н/п 1-кс/640/9426/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
володільця майна - ОСОБА_4 ,

Під час досудового розслідування встановлено, що 20.11.2017 близько 06.20 в районі будинку 30 по Мереф`янському шосе в м. Харкові стався наїзд автомобілем «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 на гр. ОСОБА_7 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою м`яких тканин тім`яної області, перелому правої ключиці, забою м`яких тканин колін.
20.11.2017 у період часу з 09.30 до 10.00 в районі будинку 30 по Мереф`янському шосе в м. Харкові, слідчим ОСОБА_3 було проведено огляд місця вказаної ДТП, у ході якого встановлено, що автомобіль «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , має сліди механічних пошкоджень, які могли утворитися під час ДТП, а саме: деформація лобового скла зліва, відсутність лівого дзеркала заднього огляду. В ході проведення огляду місця ДТП слідчим 20.11.2017 було вилучено даний автомобіль.
Як зазначено слідчим, відповідно до положень ст. 98 КПК України автомобіль «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 є речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, зазначений транспортний засіб як речовий доказ необхідний судовому експерту для проведення судової автотехнічної експертизи з метою з`ясування параметрів механізму дорожньо-транспортної події, дій учасників пригоди.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , мешкає: АДРЕСА_1 .
Слідчий зазначає, що з метою забезпечення збереження слідової та доказової інформації, яка міститься на автомобілі і яка може бути втрачена, шляхом зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, проведення ремонту пошкоджених деталей з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які заінтересовані у результатах кримінального провадження, а також збереження речового доказу, орган досудового розслідування просить накласти арешт на зазначений в клопотанні автомобіль.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий його підтримала.
ОСОБА_6 , власник майна, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання слідчого повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Неприбуття власника майна у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
ОСОБА_4 , володілець майна, у судовому засіданні не заперечував проти накладення арешту на зазначений автомобіль, однак заперечував проти зберігання його на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, оскільки у нього немає можливості сплачувати витрати, пов`язані з перебуванням автомобіля на цьому майданчику.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні рухоме майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки транспортний засіб є речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, для уникнення загрози зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, втрати слідової інформації, та вважає за доцільне накласти арешт на автомобіль «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , що мешкає: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження ним та відчуження у будь-який спосіб.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на майно ОСОБА_6 , мешкає: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження ним та відчуження у будь-який спосіб.
Місцем зберігання автомобіля «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , визначити майданчик тимчасового утримання транспортних засобів м. Харкова за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська. 107.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1