УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Враховуючи те, що незастосування арешту майна може призвести до настання негативних наслідків та неможливості забезпечення відшкодування шкоди завданої потерпілим членам Кредитної спілки «Назустріч людям» внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, просив накласти арешт на майно яке належить ОСОБА_5 , а саме: ? частини житлового будинку загальною площею 49,5 кв.м. та прилеглу земельну ділянку площею 6 200 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_5 в судове засідання зметою забезпечення арешту майна, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України не викликався.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши клопотання та додані до ньогоматеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.
Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Пункт 1 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питанняпро арешт враховувати правову підставу для арешту майна.
Враховуючи те, що передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладання арешту на майно відсутні, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

В задоволенні клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1