АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засуджувався,
визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 17 000 гривень.
Цим же вироком ухвалено рішення про знищення речового доказу - паспорта на ім`я ОСОБА_8 № НОМЕР_1 , який зберігається при матеріалах судової справи.
Згідно з вироком ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення проти порядку функціонування підприємств, установ, організацій за таких обставин.
Обвинувачений, ОСОБА_8 на початку червня 2016 року, на площі Вокзальній в м. Києві зустрівся з невстановленою особою, яка на його прохання пообіцяла, внести до паспорту громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_8 відомості про перетин останнім державного кордону України.
Після цього обвинувачений та вказана особа за грошову винагороду домовилися, що ОСОБА_8 передасть цій особі свій паспорт для внесення до нього неправдивих відомостей. Обвинувачений планував використати свій паспорт для отримання посвідки для проживання в Україні. Того ж дня ОСОБА_8 передав названій особі власний паспорт громадянина Республіки Узбекистан, серії НОМЕР_1 , який був необхідний для внесений неправдивих відомостей про перетин державного кордону України, тим самим виступивши пособником у вчиненні злочину.

Після цього, невстановлена особа внесла на 35-ту і 36-ту сторінки паспорту громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 відмітки про перетин державного кордону України № 051 від 06.10.2016 Пункт пропуску „Харків- пасажирський, від 20.09.2016 ППр „Харків-пасажирський, №042 від 14.09.2016 ППр „Харків-пасажирський, №079 від 25.04.2016 ППр „Хутір Михайлівський. № 066 від 26. 08.2017 ППр „Хутір Михайлівський.

Після отримання обвинуваченим паспорту з внесеними неправдивими відмітками про перетин державного кордону України № 051 від 06.10.2016 ППр „Харків-пасажирський, від 20.09.2016 ППр „Харків-пасажирський та №042 від 14.09.20і6 ППр „Харків-пасажирський, №079 від 25.04.2016 ППр „Хутір Михайлівський та № 066 26.08.2017 року ППр „Хутір Михайлівський, які не відповідають за своїми характеристиками затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної Служби України формі, ОСОБА_8 25.10.2016 прибув до Шевченківського РВ ГУ ДМСУкраїни в м.Києві за адресою - м. Київ, вул. Герцена, 9, де, перебуваючи в приміщенні службового головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства з метою отримання посвідки на проживання на території України, передав співробітнику установи для перевірки паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 з відмітками про перетин державного кордону України № 051 від 06.10.2016 ППр „Харків-пасажирський, від 20.09.2016 ППр „Харків-пасажирський" та №042 від 14.09.2016 ППр „Харків-пасажирський, №079 від 25.04.2016 ППр „ ОСОБА_13 та № 066 від 26.08.2016 ППр „ ОСОБА_13 , тим самим використав завідомо підроблений документ.
3 листопада 2016 року ОСОБА_8 прибув до Шевченківського PB ГУ ДМ С України в м. Києві з метою отримання посвідки на тимчасове проживания на території України, однак був затриманий оперативними працівниками Служби Безпеки України та паспорт громадянина Республіки Узбекистан, серії НОМЕР_1 , у нього було вилучено.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
У змінах до апеляції захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , виключити з вироку рішення щодо знищення речового доказу - паспорту на ім`я ОСОБА_8 , який зберігається при матеріалах справи, анулювати відмітки про перетин державного кордону України, які проставлені на сторінках 35. 36 паспорта громадянина Республіки Узбекистан, № НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_8 та повернути паспорт ім`я ОСОБА_8 його власнику, а завірені копії паспорту залишити у справі.
На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції передчасно та незаконно прийняв рішення про знищення речового доказу - паспорту громадянина Республіки Узбекистан, № НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_8 .
Знищення паспорту, на думку захисника, порушує права обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, конституційне право на свободу пересування, підтвердження громадянства та посвідчення його особи.
В апеляції звертається увага на те, що висновком експерта факт підробки самого паспорта ОСОБА_8 не встановлено. Паспорт, виданий компетентним органом Республіки Узбекистан, є власністю зазначеної держави, а тому знищенню не підлягає.
Апелянт вважає, що при вирішенні питання щодо речового доказу суд першої інстанції неправомірно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: ст. 100 КПК України, який не підлягав до застосування, що є підставою для скасування вироку.
Водночас апелянт, посилаючись на ч. 3 ст. 100 КПК України, вказує, що суд може видати оригінал документу, долучивши замість нього до кримінального провадження завірені копії.
Також у змінах до апеляції захисника міститься клопотання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді штрафу на підставі ч. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених судом, та правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в апеляційній скарзі захисника не заперечуються.
Також в апеляційній скарзі не заперечуються висновки суду щодо призначення ОСОБА_8 покарання за вчинення кожного із злочинів та за сукупністю злочинів.
В апеляції захисника заперечується лише висновок, викладений у вироку, про знищення речового доказу - паспорта на ім`я ОСОБА_8 .
При цьому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні не підлягала до застосування ст. 100 КПК України, оскільки саме на підставі вказаного закону судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження вирішується доля речових доказів і документів, які були надані суду.
Колегія суддів зауважує, що апелянт, посилаючись на неправомірне застосування судом вимог ст. 100 КПК України, водночас сам посилається на вимоги ч. 3 ст. 100 КПК України, вимагаючи повернення ОСОБА_8 паспорту.
Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні не може бути застосована ч. 3 ст. 100 КПК України з огляду на те, що паспорт на ім`я ОСОБА_8 не є документом в розумінні статті 99 КПК України та ч. 3 ст. 100 КПК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, паспорт громадянина Республіки Узбекистан за № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 був визнаний речовим доказом (а.п. 41), а тому питання щодо паспорту, який визнано речовим доказом, необхідно вирішувати на підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, рішення суду про знищення паспорта на ім`я ОСОБА_8 суперечить вимогам кримінального процесуального закону, а тому вирок в цій частині підлягає до зміни для приведення рішення суду у відповідність до вимог п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Колегія суддів може прийняти рішення щодо речового доказу в межах повноважень, передбачених у ст. 100 КПК України, у даному конкретному випадку - в межах п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, а тому прохання апелянта про повернення ОСОБА_8 паспорту та анулювання в паспорті відміток про перетин державного кордону України задоволено бути не може, тобто апеляція задовольняється частково.
Також, на думку колегії суддів, не може бути задоволено клопотання захисників про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді штрафу на підставі акту про амністію, оскільки сторона захисту не надала суду даних про те, що ОСОБА_8 не позбавлений батьківських прав стосовно його дітей, що є обов`язковою вимогою для звільнення особи від відбування покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, змінити в частині вирішення питання про долю речових доказів.

На підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України паспорт на ім`я ОСОБА_8 № НОМЕР_2 , що є речовим доказом, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

В решті вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_12 про застосування до ОСОБА_8 Закону України "Про амністію у 2016 році" залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1538/2017 Категорія КК: ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1