АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5416/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 ,та накладеноарешт наавтомобіль моделі «TOYOTA LANDCRUISER 150 VX 4.0L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 та заборонити користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати,та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт автомобіля.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що судом не здійснено належної перевірки обґрунтованості арешту тайого необхідності. Так, апелянт вказує, що ОСОБА_7 , по даному кримінальному провадженню, не являється ні підозрюваним, ні обвинуваченим, ні засудженим.

Далі адвокат зазначає, що реєстраційне свідоцтво на автомобіль видавалось вперше в 2011 році при ввезенні автомобіля на митну територію України, що само по собі викликає сумніви в версії слідства про недостовірність реєстраційного свідоцтва САЕ 733521.
Також апелянт звертає увагу суду на те, що описова частина оскаржуваної ухвали не відповідає резолютивній, оскільки слідчим суддею вказано, що арешт накладено необґрунтовано,у зв`язку із чим клопотання не підлягає задоволенню, що протирічить висновку суду. Крім того, вказує, що в резолютивній частині ухвали зазначено про тье, що вона не підлягає оскарженню.
У підсумку автор апеляційної скарги зазначає про існування іншого кримінального провадження, пов`язаного із незаконним заволодінням даного транспортного засобу ОСОБА_7 ,по якому він визнаний потерпілим, у зв`язку із чим, як стверджує адвокат, відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт. Додає, про невідповідність майна критеріям визначеним статтею 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді,дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазадоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 14 грудня 2017 року, про що надіслано повідомлення прокурору 14.11.2017 року, апелянт повідомлений шляхом телефонограми 14.11.2017 року, проте в судове засідання ні прокурор, ні апелянт не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженніголовного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження №0002625, відомості про яке16.04.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознакамикримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358 КК України.
Старший слідчий в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням із прокуроромвідділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 ,звернувся до Печерського районного суду м. Києваз клопотанням про накладення арешту наавтомобіль моделі «TOYOTA LANDCRUISER 150 VX 4.0L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна,внесене в рамках кримінального провадження № 0002625, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав поясненняслідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження адвоката проте, що судом не здійснено належної перевірки обґрунтованості арешту тайого необхідності, слід визнати непереконливими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення та доданих ініціатором клопотання матеріалів на його обгрунтування.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 уданому кримінальному провадженні не являється ні підозрюваним, ні обвинуваченим, ні засудженим, є необґрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу, що має місце у даному випадку.

Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішенняі твердження апелянта просумніви у версії слідства про недостовірність реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 , оскільки дані обставини не є предметом розгляду у даному судовому засіданні, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження адвоката про наявність іншого кримінального провадження пов`язаного із незаконним заволодінням даного транспортного засобу.
Посилання адвоката на невідповідність арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України, слід визнати непереконливими,оскількивідповідно до доданих до клопотання матеріалів, а самепостанови про визнання речовим доказом від 22.08.2016 року,майно, на яке слідчий просить накласти арешт,визнано речовими доказами,з посиланням на те, що транспортний засіб був об`єктом злочинних дій, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення, речовим доказом, і тому ж може містити інформацію, що дасть можливість встановити всіх осіб причетних до вчинення вказаного злочину, обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження (а.с. 11-12).
Що стосується апеляційної скарги в частині оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту з транспортного засобу «TOYOTA LANDCRUISER 150 VX 4.0L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ,то у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 КПК України, вказана ухвала слідчого судді не може бути оскаржена до апеляційного суду на стадії досудового розслідування, проте може бути оскаржена під час розгляду справи по суті.

Доводи апелянта про наявність порушень при розгляді даного клопотання про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України не можуть бути підставою для відкриття апеляційного провадження в спосіб не передбачений законом.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на наавтомобіль моделі «TOYOTA LANDCRUISER 150 VX 4.0L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими. Апеляційна скарга в частині оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, у даному судовому провадженні оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюадвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, тобто адвокату ОСОБА_6 , разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 та накладеноарешт наавтомобіль моделі «TOYOTA LANDCRUISER 150 VX 4.0L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 та заборонити користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб, залишити без змін,а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,без задоволення.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .