Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/698/17 Головуючий у суді І-ої інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ-ої інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.09.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргоюостаннього на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2017 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Беседіно, Курського району, Курської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25.06.1985 року Сєверодонецьким районним судом Луганської області за ч.3 ст.140, ст.46-1 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 07.12.1989 року Сєверодонецьким районним судом Луганської області за ч.1 ст.215-3 КК України (в редакції 1960 року ) до 1 року виправних робіт, з утриманням 20% в дохід держави;
- 10.08.1996 року Сєверодонецьким районним судом Луганської області за ч.1 ст.229-6, ст.45 КК України ( в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; Звільнений 18.08.1994 року згідно ст.8 ЗУ «Про амністію»;
- 13.08.1996 року Сєверодонецьким районним судом Луганської області за ч.1 229-6, ст.14 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі, з примусовим лікуванням від наркоманії;
- 02.08.1999 року Сєверодонецьким районним судом Луганської області за ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років виправних робіт, з утриманням 10 % в дохід держави;
- 04.02.2002 року Сєверодонецьким районним судом Луганської області за ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70, ст.75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;
- 12.09.2002 року Новоайдарським районним судом Луганської області за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 09.02.2005 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць за Постановою Перевальського районного суду Луганської області від 01.02.2005 року;
- 17.07.2013 року Новоайдарським районним судом Луганської області за ч.1 ст.186, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;
- 26.01.2016 року Троїцьким районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з заявою про його умовно-дострокове звільнення, на підставі ст. 81 КК України, мотивуючи це тим, що у нього за час відбування покарання не має порушень та стягнень.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2017 року, відмовлено в задоволені зазначеної заяви.
Своє рішення районний суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 , за час відбування покарання характеризується посередньо, що підтверджується характеристикою, затвердженою начальником ДУ «Кропивницька виправна колонія №6 від 15.08.2017 року.
Крім цього, в характеристиці зазначено, що ОСОБА_7 правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом дотримується не завжди, стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість, передбачені законом вимоги персоналу установи виконує не завжди, особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє.
Із матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 не можливо встановити те, що засуджений приймає активну участь у суспільному житті установи та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, а також прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Вказане що свідчить про те, що засуджений на шлях виправлення не став.
Також з особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що на засіданні адміністративної комісії Кропивницької ВК (№6) розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення, де ОСОБА_7 також було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення (витяг з протоколу № 06 від 25.06.2017 року, а.о.с. 56).
Та обставина, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не має жодного заохочення - також свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково.
Своїх вимоги апелянт мотивує тим, що у нього не має порушень та стягнень. Районний суд відмовляючи в задоволенні його заяви послався на те, що він не має жодного заохочення. Однак він є обмежено працездатним та відповідно до його медичної довідки його ніхто не хоче брати на роботу.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в усіх установах виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого.

Зваживши усі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 засуджено вироком Троїцького районного суду Луганської області від 19 серпня 2017 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
З характеристики на засудженого ОСОБА_7 затвердженою начальником ДУ «Кропивницька виправна колонія №6 від 15.08.2017 року (а.с. 10-11) вбачається, що він в цілому характеризується посередньо: правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом дотримується не завжди, стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість, передбачені законом вимоги персоналу установи виконує не завжди, особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє, перебуває на профілактичному обліку установи, як особа схильна до самогубства.
Таким чином, колегія суддів погоджується з думкою районного суду що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.
При цьому, на комісії Кропивницької ВК №6 20.07.2017 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення, де ОСОБА_7 , однак йому було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.
Крім того, колегія суддів погоджується з думкою районного суду про те, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не має жодного заохочення також свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 КВК України за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися заохочення.
Відсутність заохочень в свою чергу теж свідчить про неналежну поведінку ОСОБА_7 за час відбування покарання.
Апеляційній вимоги ОСОБА_7 стосовно того, що у нього не має порушень та стягнень, а тому він заслуговує на застосування умовно-дострокового звільнення, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4