ун. № 759/7159/17
пр. № 1-кп/759/74/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000254, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, одруженого, освіта середня спеціальна, проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді командира навчального взводу сержант-інструктора у військовому званні молодший сержант, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :
З 13.10.2016 року ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира навчального взводу-сержант-інструктор у військовому званні молодший сержант.

Під час проходження військової служби ОСОБА_4 повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 6, 11, 16, 20, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

18.02.2017 року о 12.00год. ОСОБА_4 , перебуваючи на території полігону підпорядкованого в/ч НОМЕР_2 , який розташований неподалік АДРЕСА_2 , помітив та підібрав поліетиленовий пакет з надписом «АТБ», в середині якого містилось 67 порохових стержнів, 1 мішечок з гранулами речовини схожої на порох, а саме вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох, Тоді ж, молодший сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою використання виявлених речей в особистих цілях без передбаченого законом дозволу на їх придбання та носіння, у порушення зазначених статутних вимог, а також Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998року привласнив їх, тобто безоплатно придбав.

Реалізовуючи свій прямий умисел, направлений на використання речей в особистих цілях, вказаний поліетиленовий пакет з надписом «АТБ» та речами в середині, ОСОБА_4 забрав з собою та відніс до приміщення казарми, де поклав до центрального відділу наплічного рюкзака, та став носити її при собі.

Після чого, 18.02.2017 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 через провідний сайт спільних поїздок "BlaBlaCar" познайомився з невстановленою досудовим розслідуванням особою. В подальшому на транспортному засобі невстановленої особи ОСОБА_4 незаконно перевіз 67 порохових стержнів та 1 мішечок з гранулами речовини схожої на порох, а саме вибухову речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох до зупинки громадського транспорту, яка розташована неподалік станції метро «Житомирська» КП «Київський метрополітен» у м.Києві.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 18.02.2017 року переніс речі до станції метрополітену «Житомирська» у м. Києві, де о 15.30год. у вестибюлі вказаної станції був запрошений працівником поліції до кімнати поліції та де було виявлено та вилучено з центрального відділення наплічного рюкзака, поліетиленовий пакет з надписом «АТБ», в середині якого містилось 67 порохових стержнів та 1 мішечок з гранулами речовини схожої на порох, а саме вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох, які ОСОБА_4 за вищевикладених обставин придбав та носив без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не визнав, при цьому фактичні обставини справи, як про це зазначено в обвинувальному акті підтвердив. Так, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 18.02.2017р. він був зупинений на станції метро «Житомирська», де у нього вилучили порох. На той момент він проходив військову службу і на полігоні знайшов порох, який залишив собі для того щоб з`ясувати кому він належить, а також для використання у побуті. Про знахідку повинен був повідомити командира, але не встиг, оскільки був вихідний. Поклав порох до рюкзака і, вирушаючи до м.Києва, забув про нього. Вважає, що у його діях відсутній складу злочину, оскільки законом не передбачено отримання спеціального дозволу на зберігання та носіння бездимного пороху.

Крім власне показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина підтверджується і показаннями в судовому засіданні наступних свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що обвинуваченого він до даних подій не знав. На ст. м. «Житомирська» до нього підійшли працівники поліції, які попросили його бути понятим, на що він погодився та пройшов до кімнати поліції в метрополітені. В даній кімнаті вже було два працівника поліції, один працівник поліції метрополітену, два курсанти та ОСОБА_4 , який був одягнений у військову форму та мав з собою рюкзак, інший понятий прийшов коли він вже перебував в кімнаті. Обставини вилучення речовин у ОСОБА_4 пам`ятає погано, оскільки пройшло багато часу, складений за результатами протокол він підписував, зауважень до нього ніхто з учасників не висловлював.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що працює інспектором оперативного контролю служби воєнізованої охорони КП «Київський метрополітен». На станції метро «Житомирська» 18.02.2017р. приблизно о 15.00год. у ОСОБА_13 виявили порох та коноплі у поліетиленову пакеті. При проведені огляду був присутній в якості понятого. Коли він прийшов до кімнати, де проводився огляд, то в ній вже був присутній ОСОБА_4 , інший понятий та два працівники поліції. Після проведення огляду був складений протокол та опечатано вилучені речі. Заперечень та зауважень ОСОБА_4 не висловлював.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що обвинуваченого особисто не знає. Перебуваючи на службі на ст. м. «Житомирська» в добовому наряді, він помітив обвинуваченого, який зайшов на станцію у військовій формі, а на той час в них була вказівка перевіряти військових. Підійшовши до ОСОБА_4 , він запитав чи є в нього заборонені речі, на що обвинувачений відповів що є наркотична речовина та тротил. Після чого він запросив його до кімнати поліції та викликав слідчо-оперативну групу. По приїзду слідчо-оперативної групи його командир запросив двох понятих, ОСОБА_4 були роз`яснені його права, після чого слідчо-оперативна група почала проводити поверхневий огляд ОСОБА_4 , перевіряти курточку та рюкзак. ОСОБА_4 самостійно діставав свої речі, в мішечку знаходилися тротилові палички, які працівники поліції опечатали, дозволу на носіння вибухових речовин у обвинуваченого не було. Він, свідок, за результатами цих подій складав рапорт.

Оцінюючи показання допитаних свідків, суд враховує, що вони узгоджуються із показаннями обвинуваченого ОСОБА_15 , отже не спростовують встановлені судом фактичні обставини.

Також вина ОСОБА_4 підтверджується і безпосередньо дослідженими в судовому засіданні наступними письмовими доказами:

-рапортом інспектора-чергового УП в метрополітені ГУ НП у м.Києві, відповідно до якого 18.02.2017р. на станції метро «Житомирська» у ОСОБА_4 було виявлено порох у гранулах (а.с.58);

- протоколом огляду місця події від 18.02.2017р. відповідно до якого в ході огляду у кімнаті поліції на станції метро «Житомирська» у центральному відділенні рюкзака ОСОБА_4 виявлений та вилучений поліетиленовий пакет білого кольору в якому знаходились 67 предметів схожих на порохові стержні та мішок з гранулами речовини схожої на порох (а.с.60-62);

- актом перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 23.02.2017р., відповідно до якого надані для огляду речові докази є бездимним порохом (циліндричним та трубчатим) (а.с.59);

- протоколом огляду місця події від 23.02.2017р., відповідно якого у службовому кабінеті №9 СВ УП в метрополітені ГУНП у м.Києві було оглянуто опечатаний поліетиленовий пакет, з якого вибухотехнік відібрав зразки речовини, що там знаходилась (а.с.63-65);

- висновком експерта №11-1/126 від 24.03.2017р., відповідно до якого надані на дослідження речовини коричневого кольору вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох. (а.с.70-73).

Щодо тверджень сторони захисту про те, що матеріали кримінального провадження містять розбіжності у висновку експерта щодо дати проведення експертизи та її номеру, отже обвинувачення є недоведеним, то суд вважає, що в даному випадку міститься описка, у зв`язку з чим вірним є дата складання висновку 24.03.2017р. та № 11-1/126. Зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Посилання захисника в судових дебатах на те, що стороні захисту не було відкрито речові докази в порядку ст.290 КПК України, то суд враховує, що згідно п.18 р.І реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 та захиснику ОСОБА_10 надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Щодо клопотання захисника про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 18.02.2017р., оскільки в ньому відсутні відомості про те, що вилучений порох було опечатано, ОСОБА_4 не роз`яснено його права та обов`язки, поняті не були присутні при проведенні даної процесуальної дії протягом усього часу та не було забезпечено в належний спосіб схоронність вилученого майна, то суд враховує, що обставини виявлення та вилучення вибухових речовин, як це зазначено в протоколі, підтвердив в судовому засіданні безпосередньо ОСОБА_4 , при цьому ані він, ані поняті жодних зауважень щодо протоколу не висловлювали, що підтвердили і в суді. Таким чином підстави для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом відсутні.

Також стороною захисту заявлено клопотання і про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 23.02.2017р. з тих підстав, що при його проведенні були присутні поняті, які вказали адресу проживання управління поліції, слідчим у відсутності ОСОБА_4 оглядався та відбирались зразки речовини з пакету, який не був опечатаний згідно протоколу від 18.02.2017р. та слідчий чи прокурор не звернулись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Суд вважає, що підстави для визнання протоколу огляду місця події від 23.02.2017р. недопустимим доказом відсутні, оскільки в протоколі чітко зазначено, що саме оглядалось слідчим за участі спеціаліста, які зразки було відібрано та опечатано. Стороною захисту в судовому засіданні не заявлялись клопотання про виклик та допит у якості свідків понятих, які були присутні при проведенні такої процесуальної дії, отже твердження захисника є припущенням. Крім того, із фототаблиці до висновку експерта №11-1/126 вбачаються предмети експертного дослідження та їх упакування. Відсутність ухвали слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна також не є підставою для визнання доказів недопустимими.

Щодо заперечень сторони захисту в частині відсутності у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у зв`язку із відсутністю закону, який би передбачав правовий режим власності на вибухові речовини, які не відносяться до речей заборонених чи обмежених законом в обігу, то суд зазначає наступне.

Згідно з п.2 ППВСУ №3 від 26.04.2002р. «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», при вирішенні питання чи є незаконними носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача чи збут вогнепальної зброї ( крім гладкоствольної мисливської), а також носіння, виготовлення, ремонт або збут холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, судам необхідно керуватися Положенням про дозвільну систему, Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів.

Відповідно до п. 2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, визначено, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать, у тому числі, вибухові матеріали та речовини.

Розділ ІІІ «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077, визначає порядок придбання, зберігання, перевезення, облік і використання вибухових матеріалів.

Згідно з п.2.1 Інструкції, здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до законодавства України видають міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність з виробництва, ремонту, торгівлі вогнепальною зброєю невійськового призначення, боєприпасами до неї, холодною та охолощеною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4,5 мм і швидкістю польоту кулі понад 100 м/с; виробництва спеціальних засобів, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, індивідуального захисту, активної оборони та їх продажу (далі - суб`єкти господарювання), дозволи на придбання, зберігання, перевезення (через митний кордон України, територією України, транзит через територію України) й використання вибухових матеріалів і речовин, а громадянам лише дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Відповідно до п. 13.1 Інструкції, термін вибухові матеріали (ВМ) об`єднує в собі два терміни - вибухові речовини (ВР) та засоби ініціювання (ЗІ). Вибухові речовини - це хімічні сполуки чи суміші, здатні під впливом зовнішнього імпульсу до самопоширення з великою швидкістю хімічної реакції із утворенням газоподібних продуктів та виділенням тепла. До них належать амоніти, амонали, тротил, вибухові напівпродукти утилізації - порохи тощо. Засоби ініціювання - зовнішні джерела імпульсу для здійснення вибуху (електродетонатори, капсуль-детонатори, вогнепровідний та детонаційний шнури тощо).

Згідно ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Об`єктом злочину, передбаченого ст.263 КК України є громадська безпека в частині убезепечення від порушення правил обороту (користування населенням) вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв. Загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, боєприпасами, вибухівкою, визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу.

Об`єктивна сторона характеризується незаконністю, тобто здійснюється без відповідного дозволу, при цьому при вирішенні питання про те, чи є незаконними дії з предметами, вказаними в ст.263 КК, потрібно керуватися спеціальними нормативно-правовими актами.

Суб`єкт злочину загальний, а суб`єктивна сторона характеризується умисною виною.

Отже, крім власне показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні визнав фактичні обставини справи, його вина підтверджується і зібраними у справі доказами, в тому числі показаннями в судовому засіданні свідків, письмовими доказами, а також висновком експертизи, які суд визнає належними та допустимими, та такими, що мають значення у даному кримінальному провадженні. Відтак, суд кладе їх в основу обвинувального вироку і визнає їх досить переконливими, щоб на підставі їх розумної оцінки визнати ОСОБА_4 причетним до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Таким чином, розглянувши справу у межах пред`явленого обвинувачення, дослідивши сукупність зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що заперечення сторони захисту не грунтуються на вимогах закону, оскільки дії ОСОБА_4 містять усі елементи складу злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та кваліфікація його дій вірна, оскільки він придбав та носив вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем проходження служби характеризується позитивно, одружений. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не судимий та позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі та застосувати відносно нього ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертизи у сумі 660,30 грн.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 згідно ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути із ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 660 (шістсот шістдесят) грн. 30 коп. на користь держави.

Речові докази по справі вибухову речовину нітроцелюлозний (бездимний) порох, яка зберігається у камері схову речових доказів УП в метрополітені ГУ НП у м. Києві (квитанція №000988)1 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: