У Х В А Л А
19.03.2018 Справа №607/3857/18

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 07 березня 2018 року звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження №0000207 від 20.01.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України із клопотанням, погодженим прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, а саме 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.1994р., виданого Виконавчим комітетом Борщівської міської ради за розпорядженням №483.

В судовому засіданні слідча ОСОБА_3 клопотання підтримує, в його обґрунтування вказує на те, що 20.01.2017 року у Тернопільський ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звернулась ОСОБА_7 про те, що вона добровільно перерахувала грошові кошти із свого банківського рахунку на рахунок своїх юристів, із умовою повернення даних грошових коштів, однак вказані особи впродовж 2014-2017 року, зловживаючи її довірою привласнили вищевказані грошові кошти, чим спричинили шкоду ОСОБА_7 в особливо великих розмірах.

За даним фактом 20 січня 2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000207, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
В подальшому, в ході досудового розслідування встановлено, що у 2011 році ОСОБА_7 продала 2-х та 3-х кімнатні квартири у м. Одеса за 118 000 доларів США та у 2013 році зв`язку із особистою необхідністю, нею реалізовано деякі активи її бізнесу, інші об`єкти господарської діяльності, що перебували в оренді. На початку 2012 року вона звернулась до юристів, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , з якими працювала за усною домовленістю, за порадою щодо вигідного вкладення даних коштів. Останні порадили їй покласти на депозитний рахунок банку ПАТ "Дельта Банк" частину грошей, що вона і зробила. В кінці 2012 року та на початку 2013 нею здійснено депозитний вклад на рахунок Ізмаїлівського відділення ПАТ "Дельта Банк". Згодом залишкові кошти в сумі 165 000 доларів США та в сумі 60 000 Євро переведено до ПАТ «Дельта Банк» у м. Одеса у зв`язку із значним вкладом за ініціативою банку.

У 2014 році від ОСОБА_6 . ОСОБА_7 дізналась, що вказану банківську установу визнано неплатоспроможною та НБУ відізвано ліцензію. З огляду на ситуацію, що склалась вона зателефонувала ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за порадою як не втрати активи, які перебувають у ПАТ «Дельта Банку», на що останні повідомили, що вона для того, щоб не втратити грошові кошти буде змушена перерахувати грошові кошти із рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_7 - НОМЕР_1 на рахунки ОСОБА_8 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 ) та ОСОБА_9 ( НОМЕР_4 ) по 50 000 доларів США по 20 000 Євро кожному у Тернопільське відділення ПАТ «Дельта Банк». За їхніми словами ці кошти планувалось перевести іншим 15 особам з метою майбутнього отримання на руки по 200 000 через Фонд гарантування вкладів згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На скільки відомо ОСОБА_7 , із слів вищевказаних осіб, всю суму 150 000 доларів США та 60 000 Євро було переведено у гривні і виведено лише 2 600 000 грн. 13-тьма особам та отримано через фонд гарантування вкладів, що знаходяться станом на даний час на рахунках цих осіб, а розпоряджаються цими коштами ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, до вчинення якого причетні вищевказані особи є особливо тяжким. Санкція ч. 4 ст. 190 КК України передбачає відповідальність за його вчинення у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та водночас відсутня альтернативна міра покарання.

Слідча зазначає та підтверджує матеріалами клопотання, що потерпіла ОСОБА_7 в межах кримінального провадження №0000207 подала цивільний позов про солідарне стягнення із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 2 538 000 грн.

Враховуючи те, що санкція статті злочину передбачає, серед іншого, конфіскацію майна у особи, яку визнають винною у вчиненні кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення майна конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий клопоче накласти арешт на майно ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_3 , представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , який заперечив відносно поданого клопотання через його необґрунтованість та суперечність ст. 170 КПК України, оглянувши долучені до клопотання матеріали, вивчивши клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення: 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

У відповідності до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини 2 цієї статті Кодексу, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо яких здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 цієї статті Кодексу, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а таким само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

При огляді розгляді клопотання слідчого в рамках кримінального провадження №0000207 від 20.01.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України встановлено, що ОСОБА_6 перебуває в статусі свідка.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно в даному суперечить вимогам ч. 5, ч. 6 ст. 170 КПК України, а саме відносно процесуального статусу власника майна ОСОБА_6 , клопотання з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна як виду покарання є передчасне і накладення арешту на майно свідка у кримінальному провадженні будуть невиправдано порушуватися принципи права власності ОСОБА_6 , які є непорушними. А тому, в задоволенні клопотання слідчої ОСОБА_3 про накладення арешту на майно на даному етапі досудового розслідування слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 07.03.2018р. про накладення арешту на майно відмовити.

Копію ухвали направити слідчому ОСОБА_3 , прокурору ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (м. Тернопіль, вул. Карпенка,8а/9).

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1