АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/298/18 Справа № 206/4630/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001092 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, не працюючого, маючого на утриманні дитину 2004 року народження зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

потерпілий - ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахується з 16 липня 2017 року

Вирішено питання стосовно процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про його особу, а саме що він допомогав слідству, його щире каяття, крім того суд першої інстанції не врахував наявність у нього на утриманні перебуває дитина 2004 року народження, а також те, що він має тяжку хворобу ВІЛ.
Враховуючи вищевикладене просить вирок в частині призначення покарання змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
ОСОБА_6 визнано винним за те, що 03 серпня 2017 року приблизно 14.10 годині, він, діючи умисно, з корисливих мотивів, проник до будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи у будинку та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 виявив піч з чавунною плитою, та визначив її як предмет своїх злочинних посягань. Після чого, ОСОБА_6 демонтував чавунну плиту та впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, викрав зазначене майно та покинув місце скоєння кримінального правопорушення. Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 762,50 грн..
В ході апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свою апеляціну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити у повному обсязі.
Потерпілий категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі обгрунтовано. За весь час проживання обвинувачений займався дрібними крадіжками у нього та інших сусідів, не працював, погрожував йому неприємностями після подачці заяви про вчинення ним злочину.
Прокурор, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних злочинів, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються сторонами, а тому ці висновки не є предметом апеляційного розгляду.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушенння, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_6 який раніше не судимий, врахував, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, страждає на тяжкі хронічні захворювання.
Врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Під час апеляційного провадження не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та одночасно настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що можуть потягти застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для призначення цьому обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачене законом.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Верховний Суд протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3