Єдиний унікальний номер 722/380/18
Номер провадження 1-в/722/61/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2018 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника СВК: ОСОБА_4
та засудженого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка району Штефан-Води Республіки Молдова, громадянина Молдови, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що під час відбування покарання він працює, дотримується вимог режиму, має заохочення, накладені на нього дисциплінарні стягнення погашені, хворіє на гепатит «С», приймав участь в ремонті житлової зони, витрачаючи на це власні кошти.
Під час судового розгляду засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечував, вказуючи що як поведінка так і відношення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, він не довів свого виправлення, а тому застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання є передчасним.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, заперечуючи проти задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши думку всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи додані до клопотання та частково матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Пунктом 3 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 04.06.2009 року за ч.1 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі із застосуванням відносно нього, у відповідності до ст.96 КК України, примусового лікування від алкоголізму по місцю відбуття покарання. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 16.10.2008 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 05.02.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 16.10.2008 року по 26.08.2009 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно кінець строку відбування покарання ОСОБА_5 06.12.2019 року.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 10 років 03 місяці 28 днів позбавлення волі, тобто більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 01 рік 08 місяців 02 дні.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 16.10.2008 року. За час перебування у слідчому ізоляторі м. Одеси до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав. Міру покарання у виді позбавлення волі відбуває в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» з 08.10.2009 року.
У подальшому був направлений на обстеження та лікування до спеціалізованого лікувального закладу при Райківецькій виправній колонії №73 у Житомирській області. Під час перебування у даній установі допускав порушення режиму утримання, за що у двох випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався.
За період відбування покарання в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» у шістнадцяти випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності. Має заохочення у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки по підсумках роботи за ІІ квартал 2017 року.
Реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», здобувши професію «Токар» в навчальному центрі при установі, однак навчальні заняття відвідував неохоче та під контролем з боку персоналу установи. Подав заяву на участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», але активної участі в реалізації даної програми не приймає.
У відношенні до персоналу установи тактовний, їхні законні вимоги намагається виконувати. По відношенню де інших засуджених не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості.
Роботи з благоустрою в місцях позбавлення волі виконує, однак потребує контролю за якістю їх виконання.
Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує.
Соціально-корисні зв`язки на волі підтримує шляхом побачень та отримання посилок.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто, законодавець в якості одного з критеріїв оцінки виправлення засудженого вказує на сумлінне ставлення до праці, яке полягає у систематичному виконанні норм виробітку та прагненні здобуття чи підвищення професійного та освітнього рівня.

Згідно досліджених в судовому засіданні довідок, виданих відділом організації і нормування праці СВК: №836 від 22.09.2014 року (а.о.с.118), №105 від 22.02.2016 року (а.о.с. 144), №858 від 05.12.2016 року (а.о.с.153), №110 від 23.03.2018 року, довідки виданої бухгалтерією установи №60 від 23.03.2018 року, засуджений ОСОБА_5 по прибуттю до установи по жовтень 2012 року був працевлаштований на різних дільницях підприємства установи, до виконання своїх обов`язків та поставлених завдань відносився посередньо, іноді ухилявся від їх виконання.
У подальшому був направлений на лікування до спеціалізованого лікувального закладу при Райківецькій виправній колонії. Після повернення до установи у квітні 2013 року бажання працювати взагалі не виявляв, до будь-якої суспільно-корисної оплачуваної праці не залучався та з приводу працевлаштування до персоналу установи не звертався.
Лише з квітня 2015 року виявив бажання працювати днювальним відділення, однак до виконання своїх обов`язків та поставлених завдань відносився посередньо, потребував періодичного контролю за якістю їх виконання.
В період з вересня по грудень 2015 року та з березня по вересень 2017 року працював перукарем установи. Свої обов`язки намагався виконувати.
З січня по грудень 2016 року працював різноробочим будівельної бригади. Встановлені обсяги робіт виконував, однак потребував постійного контролю за якістю їх виконання.
У січні-лютому 2017 року до оплачуваної суспільно-корисної праці не залучався та з приводу працевлаштування до персоналу установи не звертався.
З жовтня 2017 року по теперішній час працює старшим днювальним відділення. До виконання своїх обов`язків та поставлених йому завдань відноситься посередньо, потребує постійного контролю за якістю їх виконання.
Окрім цього, згідно рапортів начальників дільниць та пояснень засудженого, які містяться у матеріалах особової справи встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово, без поважних причин відмовлявся від виходу на роботу, за що у 8 випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Встановлені обставини свідчать про несумлінне відношення до праці засудженого.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.
Згідно з п.11 розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить періодична оцінка ступеня виправлення засуджених.
Відповідно до атестаційних листів засудженого, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-період проведення атестації з 15.07.2009 року по 26.01.2010 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 15.07.2010 року по 26.01.2011 року «злісний порушник режиму утримання»;
-період проведення атестації з 26.01.2011 року по 19.07.2011 року «злісний порушник режиму утримання»;
-період проведення атестації з 19.07.2011 року по 24.01.2012 року «не став на шлях виправлення»;
-станом на 18.07.2012 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 22.01.2013 року по 10.07.2013 року «не став на шлях виправлення»;
- період проведення атестації з 10.07.2013 року по 15.01.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 15.01.2014 року по 22.07.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період проведення атестації з 22.07.2014 року по 20.01.2015 року «не став на шлях виправлення»;
-станом на 26.01.2016 року «злісний порушник режиму утримання»;
-станом на 17.01.2017 року «злісний порушник режиму утримання»;
-станом на 25.07.2017 року «дотримується вимог режиму утримання»;
-станом на 10.01.2018 року «дотримується вимог режиму утримання».
Згідно протоколів засідання комісії ДУ «СВК №67» від №22 від 16.10.2014 року, №4 від 25.02.2016 року та №30 від 15.12.2016 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в переведенні до ДСР та в застосуванні ст.ст. 81, 82 КК України, як особі, яка не довела, що стала на шлях виправлення та не довела свого виправлення відповідно.

Суд погоджується із таким висновком адміністративної комісії СВК щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, оскільки протягом тривалого періоду часу засуджений не працював, не заохочувався, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймав, у липні 2010-2011 років та в січні 2016-2017 років за грубі порушення режиму утримання характеризувався як «злісний порушник встановленого порядку відбування покарання».
Окрім цього, засуджений ОСОБА_5 , не дивлячись на призначене вироком суду примусове лікування від алкоголізму, має одне дисциплінарне стягнення у виді ДІЗО за виготовлення та вживання браги, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні висновком інспектора ВНіБ ОСОБА_6 від 24.05.2015 року та довідкою про заохочення і стягнення.
Наведені обставини вказують на те, що засуджений ОСОБА_5 не має стійкого бажання стати на шлях виправлення, з метою його доведення, що у відповідності з вимогами ст.81 КК України, давало б підстави звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк.
З огляду на викладені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
При цьому, суд не бере до уваги доводи засудженого стосовно виконання ним ремонтних робіт житлової зони із залученням власних коштів, оскільки жодних належних доказів цього суду надано не було.

Суд не бере до уваги також доводи засудженого стосовно наявності у нього захворювання на гепатит «С», оскільки вони спростовуються дослідженими медичними довідками начальника медичної частини установи, в яких відсутні відомості стосовно даного захворювання, натомість визначено стан здоров`я засудженого, як задовільне. Окрім того, навіть наявність у засудженого хвороби гепатиту «С» не перешкоджає засудженому дотримуватися вимог режиму відбування покарання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя: