Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/19/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2017 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницький матеріали кримінального провадження № 0000674 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2016 року яким,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Джулинка Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, має на утриманні двох малолітніх дітей, у 2014 році мобілізованого до ВЧ НОМЕР_1 Збройних Сил України, проходив службу у ВЧ № НОМЕР_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 КК України та ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання: за ч.4 ст.296 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосовано ст.75,76 КК України та звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за вироком суду, встановивши іспитовий строк терміном 3 роки з покладенням відповідних обов`язків. Стягнуто на користь держави витрати по справі за проведення судово-хімічної експертизи №625 від 17.07.2015 року у розмірі 460 грн. 80 коп. та судової вибухотехнічної експертизи
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_9

захисника-адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_8

дистанційно в режимі відео конференції:

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним за придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство) із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень за таких обставин:

ОСОБА_8 16.07.2015 року, близько 1 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля вхідних дверей будинку за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачив двох незнайомих йому осіб - хлопця та дівчину ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), які проходили по стежці через подвір`я його домоволодіння.

ОСОБА_8 вважаючи, що частина стежки відноситься до території його домоволодіння, будучи обуреним їх діями, в нецензурній формі зробив їм зауваження, однак ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжували свій рух по стежці. Використовуючи цю обставину як незначний привід у ОСОБА_8 виник намір налякати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом застосування заздалегідь заготовленого ним пристрою ручної осколкової гранати наступальної дії типу РГД-5, яка згідно висновку судово-балістичної експертизи (вибухотехнічної) №56 від 31.08.2015 року відноситься до бойових припасів. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття та нормами моралі, керуючись прагненням налякати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , повернувся до будинку, де в обраному ним місці, у шафі в кишені кітеля, незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігалась ручна осколкова граната наступальної дії типу РГД-5. Взявши в праву руку гранату наступальної дії типу РГД-5 вийшов на ганок будинку висмикнув іншою рукою запобіжне кільце (чеку) із запалу гранати, привівши вказаний боєприпас у бойову готовність, почав рухатися в напрямку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які рухались по переду нього при цьому не відпускаючи важеля гранати іншою рукою. Побачивши силуети ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в темну пору доби у світлі нічного ліхтаря, які продовжували рух по стежці громадського користування в напрямку вулиці Піонерської та віддалялись від території домоволодіння ОСОБА_8 , обвинувачений використовуючи незначний привід, маючи прямий умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи правила співжиття в суспільстві та елементарні правила моралі, зневажаючи громадський порядок, прагнучи показати свою зневагу до правил і норм поведінки, з метою налякати вибухом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , утримуючи в правій руці ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГД-5, відпустив важіль запалу, привівши в дію вибуховий пристрій, кинув її в напрямку руху ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Внаслідок розльоту уламків вибухового пристрою потерпілим були заподіяні тілесні ушкодження: ОСОБА_11 у вигляді множинних забійно-рваних ран чола, тулуба, нижніх кінцівок, які мають ознаки дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які утворилися від вибуху гранати та відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я; ОСОБА_12 у вигляді забійно-рваних ран лівого плеча, тулуба, нижніх кінцівок, які мають ознаки дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися від вибуху гранати, відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Крім того в січні 2015 року (точної часу, дати та місця не встановлено) ОСОБА_8 , будучи мобілізованим та проходячи військову службу з 2014 року у в/ч НОМЕР_3 Збройних Сил України, знаходячись в зоні проведення АТО на території Донецької області, знайшов ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГД-5, яка згідно висновку судово-балістичної експертизи (вибухотехнічної) №56 від 31.08.2015 року відноситься до бойових припасів. Розцінюючи знайдений ним предмет боєприпасом, не маючи на те передбаченого законом дозволу, помістив її в кишеню свого одягу, тим самим вчинив незаконне придбання боєприпасів. В подальшому ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій у сфері незаконного обігу бойових припасів, що становить підвищену небезпеку для суспільства, в квітні 2015 року, перебуваючи у відпустці, привіз та залишив у обраному ним місці для зберігання вказаний бойовий припас у будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у шафі на кухні в кишені кітеля, де без передбаченого законом дозволу зберігав до 1 год. 40 хв. 16.07.2015 року.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема безпідставне застосування вимог ст.75 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.п. 1,5,7 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання у вигляді 10 років 6 місяців позбавлення волі; визнати винним за ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 10 років 6 місяців позбавлення волі.

Вважає, що органом досудового розслідування вірно прийнято рішення про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, п.п. 1,5,7 ч.2 ст. 115 КК України є правильним, та ґрунтується на зібраних доказах обвинувачення, які досліджені в судовому засіданні та в своїй сукупності підтверджують, що винний діяв з прямим умислом на позбавлення життя інших осіб потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у виді настання смерті двох осіб і бажаючи цього. Мотивами цих дій став короткочасний конфлікт з приводу проходження потерпілими по території подвір`я ОСОБА_8 , як стежці громадського користування, що сильно обурило останнього, як він стверджує і сам в наданих суду показаннях. Тому він вирішив їх налякати, що на його думку полягало в тому, щоб потерпілі більше не ходили.

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_8 цілеспрямовано обрано знаряддя злочину бойовий припас ручну осколкову гранату наступальної дії РДГ-5, за якою він підійшов до кімнати будинку, де незаконно зберігав в обраному ним місці. Незважаючи на те, що потерпілі вже відійшли від території домоволодіння ОСОБА_8 , що достатньо для реалізації його намірів на залякування, як стверджує останній, лише словесних погроз, він побачив силуети ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в світлі нічного ліхтаря, наздогнавши їх, обрав для них відстань (15-17 метрів) яку, як військовослужбовець, який мав навики поводження з даним видом бойових припасів, вважав необхідною для досягнення свого злочинного наміру виключно у виді позбавлення життя двох потерпілих, діючи з прямим умислом, відпустив важіль запалу, привівши в дію вибуховий пристрій гранату РДГ-5, та із значною силою кинув її в напрямку руху потерпілих, де на відстані 5 метрів від них стався вибух корпусного вибухового пристрою промислового виготовлення, спорядженого зарядом вибухової речовини (тротилом), внаслідок чого заподіяно вказаним особам, які перебували у зоні ураження вибухового пристрою, тілесні ушкодження у результаті розльоту уламків вибухового пристрою.

Вказані цілеспрямовані дії на думку апелянта безперечно свідчать про реалізацію злочинного наміру ОСОБА_8 на одночасне позбавлення життя двох потерпілих. При цьому суд, визнаючи в діях ОСОБА_8 кримінально караного діяння хуліганство, тобто умисне грубе порушення громадського порядку, яке вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства і супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, поза увагою залишив той факт , що злочинні дії вказаної особи в першу чергу спрямовані на посягання на життя потерпілих, а не на порушення громадського порядку. Про вказані наміри свідчить обране знаряддя вчинення злочину (граната РГД-5), спосіб застосування (обрання необхідної відстані, процес приведення у бойову готовність), раптовість виниклих відносин між ним та потерпілими, сильне обурення їх неправомірними діями, а також байдуже ставлення до долі вказаних осіб після вибуху.

При цьому, свідоме застосування вибухового пристрою в громадському місці (вулиця), цілком ймовірно становило загрозу і для інших осіб, які б знаходилися в зоні розльоту уламків, що свідчить про обґрунтованість кваліфікуючої ознаки «Вчинене способом, небезпечне для багатьох осіб».

Окрім того, посилаючись на ППВСУ від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» судом не враховано, що в роз`ясненні визначення предметів як спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень, зокрема спеціальних засобів 9гранати), зазначено, «що не містять у собі вибухових речовин і сумішей». Натомість судом залишено поза увагою висновки судово-балістичної експертизи(вибухотехнічної) №56 від 31.08.2015 року та судово-балістичної експертизи в№625 від 17.07.2015 року, при прийнятті рішення про перекваліфікацію дій винної особи за ч.4 ст. 296 КК України.

Також, у п.4 зазначеної вище ППВСУ від 22.12.2006 року зазначено: «Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід

кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з

мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом».

Так, у вироку констатовано, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 були наслідком поведінки потерпілих та мали на меті саме налякати потерпілих. Тобто судом встановлено, що між ОСОБА_8 та потерпілими виникли особисті неприязні відносини. На думку суду обвинувачений не мав на меті завдати їм смерті шляхом приведення в дію бойової гранати, кинувши її в бік потерпілих. Водночас, у вироку зазначено, що використання обвинуваченим ОСОБА_8 бойової гранати створило реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілих, які в момент вибуху перебували на стежці громадського користування. При цьому, до уваги судом взято не розрахунки (відстань до джерела вибуху від обвинуваченого та потерпілих, діаметр розльоту уламків тощо), а характеристика стежки( по подвір`ю обвинуваченого чи стежка громадського користування). Вважає, що на підставі зазначеного суд прийшов до помилкових висновків, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 були спрямовані саме на порушення громадського порядку.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції до ОСОБА_8 безпідставно застосовано вимоги ст..ст. 75, 76 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном 3 роки, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність .

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , заслухавши в дебатах прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.4 ст. 296 КК України на п.п.1,5,7 ч.2 ст. 115 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_10 , які просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційних скарг.

В судовому засіданні Апеляційного суду Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_8 надав суду показання, що будучи мобілізованим та перебуваючи в зоні АТО знайшов гранату наступальної дії типу РГД-5, заховав її в своїх речах, та забув про неї. Вночі 16.07.2015 року він вжив алкогольні напої. 16.07.2015 року близько 1 год. 40 хв. стояв біля вхідних дверей свого будинку та побачив як по стежці через його домоволодіння ідуть двоє невідомих людей хлопець із дівчиною. Будучи ображеним зазначеними діями висловлюючись у нецензурній формі сказав, щоб вони не ходили по цій стежці. В свою чергу вони промовчали та продовжили рух не поспішаючи. Обвинувачений зайшов до свого будинку, взяв гранату, яку раніше привіз з зони АТО, біля вхідних дверей будинку дістав кільце із запалу гранати, затиснувши її правою рукою, вийшов на подвір`я та попрямував у напрямку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Побачивши силуети потерпілих у світлі нічного ліхтаря, які продовжували рух по стежці громадського користування і віддалялись від території домоволодіння, ОСОБА_8 пішов за ними та знаходячись від них на відстані близько 15 метрів рухом правої руки знизу догори кинув гранату у напрямку потерпілих, маючи намір спрямувати гранату на присадибну ділянку, яка знаходилась ліворуч від стежки. Після того як кинув гранату і вона вибухнула, ОСОБА_8 розвернувся та пішов до свого будинку. Будь-яких криків чи звуків він не чув, що було далі та які наслідки настали, він не знав.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні в режимі відео конференції надала показання, що в липні 2015 року в нічний час вона разом із ОСОБА_11 проходила стежкою через територію домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_8 .. Останній побачивши їх, в грубій нецензурній формі зробив зауваження щоб вони тут не ходили, був в стані алкогольного сп`яніння, проте вони нічого не відповіли та продовжили свій рух далі, не сприйнявши всерйоз такі зауваження ОСОБА_8 . Через пару хвилин ОСОБА_11 її штовхнув і вона впала на землю. Після вибуху перебуваючи в шоковому стані, вони піднялись та почали тікати. До обвинуваченого претензій морального та матеріального характеру не має.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні в режимі відео конференції надав показання, що він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_12 16 липня 2015 року, близько 1 години ночі проходили по стежці, не дійшовши близько 5 метрів від будинку обвинуваченого, який у грубій нецензурній формі почав на них сваритись та сказав щоб вони там не ходили. ОСОБА_8 був у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений зайшов до свого будинку. Рухаючись далі по стежці громадського користування, він обернувся і помітив, як обвинувачений за 15 - 20 метрів іде за ними. Далі почув як щось летить в їхню сторону та подумав, що летить камінець, а тому закриваючи потерпілу ОСОБА_12 , штовхнув її, від чого вона впала на землю. Вибух відбувся на відстані 3- 4 метрів від них. Після цього вони із ОСОБА_12 відчув як потекла кров на голові. Коли пролунав вибув злякався за своє життя. Після цього викликав таксі, та поїхав до лікарні. Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Крім того, під час судового слідства судом апеляційної інстанції дослідженні письмові матеріали кримінального провадження.
Відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи № 56 від 31.08.2015 року встановлено, що предмети надані на дослідження, що були вилучені 16.07.2015 року в АДРЕСА_1 , являються залишками та елементами вибухового пристрою промислового виготовлення ручної осколкової гранати наступальної дії типу РГД-5, яка була споряджена зарядом вибухової речовини тротилом та уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2, являлась боєприпасом (т.1 а.с.142-148).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було призначено та проведено комплексну психолого - психіатричну експертизу із залученням лікарів психологів. Згідно висновку №282 від 13.06.2017 року ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічними захворюваннями не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ст. 19 ч.1 КК України, осудний, застосування заходів медичного характеру не потребує.
Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгодженими між собою та досліджених судом доказах, які є правильними і відповідають фактичним обставинам справи.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст.412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за 4 ст. 296, ч.1 ст.263 КК України.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні саме кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, та визнані належними та допустимими доказами у справі, а саме :

Показами свідка ОСОБА_13 , яка надала показання, що потерпілий ОСОБА_11 є її сином та пояснила, що близько 1 години ночі у липні місяці 2015 року до неї зателефонував він до неї, та повідомив, що його підірвали гранатою. Вона на таксі прибула до помешкання Свербиус по вул. Некрасова, де на той час перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. По її приїзду побачила у ОСОБА_11 рани на спині, ногах та на голові. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили їй, що вони йшли по стежці, а їх підірвали гранатою. У ОСОБА_12 були рани під руками, на спині та на ногах.

Протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_14 від 16.07.2015 року, зафіксовано факт прийняття заяви у зв`язку із заподіянням ОСОБА_14 тілесних ушкоджень внаслідок вибуху невідомого предмета (т.1 а.с.17).

Письмовою заявою ОСОБА_11 , про звернення останнього до слідчого СВ Гайворонського РВУМВС України в Кіровоградській області про притягнення винної особи у вчиненні відносно неї кримінального правопорушення (т.1 а.с.18).

Протоколом огляду місця події від 16 липня 2015 року з фототаблицями, яким слідчим зафіксовано, що місцем огляду був провулок біля домоволодіння АДРЕСА_1 . З місця події вилучено зразки ґрунту зі слідами кіптяви, зразки нашарування продуктів горіння, виявлені на паркані, 14 деформованих фрагментів металу, предмет схожий на запобіжну чеку від універсального запалу ручної гранати (т.1 а.с.22-27).

Проколом огляду місця події від 16 липня 2015 року з додатком та фототаблицями, яким слідчим зафіксовано огляд прилеглої території до домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме ділянка землі, яка прилягала з північного боку до домоволодіння. В ході огляду місця ймовірного вибуху вилучено зразки ґрунту для проведення подальшого дослідження. З виявлених слідів речовини бурого кольору взято три змиви для подальшого дослідження. З місця події вилучено важіль запалу гранати УЗРГМ-2, 11 фрагментів металу, змиви речовин бурого кольору, зразки ґрунту з місця ймовірного вибуху (т.1 а.с.29-36).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2015 року із схемою до протоколу та фототаблицями, потерпілий ОСОБА_11 , в присутності двох понятих, розповів та показав про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 шляхом застосування вибухового пристрою, що мало місце 16.07.2016 близько 2 години ночі (т.1 а.с.182-184).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2015 року із схемою до протоколу та фототаблицями, потерпіла ОСОБА_14 , в присутності двох понятих, розповіла та показала про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 шляхом застосування вибухового пристрою, що мало місце 16.07.2016 близько 2 години ночі (т.1 а.с.192-195).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.08.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_15 , спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області, в присутності двох понятих та відтвореним в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту, зафіксовано, що ОСОБА_8 показав про обставини вчинення хуліганських дій із застосуванням гранати РГД - 5, що мало місце з 15 на 16 липня після 12 години ночі (т.1 а.с.125-128).

Висновком експерта №155 від 16.07.2015 року встановлено, що на тілі ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді множинних забійно-рваних ран задньої поверхні тулубу, нижніх кінцівок, чола, які утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, відповідають вказаному у постанові часу і відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 могли утворитись від вибуху гранати та не могли при падінні з висоти власного зросту або шляхом самоспричинення (т.1 а.с.43-45).

Висновком експерта № 154 від 16.07.2015 року встановлено, що на тілі ОСОБА_14 мали місце тілесні ушкодження у вигляді множинних забійно-рваних ран задньої поверхні тулубу, нижніх кінцівок, чола, які утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, відповідають вказаному у постанові часу і відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_14 могли утворитись від вибуху гранати та не могли при падінні з висоти власного зросту або шляхом самоспричинення (т1 а.с.51-53).

Висновком судово-хімічної експертизи вибухових речовин №625 від 17.07.2015 року встановлено, що на предметах-носіях (металеві фрагменти, зразки ґрунту, марлевий тампон) виявлено сліди вибухової речовини тротил (т. 1 а.с. № 71-74).

Висновком експерта №155/1 від 17.07.2015 року встановлено, що на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень немає (т.1 а.с.80-81).

Висновком судово-психіатричної експертизи №420 від 18.08.2015 року, встановлено, що ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (т.1 а.с.132-134).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконному придбанні, носінні, зберіганні боєприпасів доведена повністю, його дії судом вірно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України.

Стосовно доведеності апеляційної вимоги щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, п.п.1,5,7 ч.2 ст.115 КК України, на якій наполягає прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегія судді вважає її безпідставною виходячи із наступного.

Норми, передбачені частиною першою ст. 296 КК України хуліганство (основний склад злочину) та частиною четвертою цієї самої статті, з-поміж інших ознак, хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї (кваліфікований склад злочину), визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).

Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, а звідси визначення однаковості чи неоднаковості застосування норми закону про кримінальну відповідальність, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів, в тому числі гранати .... є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч.4 ст.296 КК України не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 вказував на відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілих осіб, що узгоджується із показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Стороною обвинувачення, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні в апеляційній інстанції не було належним чином підтверджено, та надано допустимих доказів щодо наявності умислу на вбивство. Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_8 вчинював свої дії із застосуванням гранати, яка є боєприпасам наступаючої дії не дає належного підтвердження наявності умислу на позбавлення життя потерпілих.

Відсутність прямого умислу на вбивство у ОСОБА_8 вказує і механізм метання гранати обвинуваченим - рухом руки знизу вверх, при наявності у нього реальної можливості прицільно влучити гранатою в потерпілих, з огляду на відстань між ними, фізичний стан обвинуваченого та бойовий досвід. Крім того за наявності умислу на позбавлення життя потерпілих, ОСОБА_8 не вчинив жодної дії для доведення свого умислу до кінця.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 були спрямовані саме на грубе порушення громадського порядку, що знаходить свій вияв у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, прав і свобод людини, усталених правил співжиття, поведінці та ставленні один до одного через використання нікчемного, незначного приводу, що виразився у використанні стежки через територію домоволодіння ОСОБА_8 та відсутності реакції потерпілих на зауваження обвинуваченого ОСОБА_8 , зробленого у нецензурній формі.

Використання обвинуваченим ОСОБА_8 бойової гранати створювало реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілих, які в момент вибуху перебували на стежці громадського користування. Такі дії обвинуваченого позбавлені будь-якої необхідності та є наслідком його зверхньої, розгнузданої під впливом алкогольних напоїв поведінки, байдужим ставленням як до законів і правил поведінки, прагнення показати свою зневагу до потерпілих так і до наслідків своїх протиправних дій, що свідчить про особливу зухвалість дій обвинуваченого ОСОБА_8 ..

За таких обставин правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, п.п.1,5,7 ч.2 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) двох або більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, не знайшла свого підтвердження доказами зібраними в ході судового розгляду кримінального провадження, оскільки така кваліфікація можлива тільки у випадку, коли винний мав прямий умисел на позбавлення життя іншої особи, тобто настання смерті потерпілого і бажав її настання.

Колегія суддів вважає, що суд, дослідивши всі докази обвинувачення та захисту, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 злочинів, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1,5,7 ч.2 ст.115 КК України умисне вбивство, та перекваліфікував його дії на ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство) із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить навести мотиви, з яких він вважає, що відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, урахував обставини, що впливають на покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повній мірі врахував тяжкість ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими злочинами, дані про його особу, який раніше не судимий, є учасником бойових дій в зоні АТО, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи та військової служби, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває на обліку на Д обліку у лікаря-психіатра з 29.07.2015 року після отримання психологічної травми під час виконання військового обов`язку в ході проведення АТО, потерпілими при розгляді справи цивільні позови не заявлялись раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, участь обвинуваченого у бойових діях,. Обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що вирок суду є виваженим та ґрунтується на засадах кримінального судочинства.

Судом першої інстанції взято до уваги, що ОСОБА_8 є учасником бойових дій, позитивно характеризується по місцю проживання, роботи та служби, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання у поєднані з тяжкістю злочинів, що визначена законом, вказують на можливість виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів при обранні покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах встановлених санкціями статей за якими судом визнано доведеним його вину, з застосуванням ст.75,76 КК України, що відповідає засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання. Таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Апеляційні доводи прокурора з приводу невідповідності призначеного обвинуваченому покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі винної внаслідок його м`якості, колегія суддів визнає безпідставними та належним чином не вмотивованими, в зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України та ч.1 ст.263 КК України- без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2