____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 1-кп/520/1081/17
УХВАЛА
27.11.2017 року

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщені суду у відкритому судовому засіданні в стадії судового розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні №0000628 від 10.07.2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець республіки Білорусь, Мінська область, Мінський район, с. Аннополк білорус, громадянин республіки Білорусь, офіційно на території України не працевлаштований, не судимий, одружений з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 16.07.2015, свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_2 від 15.04.2016, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації на території України, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.294 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
Судом розпочато судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.294 КК України.
Захисник адвокат ОСОБА_8 заявив письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що за наявністю обґрунтованої підозри і обвинувачення ризики, які були враховані судом при обранні найсуворішого запобіжного заходу, зменшились з оглґду на визнання вини і дачу суду визнавальних показів. Крім того, обвинувачений має постійне житло в м.Одесі, намірів ухилятися від суду немає, співпрацює зі слідством

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_7 не заперечував протии зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, підтвердивши що обвинувачений активно сприяє розкриттю злочину, а ризики значно зменшилися.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов висновку про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого є недоцільним, а тому необхідно змінити найсуворіший запобіжний захід на домашній арешт, який забезпечить досягнення мети заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.176, 199 КПК України сторони довели в суді, що існують обставини, які є достатніми для переконання, що більш м`який вид запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, які зменшилися.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Європейську Конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії" вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування громадського інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи.

Як вбачається з обвинувального акту і доданих до нього матеріалів, досудове розслідування у справі було закінчено у формі складання обвинувального акту і направлення його до суду. З моменту закінчення досудового розслідування слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде незаконно впливати на свідків та потерпілих безпідставні, оскільки об`єктивних даних, які б заслуговували на увагу, не існує.

Зазначені обставини свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку відносно обвинуваченого повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання його під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого він ще не визнаний винним (ст.62 Конституції України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 6 квітня 2000 року у справі "Лабіта проти Італії" щодо оскарження тривалості тримання під вартою, зазначено, що уповноважені органи держави тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його обґрунтовувався існуванням важливих доказів його провини, тяжкості злочину, небезпекою здійснення тиску на свідків і можливістю фальсифікації доказів.

Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки такий висновок буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, активно сприяє розкриттю злочину. Крім того, прокурор заявив клопотання про зменьшення обсягу обвинувачення. Отже, при таких обставинах, суд не вбачає необхідності в подальшому утриманні обвинуваченого під вартою, і вважає, що інший вид запобіжного заходу, а саме, цілодобовий домашній арешт буде достатньою мірою для забезпечення мети запобіжних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 176, 177, 181, 194, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зобов`язавши його цілодобово знаходитися за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого наступні обовязки: утримуватися від спілкування з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та комендантом лагерю ОСОБА_14 .

Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинувачених покласти на правоохоронні органи по місцю проживання обвинуваченого, а саме, на Київський ВП в м.Одесі ГУНП України, якому відповідно до вимог ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.

Визначити строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту: ОСОБА_5 до 17.00 години 26 січня 2018 року.

Ухвала виконується негайно після її оголошення, а тому обвинувачений підлягає звільненню з під варти в залі суду.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_3
ОСОБА_2