УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 320 141 101 300 000 14 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий в ОВС 1 відділу управління розслідувань кримінальних проваджень ГСУ ФР Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 з погодженим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 320 141 101 300 000 14 за ч. 3 ст. 212, ч.5 ст. 191 КК Україниарешту на тимчасове вилучене майно.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ГСУ ФР ДФС України здійснює досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом зловживання посадовими особами ДП «Укрспирт» своїм службовим становищем з метою розтрати майна підприємства та ухиленням останніми упродовж 2011-2012 років від сплати податків.

Розслідуванням встановлено, що службові особи ДП «Укрспирт» упродовж 2014-2015 років, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснили розтрату державних коштів на суму більше 172 млн грн. шляхом їх перерахування на підприємства з ознаками фіктивності.

Крім того, службові особи ДП «Укрспирт» шляхом відображення в бухгалтерському та податковому обліках фіктивних операцій з придбання продукції у низки товариств ухилились від сплати податків на суму 28 196 666, 7 грн.

Постановою КМУ від 04.09.1996 № 1039 затверджено статут Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», до складу якого увійшло ДП «Івашківський спиртовий завод».

У зв`язку з викладеним 21.08.2017 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем здійснення діяльності ДП «Івашківський спиртовий завод».

Під час вказаної слідчої дії виявлено та вилучено безбарвну речовини з запахом спирту, загальним об`ємом 19 085, 23 дал.
На думку слідчого, вказана речовина підлягає арешту, оскільки її походження не встановлене та остання є тимчасово вилученим майном.
У судовому засіданні слідчий просив клопотання задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичним позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за виконанням вказаного вище завдання кримінального провадження під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесена законність (ст. 9 КПК).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим майном, серед іншого, можуть бути речі, якщо вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або пристосовані як знаряддя його вчинення.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час огляду, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення має бути доведена наявність факту причетності службових осіб ДП «Івашківський спиртовий завод» до діяльності, пов`язаної з розтратою майна ДП «Укрспирт» та ухиленням вказаними підприємствами від сплати податків.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні обставин, що свідчать про вчинення вказаного злочину, виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

У той же час, досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що долучені до клопотання витяги з ЄРДР, постанова про доповнення складу слідчої групи, постанова про визначення групи прокурорів, рапорт, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, протокол обшуку, не доводять припущення сторони обвинувачення щодо причетності службових осіб ДП «Івашківський спиртовий завод» до ухилення від сплати податків або сприянні ДП «Укрспирт» у такому ухиленні.

Крім того, у силу ч. 2 ст. 170 КПК застосування ініційованого стороною обвинувачення заходу забезпечення кримінального провадження допускається лише з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Однак, слідчим не зазначено, з якою саме метою останній ініціює накладення арешту на майно ДП «Уладівський спиртовий завод», що прямо суперечить приписам КПК і спростовує доводи слідчого про допустимість такого ступеня втручання у права вказаної юридичної особи.

Таким чином, викладені вище обставини свідчать про відсутність підстав для застосування ініційованого слідчим заходу забезпечення кримінального провадження та недотримання слідчим процесуальних вимог звернення з таким клопотанням, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись вимогами ст. 2, 7, 8, 9, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу управління розслідувань кримінальних проваджень ГСУ ФР ДФС України ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 320 141 101 300 000 14 арешту на безбарвну речовину з запахом спирту, загальним об`ємом 19 085,21 дал, вилучену 21.08.2017 на ДП «Івашківський спиртовий завод», відмовити.

На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1