі злочини та за злочини середньої тяжкості, пов`язані із завданням шкоди здоров`ю іншим особам та заволодінням чужого майна, злочини вчинив за обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим в сумі 55 563 грн. та позови прокуратури Подільського району м. Києва в сумі 1525 грн. та 1467 грн. не відшкодував. Наголосив, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення сумлінною працею, оскільки в період часу з 29.07.2016 року по 31.08.2016 року, з 31.10.2016 року по 09.06.2017 року він працював на 0,5 ставки в різних сферах, а тому довідка, надана інженером з організації та нормування праці про те, що норма виробітку ОСОБА_8 становить 100 % - є сумнівною. Зазначив, що на даний час у засудженого за весь час відбування покарання є шість заохочень, два з яких отриманні ним в 2017 році. Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_8 мав останні стягнення 08.10.2016 року та 20.12.2016 року то такий термін, як шість місяців, після вчинення останнього порушення режиму, є замалим для позитивних змін в свідомості ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, засудженого, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, повторно дослідивши матеріали особової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, є обґрунтованими.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції вищевказані вимоги залишив поза увагою.

Як слідує із матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 раніше судимий 17.12.2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.1 ст.296, ч.1 ст.122, ч.3 ст.185 КК України, звільнений 17.01.2004 року за відбуттям строку покарання, 12.01.2006 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2005 року за ч.2 ст.357 КК України, звільнений 08.06.2011 року за відбуттям строку покарання, 26.06.2012 року Подільським районним судом м. Києва за ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого до вчинення злочинів. Крім цього, судом не враховано, що засуджений ОСОБА_8 вчинив злочини через 1 рік після його звільнення з місць позбавлення волі.

Крім цього, згідно матеріалам провадження засуджений за період відбування покарання в Темнівській виправній колонії №100 з 14.09.2012 року по 22.03.2016 року, характеризується позитивно, заохочувався адміністрацією колонії два рази та мав одне стягнення.

Таким чином, за значний період відбування покарання в Темнівській виправній колонії №100 - майже за чотири роки, ОСОБА_8 заохочувався лише два рази.

З 22.03.2016 року по теперішній час відбуває покарання в Дергачівській виправній колонії №109, за цей період часу, заохочувався адміністрацією колонії чотири рази, працевлаштований робітником «Спортінвестбуд», бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт».

Однак, при цьому на ОСОБА_8 було накладено два стягнення, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне, бібліотеку не відвідує, за вироком Подільського районного суду м. Києва від 26.06.2012 року має позовні вимоги на загальну суму 59 256,10 грн.

Окрім того, рішенням комісії Дергачівської виправної колонії №109 від 18.05.2016 року ОСОБА_8 в направленні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України було відмовлено, як особі, яка не довела свого виправлення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання став на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України ухвалу суду скасувати і відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.407 КПК України ухвалити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 03 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: