АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши 20 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження №0000025 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, якою обвинувальний акт за ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 358 КК України, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіренськ, Іркутської області, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: м. Санк-Петербург, Російської Федерації,
було повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В апеляції:

- прокурор, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що ухвала суду першої інстанції, підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки обвинувальний акт містить всі вимоги визначені в ст. 291 КПК України, а саме, окрім анкетних даних та необхідних загальних відомостей зазначено по кожному кримінальному правопорушенню розділи щодо фактичних обставин, формулювання обвинувачення, правова кваліфікація де наведено назву статті та лише ті кваліфікуючі ознаки з її диспозиції, які інкримінуються ОСОБА_9 . До обвинувального акту додано документа з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження: реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання обвинувального акта. Також вказує, що суд фактично вдався до оцінки змісту викладених обставин, чим порушив вимоги ст.ст. 368, 374 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не узгоджується з правовою кваліфікацією саме тих кримінальних правопорушень, які прокурор, вважає встановленими. Вказує, що обвинувальний акт складений 22 листопада 2017 року слідчим в ОВС СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_10 та затверджений прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 у цій частині вимогам кримінального процесуального закону не відповідає. Зазначає. Що саме по собі двічі викладення змісту фактичних обставин не може вважатися належним викладенням формулювання обвинувачення. Крім того, зауважує, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано, у тому числі за кваліфікуючою ознакою сприяння діяльності терористичної організації, при цьому форми сприяння такої діяльності визначаються Законом України «Про боротьбу з тероризмом». Однак, обвинувальний акт не містить посилання на конкретні фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими та стосується дій ОСОБА_9 , що кваліфікуються за цим складом. Захисник в підтвердження своїх доводів посилається на правові позиції практики Європейського суду, акцентуючи увагу, що право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.3 ст. 6 Конвенції. Також на недопустимість внесення в обвинувальний акт відомостей про ряд доказів, якими підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_9 .

За обвинувальним актом, органами досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 358 КК України.

У підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000025 відносно ОСОБА_9 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 358 КК України повернув прокурору для усунення недоліків.
За висновком суду першої інстанції в обвинувальному акті викладена неконкретність формулювання обвинувачення, яка перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують. Суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_9 , оскільки йому фактично не висунуте обвинувачення і є незрозумілим в чому конкретно обвинувачується останній.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку захисника, який заперечував проти задоволення скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п.(а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_9 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки за формулюванням обвинувачення слідує, що ОСОБА_9 фактично обвинувачується тільки за дії направленні на участь у діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», тоді як його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 258-3 КК України, окрім участь в терористичній організації та сприяння діяльності терористичної організації, ще і як створення терористичної групи чи терористичної організації.
Аналогічно за відомостями даного обвинувального акту є незрозумілим в чому саме конкретно обвинувачується ОСОБА_9 за кваліфікацією його дій за ч.4 ст. 358 КК України, як підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документа, тоді як за змістом формулювання обвинувачення визначені достатні відомості тільки щодо використання останнім підробленого документу-паспорту, всі достатні інші відомості щодо інших дій відсутні за визначеною правовою кваліфікацією.
Таким чином, формулювання обвинувачення не узгоджується із правовою кваліфікацією саме тих кримінальних правопорушень, диспозиція яких відповідає фактичним обставинам кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Таке викладення суті обвинувачення є незрозумілим, оскільки відсутні факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, не визначений чітко характер обвинувачення, тобто юридична кваліфікацію згаданих фактів не містить матеріальної дійсності.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений та його захисник також вказали на незрозумілість їм висунутого обвинувачення і неможливість визначитися від якого саме обвинувачення їм необхідно захищатися, що як наслідок відомості, згідно обвинувального акту, надані обвинуваченому, не є достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу, недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.

Рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.

Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав обвинуваченого на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Крім того, приймаючи до уваги, що строк запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою спливає 30 березня 2018 року, тому з метою забезпечення кримінального провадження і доцільності його продовження, у відповідності до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід підлягає продовженню, про що також клопотав в судовому засіданні прокурор, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким та відноситься до злочинів проти громадської безпеки, вину у вчинені інкримінованих злочинах не визнає, що не виключає можливість переховування від суду, постійних джерел для існування не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, також продовжують існувати ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу можливість впливу на свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, здійснити спробу ухилення від суду.
Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року про повернення обвинувального акту прокурору, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 358 КК України - залишити без змін.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 20 квітня 2018 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4