Постанова
Іменем України

27 березня 2018 року

м. Київ
справа № 753/6904/14-к
провадження № 51-790км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003070, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , уродженки с. Дивець, Корецького району, Рівненської області, мешканки АДРЕСА_1 , не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК та виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні цього злочину.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що працюючи медичним реєстратором Центральної поліклініки для дорослого населення Територіального медичного об`єднання Харківського району у місті Києві, домовилась з ОСОБА_8 про сприяння йому та ОСОБА_9 в отриманні листків тимчасової непрацездатності в період з 18 травня по 14 червня 2012 року за ціною 40 грн за один день непрацездатності. 18 травня 2012 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_8 частину обумовленої суми у розмірі 300 грн. В подальшому, 14 червня 2012 року після передачі ОСОБА_8 одного з листків непрацездатності та одержання 1 200 грн, ОСОБА_7 була затримана працівниками органів внутрішніх справ.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями кримінального процесуального закону. Стверджує про невідповідність вироку та ухвали вимогам статей 370, 374, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Вказує, що усупереч вимогам ст. 94 КПК суд першої інстанції відкинув одні докази та надав необґрунтовану оцінку іншим, внаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_7 , не навівши мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. Вважає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою істотні порушення кримінального процесуального закону, не зазначивши підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні не підтримав доводи касаційної скарги, вважав судові рішення законними та обґрунтованими.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, просив вирок та ухвалу залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Суд касаційної інстанції установив, що суди першої та апеляційної інстанцій дотримались цих вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, та безпосередньо дослідивши у судовому засіданні докази сторін обвинувачення та захисту, детально навів у вироку свою оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про те, що досліджені докази не доводять вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК.
Крім того, суд першої інстанції констатував порушення органами досудового розслідування вимог ч. 9 ст. 290 КПК у зв`язку з відсутністю у матеріалах кримінального провадження письмового підтвердження факту надання доступу стороні захисту до усіх матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 .. Вказане порушення, в силу ч. 12 ст. 290 КПК, зобов`язує суд не допускати відомості, що містяться у невідкритих матеріалах кримінального провадження, як докази.
Також, судом першої інстанції, правильно встановлено, що у Кримінальному кодексі України не існує редакції ст. 369 КК станом на 15.02.2014 року, яка інкримінована ОСОБА_7 ..
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, детально дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі шляхом проведення судового слідства, спростував наведені доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, навівши підстави визнання їх необґрунтованими.
З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи касаційної скарги прокурора, по суті зводяться до переоцінки доказів та є необґрунтованими. Судові рішення умотивовані та відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3